Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20 липня 2021 року по 22 квітня 2022 року в сумі 46437,12 грн, індексацію заробітної плати за грудень 2016 року 69,06 грн та моральну шкоду в розмірі 50000 грн, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що постановою Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року було припинено дію безстрокового трудового договору, укладеного між ним та ПАТ «Укртелеком», з 20 грудня 2017 року за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. 9 грудня 2021 року Рівненський міський суд Рівненської області стягнув з ПАТ «Укртелеком» на його користь невиплачену заробітну плату за час відпустки за період роботи з 15 листопада 2016 року по 17 листопада 2017 року в сумі 668,36 грн. 22 квітня 2022 року відповідач перерахував йому 668,36 грн, отже, відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 липня 2021 року по 22 квітня 2022 року в сумі 46437,12 грн, який визначений з урахуванням п.10 Порядку № 100. Середня заробітна плата визначена виходячи із посадового окладу в розмірі 5200 грн, який був встановлений йому на час його звільнення. Заробітна плата за два останні місця роботи (жовтень-листопад 2017 року) становить 10400 грн. Середня заробітна плата за одну добу складається з розрахунку 10400 грн/43 робочі дні та дорівнює 241,86 грн. Період прострочення з 20 липня 2021 року по 22 квітня 2022 року дорівнює 192 робочих дні. Розмір середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку, який підлягає стягненню, складає 46437,12 грн (241,86 грн х 192 р.д.). Відповідачем було порушено його право на проведення індексації заробітної плати за грудень 2016 року. Індексації підлягає заробітна плата працівників у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Розрахунок ведеться від базового місяця - останнього місяця підвищення тарифних ставок (окладів) або прийняття на роботу, якщо було створено нову посаду. Індекс споживчих цін розраховується починаючи з наступного за базовим місяцем наростаючим підсумком. Якщо ж розмір підвищення доходу не перевищує суму індексації, що склалася в місці підвищення, то сума індексації в такому місяці визначається як різниця між сумою індексації цього місяця та розміром підвищення доходу відповідно до норм Порядку № 1078, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року. Отже, сума індекації за грудень 2016 року склала 134,40 грн, підвищення заробітної плати 50 грн, відпрацьовано 18 днів у грудні 2016 року, а тому дорівнює 69,06 грн ((134,40-50)/22х18). Отримав можливість звернення до суду не раніше ніж 22 квітня 2022 року (день коли отримав виплату на виконання рішення суду по справі 569/20783/21), тобто позов подається з інших підстав, а саме відсутність добровільної самостійної волі відповідача щодо виплати йому такого роду виплат. Враховуючи, що відповідачем при його звільненні не дотримані всі надані законодавством гарантів, що призвело до порушення його конституційних прав, йому заподіяна моральна шкода, яка пов`язана із моральним хвилюванням, стражданням, оскільки відчував певні негативні емоції та дискомфорт, прикладав додаткові зусилля для організації свого життя, змушений був захищати свої права в суді. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50000 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Даценко Н.А. просить закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення індексації по заробітній платі в сумі 69,06 грн та стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн, у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити. Заперечення проти позову мотивує тим, що нормами Порядку про проведення індексації грошових доходів населення № 1078 передбачено, що у разі, якщо збільшується посадовий оклад (тарифна ставка), значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 %, а для проведення подальшої індексації здійснюють наново обчислення ІСЦ з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. До грудня 2016 року місяцем останнього підвищення посадового окладу позивача був жовтень 2016 року, а відтак, починаючи з листопада 2016 року наново розраховується приріст ІСЦ до перевищення порогу індексації (103 %) для проведення подальшої індексації. Приріст ІСЦ наростаючим підсумком у грудні 2016 року не перевищив поріг індексації (1,018 листопад х 1,009 грудень х 100 = 102,7 ? 103 %). Оскільки приріст ІСЦ не перевищив установлений поріг індексації, у грудні 2016 року заробітна плата позивача не підлягала індексації. Крім того, між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав наявне судове рішення, яке набрало законної сили по справі № 569/14658/16-ц. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2019 року у справі № 569/14658/16-ц, яке залишене в силі після його перегляду в апеляційному та касаційному порядках, встановлена обставина, яка не підлягає доказуванню в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, а саме те, що позивачеві зайво нарахована індексація в сумі 2050,74 грн. Окрім того, у період з 5 травня 2017 року по 10 травня 2017 року Управлінням Держпраці у Рівненській області була проведена позапланова перевірка Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», яка здійснювалася за скаргою позивача за період з 2011 по 2016 роки. Актом № 20А/04-09 встановлена відсутність порушень, зокрема в частині індексації заробітної плати. Вказане свідчить не лише про факт переплати відповідачем на користь позивача індексації, але й про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду. Позивач не надав жодного доказу та/або посилання на докази щодо заподіяння йому моральної шкоди у заявленому ним розмірі 50000 грн. Рішеннями судів у справі № 569/20783/21, у справі № 569/12323/17 та по справі № 569/283/18 на користь позивача стягнуто моральну шкоду в якості компенсації шкоди, завданої порушенням трудових прав працівника та затримки розрахунку при звільненні, що є підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. В провадженні Рівненського міського суду перебуває справа № 569/19472/18 за позовом [PERSON] до АТ «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди, яка є тотожною цій справі, оскільки сторони в обох провадженнях одні і ті ж, предмет та підстави позову також - відшкодування моральної шкоди, спричиненої затримкою розрахунку при звільненні, яке відбулося 17 липня 2018 року, а саме - затримкою виплати «відпускних». Тому стягнення моральної шкоди у визначеній позивачем сумі не може бути предметом розгляду в цьому провадженні і позовна заява в частині стягнення моральної шкоди також підлягає залишенню судом без розгляду. Рішенням Рівненського міського суду від 9 грудня 2021 року та постановою Рівненського апеляційного суду від 15 березня 2022 року по справі № 569/20783/21 було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 лютого 2021 року по 20 липня 2021 року, тобто день - 20 липня 2021 року оплачений середнім заробітком. Тому початок періоду стягнення середнього заробітку мав би розпочинатися із наступного дня - 21 липня 2021 року. Відповідачем на виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 15 березня 2022 року по справі № 569/20783/21 проведено оплату «відпускних» в сумі 668,36 грн 21 квітня 2022 року. Відтак, період завершення періоду стягнення мав би становити 20 квітня 2022 року, оскільки вже 21 квітня 2022 року позивач отримав стягнуту на його користь заробітну плату за час перебування у відпустці. Таким чином, період стягнення середнього заробітку має бути з 21 липня 2021 року по 20 квітня 2022 року, всього 190 робочих днів, замість заявлених 192 робочих днів. Щодо обрахованого позивачем середньоденного заробітку в сумі 241,86 грн, то судами у справі № 569/283/18 та по справі № 569/15281/18 проведено обрахунок середньоденного заробітку позивача на рівні 181,06 грн. Заявлена до стягнення сума середнього заробітку - 46437,12 грн є неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості - 668,36 грн. Заборгованість була визнана лише після тривалих судових розглядів справ № 569/19343/18 та № 569/20783/21. Вина АТ «Укртелеком» у несвоєчасній виплаті позивачеві «відпускних» відсутня, оскільки позивач міг подати позовну заяву про стягнення «відпускних» в сумі 668,36 грн разом по двом наказам про надання відпустки, не розбиваючи окремо на окремі позови та в часі такі вимоги. Діючи у такий спосіб позивач діяв недобросовісно щодо реалізації своїх процесуальних прав. Очевидно, що позовні вимоги про стягнення «відпускних», оформлені двома позовними заявами, штучно роз`єднані у два окремі позови для подальшої можливості подання до суду нового позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також необхідно врахувати процесуальні дії позивача та відповідача щодо оскарження судових рішень. Сума невчасно виплаченої заробітної плати позивачу становить 668,36 грн. З врахуванням середньозважених процентних ставок за наданими кредитами згідно даних НБУ за період з липня 2021 року до квітня 2022 року приблизний розмір майнових втрат, на які може розраховувати позивач, становить 141,44 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач про ніби то недоплату йому заробітної плати, заподіяння йому моральної шкоди за час перебування його у відпустці дізнався або міг дізнатися з 26 грудня 2016 року (по сумі індексації) та з 17 липня 2018 року - дати звільнення та припинення дії трудового договору між позивачем та відповідачем. Однак, з позовними вимогами про стягнення індексації по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди позивач звернувся до Рівненського міського суду 19 липня 2022 року (більше ніж через 5,5 років), тобто з пропуском встановленого чинним законодавством тримісячного строку звернення з позовом до суду. Зважаючи на те, що позивачем без поважних причин пропущено встановлений законодавством строк, у задоволенні позовних вимог належить відмовити з причини пропуску передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячного строку. Ухвалою від 20 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивач усунув. Ухвалою від 8 серпня 2022 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що предметом позову у справі № 569/14658/16-ц було стягнення заборгованості внаслідок не підвищення розміру заробітної плати відповідно до договору купівлі-продажу пакеті акцій ВАТ «Укртелеком», а не стягнення індексації заробітної плати. Спірним періодом був березень 2011 року - травень 2016 року. Базовим місяцем для розрахунку індексації є квітень 2016 року, оскільки розмір підвищення посадового окладу у жовтні 2016 року не перевищив суми індексації. Останнім рішенням суду було стягнуто на його користь заборгованість із заробітної плати за липень 2018 року. Вказані кошти відповідач перерахував із затримкою в 4 місяці. Кошти в сумі 668,36 грн становили 1/5 частину його заробітної плати при середньому заробітку в розмірі 3500 грн, втрата якої на той час для нього була суттєвою, а тому принципи розумності та співмірності застосуванню не підлягають. Відповідач неодноразово порушував його трудові права і представники відповідача наголошували, що Укртелеком буде виконувати рішення суду лише після розгляду справ Верховним Судом. Невиконанням рішення суду протягом 4 місяців порушені його трудові права та завдано моральної шкоди. Представник відповідача позов не визнала та надала пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що рішення суду виконали добровільно, відразу після набрання ним законної сили після апеляційного перегляду. Затримка виконання склала лише 2 тижні і була зумовлена форс-мажорними обставинами. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що наказом № 250-к від 17 липня 2018 року [PERSON] з 20 грудня 2017 року звільнений з посади начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком». Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 грудня 2021 року у справі № 569/20783/21 позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за час відпустки відповідно до наказу № 876 від 13 липня 2017 року за період роботи з 15 листопада 2016 року по 14 листопада 2017 року в сумі 668,36 грн. Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 2 лютого 2021 року по 20 липня 2021 року в розмірі 8000 грн. Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Рівненський апеляційний суд постановою від 15 березня 2022 року частково задовольнив апеляційну скаргу ПАТ «Укртелеком», рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 грудня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінив, зменшивши його розмір із 8000 грн до 1000 грн. В решті рішення суду першої інстанції (про стягнення 668,36 грн невиплаченого заробітку за час відпустки та 1000 грн моральної шкоди) залишено без змін. Заробітну плату за час відпустки в сумі 668,36 грн позивач отримав 21 квітня 2022 року шляхом перерахування відповідачем на картковий рахунок, що підтверджується довідкою АТ «Універсал банк» про рух коштів по картці від 5 липня 2022 року. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи (ст.24 Закону України «Про оплату праці). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Метою такого законодавчого врегулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою такої відповідальності є її компенсаторний характер, оскільки ці заходи відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, тому за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц роз`яснила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, закріплених у ЦК України, положення якого субсидіарно застосовуються до врегулювання трудових правовідносин, суд може за визначених умов зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. При вирішенні питання щодо стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, урахуванню підлягають: розмір простроченої заборгованості; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 грудня 2021 року у справі № 569/20783/21 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 лютого 2021 року по 20 липня 2021 року. Кошти в сумі 668,36 грн зараховані на картку позивача 21 квітня 2022 року. Враховуючи період затримки розрахунку при звільненні, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 6 грудня 2021 року, та день фактичного отримання коштів позивачем, оплаті підлягає період з 21 липня 2021 року до 20 квітня 2022 року, що становить 190 робочих днів. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Беручи до уваги визначений судовими рішеннями у справах № 569/283/18 та № 569/15281/18 середньоденний заробіток позивача в розмірі 181,06 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 21 липня 2021 року до 20 квітня 2022 року становить 34401,40 грн (181,06 грн х 190 робочих днів). При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд бере до уваги розмір невиплаченої позивачу на день звільненні заробітної плати за час відпустки (668,36 грн), суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (34401,40 грн), час звернення позивача із вимогами про стягнення заробітної плати при звільненні в сумі 668,36 грн (12 жовтня 2021 року); наявність спору між сторонами про розмір належних при звільненні сум; відсутність даних щодо понесення позивачем значних майнових втрат через непроведення розрахунку та ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника (141,44 грн). За таких обставин суд вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 липня 2021 року до 20 квітня 2022 року до 1000 грн. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України (в редакції на час звернення позивача до суду) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним поданням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положенням ст.17, 237-1 цього кодексу дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. При звільненні позивача з останнім не був проведений повний розрахунок, що встановлено судовим рішенням у цивільній справі № 569/20783/21. Остаточний розрахунок з позивачем проведений 21 квітня 2022 року. До суду [PERSON] звернувся 19 липня 2022 року, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України, а тому доводи відповідача про пропуск строків звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення безпідставні. Суд звертає увагу, що редакція статті 233 КЗпП України, на яку посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, набрала чинності 19 липня 2022 року. Позивач направив позовну заяву до суду 15 липня 2022 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті, отриманому судом 19 липня 2022 року. Щодо позовної вимоги про стягнення індексації заробітної плати за грудень 2016 року суд зазначає таке. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно зі ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України в які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом міністрів України (ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок). Згідно з п.1-1 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Пунктом 4 Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Відповідно до п.5 Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього порядку. У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення. Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом. Індекс споживчих цін перевищив поріг індексації в розмірі 103 відсотка в квітні 2016 року та становив 103,5 %. Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з травня 2016 року. З 31 жовтня 2016 року посадовий оклад позивача підвищений на 10 грн та становить 5200 грн. Величина приросту індексу споживчих цін з травня 2016 року до жовтня 2016 року складає 6,9 % (1,001 х 0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 х 1,009 х 100 - 100). Сума індексації в жовтні 2016 року з урахуванням прожиткового мінімуму 1600 грн становить 110,40 грн (1600 х 6,9 : 100), що перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача (10 грн), а тому заробітна плата позивача в грудні 2016 року підлягала індексації відповідно до абз.4 п.5 Порядку. Враховуючи, що проведений позивачем розрахунок суми індексації за грудень 2016 року відповідачем не спростований, позовну вимогу про стягнення індексації заробітної плати за грудень 2016 року в сумі 69,06 грн належить задовольнити. Підстав для закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення невиплаченої при звільненні індексації заробітної плати за грудень 2016 року з огляду на те, що між тими ж самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав наявне судове рішення, яке набрало законної сили по справі № 569/14658/16-ц, суд не вбачає. Предметом позову [PERSON] до ПАТ «Укртелеком» в особі Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», ТОВ «ЕСУ», ТОВ «Е С У» у справі № 569/14658/16-ц було стягнення заборгованості внаслідок не підвищення розміру заробітної плати з підстав відсутності щорічного підвищення розміру заробітної плати не менш, ніж на індекс інфляції за відповідний попередній рік протягом 5 року, тобто до 11 травня 2016 року. Таким чином, підстави та предмет позову у цій справі та у справі № 569/14658/16-ц не є тотожними. Покликання представника відповідача на встановлення судовим рішення у справі № 569/14658/16-ц, що позивачеві зайво нарахована індексація в сумі 2050.74 грн, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена обставина не свідчить про нарахування та виплату позивачу індексації заробітної плати за грудень 2016 року. Також суд не бере до уваги акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 20А/04-9, проведеної Управлінням держпраці у Рівненській області, оскільки перевірка дотримання вимог законодавства щодо індексації заробітної плати позивача за період 2011-2016 роки проводилася шляхом вибіркового аналізу і не містить відомостей щодо індексації заробітної плати в грудні 2016 року. Крім того, з архівної відомості № 1 за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року вбачається, що заробітна плата позивача за січень-жовтень (крім травня) проіндексована, хоча у січні, лютому, квітні, червні, серпні та жовтні посадові оклади позивача підвищувалися, про що свідчить лист ПАТ «Укртелеком» № 51/20 від 22 лютого 2021 року. Доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогою про стягнення індексації є безпідставними з огляду на рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 1-18/2013, в якій суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність таких елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач в позовній заяві посилався на недотримання відповідачем при звільненні всіх наданих йому як працівнику законодавством гарантій, що призвело до порушення його конституційних прав. В судовому засіданні позивач пояснив, що моральну шкоду йому завдано невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати протягом чотирьох місяців. Рішення суду у справі № 569/20783/21 набрало законної сили 15 березня 2022 року. Рішення суду виконане відповідачем добровільно 21 квітня 2022 року шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача. З огляду на введений в Україні з 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває донині, затримка виконання рішення суду в період з 16 березня 2022 року до 20 квітня 2022 року зумовлена форс-мажорними обставинами, а тому вини відповідача у такій затримці суд не вбачає. Крім того, позивач не надав суду доказів заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок невиконання рішення суду впродовж місяця, а тому відсутні усі елементи складу цивільного правопорушення, що є підставою для відмови в позові в частині стягнення моральної шкоди. За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд відмовляє в позові в частині стягнення моральної шкоди, сплачений [PERSON] судовий збір в розмірі 992,40 грн покладається на позивача. З відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення індексації заробітної плати, яку суд задовольняє, в розмірі 992,40 грн, від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного та

Outcome: partial