Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач 17.05.2005 року позичив в борг [PERSON] 16 000 доларів США, які згідно із розпискою від 17.10.2005 мали бути повернуті до 2010 року. У 2008 році між позивачем та [PERSON] відбулася розмова про необхідність повернення боргу і про можливе дострокове повернення боргу на суму 16000 доларів США. Оскільки у [PERSON] та його сім`ї в той час виникали проблеми матеріального характеру, позивач запропонував віддавати позичені кошти частинами, однак [PERSON] та його дружина [PERSON] повідомили його, що їм зручніше повернути борг однією сумою. Вказує, що наприкінці 2008 року [PERSON] знову приїхав в місце проживання [PERSON] та [PERSON] , щоб обговорити питання про повернення боргу, оскільки його почало турбувати питання повернення боргу вчасно, як це було обумовлено умовами і строком повернення боргу. Більше позивач не турбував [PERSON] і чекав повернення боргу, і протягом 2009-2010 років не зустрічався з ними. Через деякий час, відповідачка [PERSON] повідомила йому, що її чоловік помер, але пообіцяла позивачу, що боргові зобов`язання будуть виконані нею, проте просила надати їй час на повернення боргу, також вона пообіцяла, що навіть заплатить більше, чим сума боргу, тобто відсотки за користування коштами у розмірі 3% від суми боргу. [PERSON] не повідомила позивача про смерть сина [PERSON] , а саме тому ним було пред`явлено первісний позов до дітей [PERSON] , як спадкоємців за законом - [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що 20.01.2020 року позивач [PERSON] звернувся до відповідачки [PERSON] із письмовою вимогою про повернення боргу, але жодної відповіді не отримав. На підставі наведеного просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 16 000 доларів США -заборгованість за договором позики від 17.05.2005 року, який було укладено між позивачем [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . 12.12.2022 року позивачем [PERSON] через канцелярію суду скеровано заяву, у якій він просив суд поновити йому строки звернення до суду з позовом про повернення боргу, як пропущені з поважних причин. Позивач [PERSON] та його представник - адвокатка Дронь О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та, з наведених у позовній заяві підстав, просили їх задовольнити. Також, просили задовольнити заяву про поновлення строків позовної давності, оскільки відповідачі від повернення боргу не відмовлялися, а відповідачка [PERSON] у 2019 році повідомила позивача про відсутність у неї коштів та можливість повертати борг за рахунок своєї пенсії, позивач є людиною похилого віку, хворіє на серцево-судинні захворювання, що просили визнати поважними причинами пропуску строку позовної давності та поновити його. Представник відповідачів - адвокатка Маковійчук Л.В. у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності за вказаним борговим зобов`язанням. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно з дослідженою судом наявною в матеріалах справи копією та наданим позивачем в судовому засіданні оригіналом розписки від 17.05.2005 року, встановлено, що 17.05.2005 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 16 000 доларів США. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами 17.05.2005 року був укладений договір позики грошей. [INFO] [PERSON] - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 12.01.2009 року. [INFO] [PERSON] - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 09.11.2009 року. Відповідно до копії спадкової справи № 176/2010 до майна померлого [INFO] [PERSON] спадкоємцями є відповідачка по справі [PERSON] . Відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 98) до майна померлого [PERSON] на ощадний рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Універсал Банк», на якому знаходилося 1578,01 доларів США. Відповідачка [PERSON] та померлий [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 190) до майна померлого [PERSON] на грошові внески на поточному рахунку № [NUMBER] уВАТ «Універсал Банк`на суму 1566.45 доларів США та на грошові внески на картковому рахунку № [NUMBER] у ЗАТ «Прокредит Банк» на суму 0,04 грн. та 5.18 доларів США - по частині спадкового майна кожному. На час розгляду справи борг позивачу відповідачами не повернутий. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Також, як встановлено з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки. Суд вважає встановлений факт, що між сторонами у справі укладений договір позики. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано належно і в повному обсязі. Відповідно до статей 1049, 1950 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позику та якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивачем зобов`язання за договором позики виконалися, а саме померлому [PERSON] передано кошти в розмірі 16000 доларів США. [PERSON] помер [INFO] та не виконав умови договору. Водночас, відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, вимоги позивача - кредитора [PERSON] є доведеними та обгрунтованими, а з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню сума 1578,01 доларів США та від суми 1566.45 доларів США, 0,04 грн. та 5.18 доларів США відповідно. Доказів про успадкування відповідачами іншого майна померлого боржника [PERSON] суду не надано. В той же час, оскільки представником відповідачів подано заяву про застосування строків позовної давності до цього спору, а позивачем подано заяву про поновлення строків позовної давності за розпискою від 17.05.2005 року, суд зазначає, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як було встановлено судом, договір позики грошей між сторонами був укладений 17.05.2005 року. Строк виконання зобов`язання був визначений сторонами договору до 2010 року, тобто він закінчився о 24:00 год. 31.12.2009 року, що було визнано в ході судового розгляду позивачем та представником відповідачів. Разом з тим, з даним позовом позивач [PERSON] звернувся до суду лише 13.01.2022 року, тобто більше ніж через 12 років після спливу строку виконання зобов`язання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Доводи позивача, викладені у заяві про поновлення строків позовної давності, суд не вважає поважними, оскільки вони не були об`єктивно непереборними, повністю залежали від волевиявлення позивача [PERSON] , який почав цікавитися своїми позиченими коштами лише 20.01.2020, що підтверджується листом позивача до відповідачки [PERSON] з проханням повернути борг. Позивачем не доведено існування істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення процесуальних дій та не підтверджено їх існування належними доказами, а тому суд доходить висновку, що до вимог позивача слід застосувати строк позовної давності і з цих підстав у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed