Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

1. Описова частина 1.1. Стислий виклад позовних вимог. У грудні 2022 року [PERSON] звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці позивача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що від шлюбу з [PERSON] у неї народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.03.2022 (справа №135/1387/21). Місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , ніколи не було зареєстроване, а фактично дитина з дня народження проживає разом із позивачем за адресою її реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] проживає окремо зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] . Спору між сторонами про місце проживання дитини немає. З моменту народження дитини позивач бажала зареєструвати місце проживання сина за її місцем проживання, але відповідач безпричинно не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини. 30.11.2022 року позивач звернулася до Ладижинської міської ради Вінницької області з заявою про реєстрацію місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , але у реєстрації місця проживання дитини було відмовлено у зв`язку відсутністю згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини. У зв`язку із цим, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом та просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без письмової згоди батька [PERSON] за місцем реєстрації матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 1.2. Рух справи, процесуальні дії суду по справі. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 січня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду. 1.3. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Анісімова А.М. в судове засідання не з`явилися, 13 березня 2023 року від представника позивача до суду надійшла заява, у якій вона просить розглянути справу без її участі та без участі позивача [PERSON] , підтримує позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем реєстрації, судову повістку отримав 23 лютого 2023 року. 06 березня 2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці позивача - органу опіки і піклування Ладижинської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, 30 січня 2023 року направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області, а також висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. 2. Мотивувальна частина 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 29.04.2017 року Ладижинським міським відділом ЖРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області за актовим записом №59, який розірваний рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.03.2022 (справа №135/1387/21). В шлюбі у сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно Витягу з реєстру територіальної громади 2022/001584914 від 30.11.2022 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , на даний час не зареєстроване, фактично дитина проживає за зареєстрованим місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . 30.11.2022 року позивач [PERSON] звернулася до Ладижинської міської ради Вінницької області з заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , проте у реєстрації місця проживання дитини їй було відмовлено у зв`язку відсутністю згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини. 2.2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч.1 ст.2 ЦПК України). Згідно частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно частини першої та другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст.10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Згідно пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, згідно якого орган опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області вважає за доцільне надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без письмової згоди батька [PERSON] за місцем реєстрації матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітнього син [PERSON] , [INFO] , зі своєю матір`ю суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. 2.3. Розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що між позивачкою [PERSON] та адвокатом Анісімової А.М. 01 грудня 2022 року укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №01/12-1. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачкою [PERSON] на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: акт виконаних робіт №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №01/12-1 від 01.12.2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №01/12-1 від 08.12.2022 року про оплату за договором про надання професійної правничої допомоги №01/12-1 від 01.12.2022 року в сумі 3000 грн. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачкою [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом Анісімовою А.М., складність справи, яка розглянута судом за правилами загального позовного провадження, враховуючи співмірність розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з обсягом виконаних адвокатом робіт, суд приходить до висновку, що понесені позивачем [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 гривень підлягають задоволенню.

Outcome: approved