Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач, через представника адвоката Шаленко П.М., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, згідно договору дарування № 846 від 15 червня 2021 року, є власником будинку [ADDRESS] . З 15 січня 1972 року в зазначеному будинку зареєстрований, але з 2002 року не проживає без поважних причин, син її чоловіка [PERSON] . Відповідач зі своєю сім`єю проживає в [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у її (позивача) будинку, вона не має можливості оформити субсидію і змушена сплачувати зайві кошти за комунальні послуги зі своєї мінімальної пенсії. Оскільки відповідач не проживає у належному їй будинку з 2002 року, в добровільному порядку з реєстрації не знімається, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, відповідно до заяви просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 серпня 2022 року в справі № 939/1782/21, він був визнаний власником частини спірного житлового будинку, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На підтвердження наведеного надав копію рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 серпня 2022 року та додаткового рішення цього суду від 19 вересня 2022 року, які залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Гринюком П.Д. та зареєстрованого у реєстрі за № 846, [PERSON] (позивач) зареєструвала за собою право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). З довідки Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області № 1214 від 19 липня 2021 року та акту обстеження житлово-побутових умов від 17 липня 2021 року, складеного депутатом Немішаївської селищної ради Яковлєвою Т.П. у присутності свідків [PERSON] і [PERSON] , вбачається, що [PERSON] з 15 січня 1972 року зареєстрований в [ADDRESS] , але з 2002 року в зазначеному будинку не проживає (а.с. 9, 10). За рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 серпня 2022 року в справі № 939/1782/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на частину житлового будинку, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Встановлено факт прийняття [PERSON] після смерті [INFO] матері [PERSON] спадщини за законом у вигляді частини житлового будинку [ADDRESS] . Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 15 червня 2021 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Гринюком П.Д. та зареєстрований у реєстрі за № 846, в частині дарування та передачі [PERSON] у власність [PERSON] частини житлового будинку [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на частину спірного житлового будинку (а.с. 60-80). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не лише свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Приписами частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як встановлено судом, за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 серпня 2022 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2022 року, за [PERSON] визнано право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] . Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] є співвласником житлового будинку [ADDRESS] , то факт його не проживання у спірному будинку не може бути підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed