Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся в суд із наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що 28 квітня 2009 року зареєстрував із відповідачем шлюб, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано- Франківської області, актовий запис № 47. Від спільного подружнього проживання у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] стверджує, на протязі останнього року сімейне життя між сторонами погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, не може підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З початку 2022 року [PERSON] з відповідачем не проживає, спільне господарство не веде і фактично шлюбні стосунки між ними розірвані. Істотним значенням є те, що поведінка відповідача є негативною, вона не старається її змінити та не робить нічого для збереження сім`ї. Діти тривалий час проживають із [PERSON] , тому вихованням та утриманням дітей займається він сам. За таких обставин позивач просить розірвати шлюб, неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишити на його вихованні і утриманні. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечила. (а.с. 20) Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 06.02.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 02.03.2023 року. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/162/23 відповідача [PERSON] (а.с. 15). В судове засідання сторони не з`явились, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що відповідачем подано заяву про визнання позову і таке визнання, на думку суду, не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 2009 року, сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2009 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано- Франківської області, актовий запис № 47. (а.с. 4). Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 07.10.2014 року та серії [NUMBER] , виданого 11.03.2021 року, сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 7-8) Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердив у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечила. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо вимоги позивача про залишення на проживання неповнолітніх дітей з ним, то суд доходить наступного висновку. В позовній заяві, позивач [PERSON] просив залишити їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на вихованні та утриманні з ним. Згідно зі ст. 141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В даній справі звертаючись з позовом, [PERSON] одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просив суд фактично констатувати, з ким залишаються проживати неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу. При цьому на підтвердження факту, що діти зареєстровані та проживають і перебувають на утриманні позивача, в матеріалах справи немає даних. Крім того, суд звертає увагу, що відповідач проти позову не заперечила, а відтак між сторонами досягнуто згоди, щодо того з ким проживатимуть діти. Суд зауважує, що за відсутності спору між батьками щодо місця проживання дітей та не заявлення вимоги щодо вирішення такого, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України. В даному ж випадку, виходячи з заяви [PERSON] про визнання позову, в частині розірвання шлюбу, та залишення на проживання спільних неповнолітніх дітей, між сторонами відсутній спір, а отже батьки (сторони) дійшли згоди, щодо того з ким проживатимуть неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вище викладене, суд доходить переконання, про відмову в задоволенні вимог про залишення на проживання неповнолітніх дітей з позивачем, з підстав відсутності спору між сторонами в цій частині. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 536, 80 грн., сплачений ним під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 536, 80 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: partial