Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] ,на час відкриття спадщини [INFO] і прийняття ним спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] ; визнати за ним право на спадщину - частку в розмірі від частки в розмірі 21/50 або 21/100 житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і відповідну частину земельної ділянки площею 555,0 кв.м за адресою: будинок [ADDRESS] ; визнання частково недійсним видане Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом в частці розміром 21/100 житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і відповідну частину земельної ділянки площею 555,0 кв.м за адресою: будинок [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Позов обґрунтовує тим, що він та відповідач є рідними братами, [PERSON] - їх мати, померла [INFO] . З 14.01.1969 року по день смерті мати проживала за вищевказаною адресою і він та відповідач є спадкоємцями померлої першої черги. Він після смерті мами залишився проживати у цьому будинку, відповідно до правил ст. 548, пункту 1) ч.1, ч.2 ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 року), ч.3 ст.1268, пункту 4 прикінцевих і перехідних положень ЦК України вчинив ДІЇ, що свідчать про прийняття спадщини, а саме постійно проживав разом з матір`ю і фактично вступив в управління і володіння спадковим майном. Ці обставини підтвердять свідки.Відповідач також є спадкоємцем у відповідності до статей 527, 529-532, 535 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст.ст. 1260-1266 ЦК України. Вказує, що він не вчиняв визначених статтею 553 ЦК України (у редакції 1963 року), статтях 1273 і 1274 ЦК України дій, тобто не відмовлявся від спадщини, але виключно внаслідок своєї юридичної необізнаності і тяжкої хвороби не вчиняв визначених у статтях 560, 561 ЦК України (у редакції 1963 року) дій, тобто не звертався до державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. В свою чергу відповідач, скориставшись визначеним у ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 року), ст. ст. 1268, 1269 ЦК України правом, прийняв спадщину. Державний нотаріус Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Хомутенко О.В. видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.10.2008 року, реєстровий № 1-1555. До складу спадщини увійшла частка в розмірі 21/50 (двадцять одна п`ятдесята) житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель за адресою будинок [ADDRESS] , а саме: житловий будинок літ.«АА1а» - саман, обкладений цеглою, загальною площею 69,0 м2, житловою площею 50,9 м2, погріб літ.«Л», літня кухня літ.«Б», сарай літ.«В»,убиральня літ.«Ж», сарай літ.«3», літній душ літ.«И», сарай літ.«К»„ сарай літ.«б», колонка питна літ.«+», вимощення літ.«1», ворота літ.«№», огорожа літ.« 1», огорожа літ.«2», ганок літ. «кр», ганок літ.«кр1 », розташований на земельній ділянці площею 555,0 м2. Відповідач зареєстрував своє право власності. Посилаючись на норми чинного законодавства просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 27.07.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. 20.10.2021 року відповідачем подано відзив на позов. Ухвалою суду від 24.05.2022 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просила позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на обставини. викладені у відзиві на позов, просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не сповіщено. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 29/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] , відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської нотаріальної контори Звіздун Н.К. 10.12.1996 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-5546. Власником іншої 21/50 частини вказаного будинку була [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 24.0808.1988 року за реєстровим № 4-763 та свідоцтва про право на спадщину від 24.08.1988 року, виданого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 24.0808.1988 року за реєстровим № 4-765, що підтверджується Витягом ОКП «КООБТІ» від 04.08.2008 року № 19764728. [PERSON] записана матір`ю [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції 15.03.2005 року, актовий запис № 868. Вказані факти визнаються сторонами, а тому вважаються судом доведеними. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є її діти - сторони у справі, у встановлений Цивільним кодексом УРСР в редакції 1963 року, шестимісячний строк, відповідач [PERSON] 10.06.2003 року звернувся до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вказавши іншого спадкоємця [PERSON] . Після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] було з`ясовано, що позивач [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і спадщина ним не прийнята. Відповідач [PERSON] , скориставшись визначеним у ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 року), ст. ст. 1268, 1269 ЦК України правом, прийняв спадщину. Державний нотаріус Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Хомутенко О.В. видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.10.2008 року, реєстровий № 1-1555. До складу спадщини увійшла частка в розмірі 21/50 (двадцять одна п`ятдесята) житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель за адресою будинок [ADDRESS] , а саме: житловий будинок літ.«АА1а» - саман, обкладений цеглою, загальною площею 69,0 м2, житловою площею 50,9 м2, погріб літ.«Л», літня кухня літ.«Б», сарай літ.«В»,убиральня літ.«Ж», сарай літ.«3», літній душ літ.«И», сарай літ.«К»„ сарай літ.«б», колонка питна літ.«+», вимощення літ.«1», ворота літ.«№», огорожа літ.« 1», огорожа літ.«2», ганок літ. «кр», ганок літ.«кр1 », розташований на земельній ділянці площею 555,0 м2. Відповідач зареєстрував своє право власності. Номами статей 548, 549 ЦК Української PCP передбачено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно абзаців другого і третього пункту 1, абзаців першого і другого пункту 2, абзаців першого, другого і четвертого пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року (абз.2 п.1). У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (1540-06), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (абз.З п.1). Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (абз.1 п.2). Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо (абз. 2 п. 2). Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 305/235/17постанова від 25.03.2020 року та роз`яснив, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він проживав з матір`ю на день її смерті за адресою [ADDRESS] , і в якості доказу ним надана лише копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 3690 із зазначенням вказаної адреси. При цьому, факт його проживання за вищезазначеною адресою спростовується доказами, наданими відповідачем, а саме зазначенням, що житловий будинок не було поділено в натурі, також не визначався порядок його користування між його співвласниками, актом свідків від 07.10.2021 року, довідкою № 321 від 07.10.2021 року квартального комітету № 4 Подільського району м. Кропивницького, відомостями, які містяться у будинковій книзі, згідно з якими вбачається, що [PERSON] був виписаний з адреси зазначеного житлового будинку та прописаний за адресою [ADDRESS] з 14.09.2001 року, як свідчать анкетні дані, вказані у позовній заяві позивачем та відповіді на його ім`я державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 від 20.11.2018 року, він проживає за даною адресою й на сьогоднішній день. Вказані обставини підтвердили свідки [PERSON] , який зокрема, пояснив, що [PERSON] живе з жінкою по [ADDRESS] з 2002 року, свідок [PERSON] , який пояснив, що мати сторін померла в 2003 році, [PERSON] хворів і був на лікуванні, [PERSON] говорив, що зустрічається з жінкою і на початку 2000-х переїхав до неї. В свою чергу, відповідачем, було оформлено свої спадкові права після смерті матері на нерухоме майно, яке розташовано у [ADDRESS] , 14.10.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Хомутенко О. В. Після смерті [PERSON] відповідач разом зі своєю дружиною [PERSON] займалися її похованням, що підтверджується: відповіддю КП «Ритуальна служба» № 7813 від 13.10.2021 року та вселився у житловий будинок, який розташовано у [ADDRESS] власником частини якого він вже був на підставі вищезазначеного договору дарування. Судом встановлено, що відповідач разом зі своєю сім`єю проживають у житловому будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] з дня смерті [PERSON] по сьогоднішній день, що підтверджується відомостями, які містяться у будинковій книзі, актом свідків від 07.10.2021 року, в якому в якості свідків виступають сусіди, які проживають за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Сам факт проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не має юридичного значення для нього, оскільки встановлення такого факту не породжує для нього виникнення особистих чи майнових прав, ним не доведено факт вступу в управління чи володіння спадковим майном. Дана позиція підтверджується сталою судовою практикою Верховного суду України до 2018 року та Верховного Суду після 2018 року. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню ри ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доводи позовної заяви в частині того, що позивач виключно внаслідок своєї юридичної необізнаності і тяжкої хвороби не вчиняв визначених у статтях 560, 561 ЦК УРСР 1963 року дій, тобто не звертався до державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину не мають значення для вирішення даної справи, але в той же час, навіть в даному випадку, позивач не довів поважність причин не вчинення таких дій у період з 2003 року (рік відкриття спадщини) по 2008 рік (рік оформлення спадкових прав відповідачем), так як у позивача не було й достатнього обсягу прав для вчинення дій передбачених ст. ст. 560, 561 ЦК УРСР 1963 року, оскільки ним не було прийнято спадщину після смерті матері. Враховуючи вищевикладене, докази, які надавалися відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, наведеними нормами матеріального права, суд приходить до висновку, що позовна вимога про встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем є недоведеною, не обгрунтованою. В іншій частині, позовні вимоги є неправомірними та не підлягають задоволенню оскільки безпосередньо залежать від обставин факту прийняття спадщини, крім того є такими, що взагалі не обґрунтовані відповідними підставами у позовній заяв, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed