Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.07.2020 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір позики № 9887761, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. 14.06.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №2 від 28.07.2021 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в розмірі 20440,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13440,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім того, 27.07.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 388126849. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 28.11.2018 уклало з ТОВ «Таліон плюс» договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за укладеним відповідачкою кредитним договором № 388126849. У подальшому, 20.10.2022 ТОВ «Таліон плюс» та позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 20102022, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в розмірі 41089,92 грн, з яких: 10998,97 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30090,95 грн - сума заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що відповідачка була повідомлена про заміну кредиторів, однак не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісних кредиторів. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором позики № 9887761 у розмірі 20440,00 грн, а також заборгованість за кредитним договором № 388126849 у розмірі 41089,92 грн. Також позивач просив стягнути на його користь сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді від 06.01.2023 відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступного. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення 31.07.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» як позикодавцем та відповідачкою [PERSON] як позичальником договору позики № 9887761, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 7000,00 грн на строк 30 днів з процентами за користування кредитними коштами - 0,48% в день, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики (30.08.2020), та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та відповідачкою [PERSON] (позичальник) 31.07.2020 було укладено договір позики № 9887761, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 7000,00 грн на строк 30 днів, зі сплатою акційної процентної ставки за один день користування кредитними коштами - 0,48%, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики 30.08.2020. Сторони передбачили, що розмір процентів за прострочену позику за один день дорівнює 2,7 % (а.с. 8). Пунктом 10 укладеного договору передбачено, що його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у позику, які розміщені на сайті. Відповідно до п. 2 цього договору відповідачка з цими Правилами ознайомилася до моменту підписання договору. Умовами укладеного договору не передбачено строк, у який позикодавець був зобов`язаний перерахувати суму позики на рахунок відповідачки. Проте, пунктом 4.13 Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», затвердженими рішенням Загальних зборів учасників 07.02.2019 (далі - Правила), передбачено, що позика надається протягом трьох банківських днів з моменту підписання сторонами договору позики (а.с. 11). Відповідно до п. 13.4 цих Правил договори позики, а також інші документи, пов`язані з укладенням та виконанням договорів позик, зберігаються протягом строку, встановленого чинним законодавством для такої категорії документації. Між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 було укладено Договір факторингу №14/06/21 (далі - Договір факторингу), за умовами якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» за плату відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані мають бути зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які є невід`ємною частиною договору (п. 1.1 договору факторингу, а. с. 14, звор). Розділ договору факторингу «Визначення термінів, що використовуються у даному договорі» містить визначення терміну «документація» - електронні документи, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостях, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: договір позики; детальні розрахунки заборгованості по договору позики на дату відступлення права вимоги ( а.с. 14). Відповідно до п. 9.10 Договору факторингу невід`ємними частинами цього договору є такі додатки: № 1 - форма реєстру боржників; № 2 - форма акта прийому-передачі реєстру боржників; № 3 - форма повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором; № 4 - форма акта прийому-передачі документації; № 5 - форма надання інформації з реєстру боржників в електронному вигляді; № 6 - форма акта прийому-передачі інформації згідно з реєстром боржників в електронному вигляді. З наданої позивачем копії Акта прийому-передачі реєстру боржників № 2, підписаного 28.07.2021, вбачається, що позивач (як фактор) прийняв Реєстр боржників кількістю 9803, після чого… до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 18). З копії Додаткової угоди № 3 від 28.07.2021 до укладеного договору факторингу від 14.06.2021 вбачається, що положення даної додаткової угоди діють виключно щодо Реєстру боржників № 2 від 28.07.2021… (п. 4 додаткової угоди, а.с. 17). На підтвердження наявності заборгованості відповідачки за договором позики від 31.07.2020 № 9887761 представник позивача склала розрахунок заборгованості за період з 28.07.2021 до 30.11.2022, відповідно до якого заборгованість [PERSON] складає 20440,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13440,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Суд звертає увагу, що подана позивачем копія договору факторингу від 14.06.2021 №14/06/21 не відповідає оригіналу, оскільки з восьми сторінок договору до суду надано лише сторінки 1, 2, 4, 8 (а.с 14-15). При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставила відмітку про засвідчення копії договору, яка у тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно». Позивачем також не надані до суду невід`ємні додатки договору факторингу (п. 9.10 договору). Копія наданого Акта прийому-передачі Реєстру боржників № 2 від 28.07.2021 також не є копією оригінала, оскільки текст цього акта частково прихований (п. 1), що видно неозброєним оком та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 18). Так само прихованим є текст пункту 1 додаткової угоди № 3 від 28.07.2021 (а.с. 17). У разі, якщо позивач з певних причин вбачав за необхідне приховати конкретну інформацію з документів, які подає до суду в якості доказів, він мав можливість подати до суду витяги з документів, а не свідомо вводити суд в оману, позначаючи, що копія відповідає оригіналу. З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити умови укладеного договору факторингу, обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цим договором, порядок передачі документації та її перелік, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договору, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Також суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає надана позивачем копія Акта прийому-передачі реєстру боржників № 2 від 28.07.2021 тій формі Акта, яка узгоджена сторонами під час укладання договору факторингу. Однак, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Ураховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що до позивача на підставі договору факторингу від 14.06.2021 перейшли права вимоги за договором позики № 9887761, укладеним 31.07.2020 з відповідачкою [PERSON] . Однак суд звертає увагу, що за умовами договору факторингу від 14.06.2021 позивач як фактор мав отримати не тільки договір позики, а й документацію, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошових вимог до боржника, тобто мав отримати детальні розрахунки заборгованості по договору позики на дату відступлення права вимоги ( а.с. 14). Як було вказано вище, ні договір позики № 9887761, ні Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», не містять умов щодо строку перерахування позикодавцем позики на рахунок позичальника. Єдиним доказом, наданим позивачем на підтвердження наявності заборгованості відповідача, є розрахунок заборгованості станом на 30.11.2022, підписаний представником позивача Стадник Н.С. (а.с. 20). Матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, її повноважень на складання такого розрахунку та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок. Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів ці розрахунки взагалі були здійснені. Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом. До позовної заяви позивач не додав жодного іншого первинного бухгалтерського документа, у тому числі не надано підтверджуючих даних про те, що обумовлена договором позики грошова сума розміром 7000,00 грн була перерахована на користь відповідачки. Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів та приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що правопопередником позивача на користь відповідачки була перерахована позика у розмірі 7000,00 грн. Що стосується права вимоги позивача за договором № 388126849 від 27.07.2020 суд зазначає наступне. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] 27.07.2020 було укладено договір № 388126849, за умовами якого товариство зобов`язувалося надати відповідачці кредит строком на 30 днів від дати отримання кредиту, без конкретної споживчої мети, на суму 11000,00 грн, а відповідачка як позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити передбачені договором проценти за користування (пункти 1.1, 1.2 договору, а.с. 26). Умовами укладеного договору № 388126849 не передбачено строк, у який Товариство було зобов`язано перерахувати суму кредиту на користь відповідачки. Однак з пункту 3 Графіку розрахунків, який є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною, вбачається, що кредит міг бути наданий не в день укладення договору (а.с. 27, звор). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 28.11.2018 уклало з ТОВ «Таліон плюс» договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Проте, матеріали справи не містять вищевказаних Реєстрів прав вимоги до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01. Отже наявні матеріали справи взагалі не містять відомостей про передачу від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь першого фактора ТОВ «Таліон плюс» права вимоги за укладеним з відповідачкою договором від 27.07.2020 № 388126849. Разом з тим, у подальшому, 20.10.2022 ТОВ «Таліон плюс» та позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 20102022, за умовами якого на користь позивача були відступлені права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимог (п. 2.1 договору, а. с. 32). Однак, ураховуючи відсутність належних доказів на підтвердження наявності у ТОВ «Таліон плюс» права вимоги за договором від 27.07.2020 № 388126849, відсутні підстави для висновку, що ТОВ «Таліон плюс» мав у свою чергу відступати права вимоги за укладеним з відповідачкою договором від 27.07.2020 № 388126849 на користь позивача. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. КЦС ВС у названій постанові вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості за договором позики від 31.07.2020 №9887761 у розмірі 20440,00 грн, а також заборгованість за договором від 27.07.2020 № 388126849 у розмірі 41089,92 грн, отже у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed