Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] згідно заочного рішення Сумського районного суду Сумської області від 27.09.2016 року з 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частки від усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він має ще одну доньку [PERSON] , яка народилася вже після рішення про стягнення з нього аліментів. Крім того, його дружина [PERSON] має другу групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату; на його утриманні фактично знаходиться дочка дружини від першого шлюбу [PERSON] . Зазначені обставини, на думку позивача, дають підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду від 27.09.2016 року, з 1/3 частини з усіх видів заробітку до 1/6 частини. В судове засідання позивач не з*явився, у письмовій заяві просив слухати справу без його участі, підтримав свої вимоги в повному обсязі( ар.с.20). 16 лютого 2023 року представник відповідача адвокат Бровко Р.М. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вважав вимоги позивача безпідставними і просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши надані суду письмові докази, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Судом встановлено, що згідно заочного рішення Сумського районного суду Сумської області № 587/1476/16-ц від 27.09.2016 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Ворожба, Лебединського району, Сумської області, зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , фактично мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1\\3 частини з усіх видів його заробітку( доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 серпня 2016 року і до повноліття дітей. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан у зв`язку з народженням дочки, інвалідністю дружина, знаходженням на утриманні позивача дитини дружини від першого шлюбу. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач має ще одну доньку [PERSON] , [INFO] ( а.с.6). Згідно довідки акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.01.2022 року дружина відповідача [PERSON] має другу групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату та може працювати в спеціально створених умовах ( а.с.7). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні № П 27182 від 15.12.2022 року виданої виконавчим комітетом ЦНАП Пирятинської міської ради Полтавської області за адресою [ADDRESS] зареєстровані відповідач [PERSON] , його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , донька дружини [PERSON] ( а.с.8). Відповідно до частини третьої статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з того, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини [PERSON] , [INFO] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021року справа № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Також не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів посилання позивача на те, що на його утриманні перебуває донька дружини від першого шлюбу [PERSON] , 2005 року народження, оскільки обов`язок по її утриманню покладається не тільки на її матір [PERSON] , а й на її батька, а позивач не є її рідним батьком, а відтак на [PERSON] закон не покладає юридичний обов`язок надавати кошти на утримання [PERSON] . Посилання позивача на те, що його дружина [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату з 04.01.2022 року та потребує постійного лікування та профілактичних заходів також не має визначального характеру для вирішення спору. В даному випадку [PERSON] має право на призначення пенсії з інвалідності; крім того, згідно довідки МСЕК вона може працювати в спеціально створених для цього умовах, тобто все ж таки за певних обставин може мати додаткові джерела доходів навіть за наявності інвалідності. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послався на судовий наказ № 544/1720/22 від 15.12.2022 року, виданий Пирятинським районним судом Полтавської області, з копії якого вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі частини з усіх видів його заробітку на утримання дочки [PERSON] , [INFO] ( ар.с.12). Спростовуючи позицію позивача, представник відповідачки зазначив, що фактично позивач визнає, що проживає разом з дружиною та своєю малолітньою дитиною, хоча долучає до справи судовий наказ про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Таким чином, представник відповідачки [PERSON] стверджував, що виданий судовий наказ є штучно створеним, так як позивач та його дитина мають одне і те ж місце реєстрації, тобто, проживають разом. Відповідно до норм СК України, той з батьків який проживає окремо від дитини, зобов`язаний сплачувати аліменти. Фактично, у позивача відсутній обов`язок по сплаті аліментів. Це, на думку представника, доводиться навіть хронологією подій: 15 грудня 2022р. дружина позивача, яка проживає разом з ним, отримує судовий наказ про стягнення аліментів з позивача, а вже 27.12.2022р.(дата складання позову) - позивач подає позов до суду про зменшення розміру аліментів. Такий процесуальний хід широке використовується в подібних спорах. Позивачем не надано суду доказів того, що наказ пред`явлений до виконання і що аліменти згідно з наказом фактично стягуються з [PERSON] . З наданої самим позивачем довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні № П 27182 від 15.12.2022 року, виданої виконавчим комітетом ЦНАП Пирятинської міської ради Полтавської області, за адресою [ADDRESS] зареєстровані відповідач [PERSON] , його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , донька дружини [PERSON] ( а.с.8). Отже, слід зробити висновок, що і [PERSON] , і його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , на утримання якої судовим рішенням стягнуті аліменти, проживають разом і необхідності у фактичному стягненні аліментів на утримання дочки [PERSON] немає. Факт сумісного проживання позивача з [PERSON] та [PERSON] не оспорюється самим позивачем. Крім того, згідно заочного рішення Сумського районного суду Сумської області № 587/1476/16-ц від 27.09.2016 року з відповідача на користь [PERSON] на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти саме у мінімальному розмірі, визначеному законодавством. Як зазначив представник відповідачки, у випадку задоволення позову, спільні діти позивача та відповідача будуть отримувати по 1/12 частини від доходу свого батька (позивача) кожна, що становить в процентному виразі 8,4% на кожну дитину. Натомість, дитина [PERSON] , 2017року народження, згідно судового наказу отримує аліменти в розмірі 1/4 частки від доходу батька (позивача), що становить 25%. Якщо порівняти, то виходить що одна з дітей буде отримувати аліменти в 3 рази більше, а ніж інші діти (25/8,4=2,97), що є неприпустимим та дискримінаційним, так як погіршення відносин між батьками (або їх відсутність), не повинно впливати ( або такий вплив повинен бути мінімальним) на дітей. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням у 2017 році дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншим. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених заочним рішення Сумського районного суду Сумської області № 587/1476/16-ц від 27.09.2016 року, суд не вбачає порушення його прав, а тому і необхідності з судовому захисті його прав немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed