Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] у м. Донецьк помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина, яка складається з недоотриманої пенсії. Батько перебував на обліку у ГУ ПФУ в Донецькій області. 14.12.2021 року позивачка, через свого представника, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Вказує, що строк пропустила з поважних причин, оскільки перебувала на тимчасово окупованій території та з 12.03.2020 року були введені карантинні обмеження, у тому числі щодо перетину контрольних пунктів в`їзду-виїзду з тимчасово непідконтрольними українській владі територіями. У зв`язку з чим перетин лінії розмежування було ускладнено тому вона не мала можливості вчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, строком у три місяці. В судове засідання позивачка не з`явилася, в позовній заяві зазначила про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області, правонаступником якої є Слов`янська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області, до судового засідання не з`явися, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив винести на розсуд суду. Представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до судового засідання не з`явився, відомостей про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. [INFO] у м. Донецьку помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.09.2021 року Центральним районним у м. Маріуполі відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Факт родинних зв`язків між позивачкою [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.01.1957 року; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.09.1978 року. Як вбачається з копії паспорту серії [NUMBER] виданого Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 07.06.2022 на ім`я [PERSON] , остання зареєстрована у [ADDRESS] . [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з копії паспорту останнього серії [NUMBER] , виданого Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 10.12.1997. Згідно постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 14.12.2021 року, виданої приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу, представнику позивачки було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] у зв`язку із пропуском строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. З повідомлення приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу вбачається, що після смерті [PERSON] 01.04.2020 року з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, крім позивачки. Спадкова справа не заводилась. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка у визначений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не звернулася, але бажає прийняти спадщину, відсутня її письмова заява про відмову в прийнятті спадщини. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що позивачка мешкає у м. Донецьку, тобто на тимчасово окупованій території України, що, на думку суду, обґрунтовано позбавило останню можливості вчасно звернутися до нотаріуса та оформити спадкові права. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після померлого [PERSON] , ніхто із інших спадкоємців до нотаріуса не звертався, спадкова справа не заводилась, що підтверджується відомостями наданими нотаріусом, всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також урахування норм європейського законодавства по правах людини, дозволяють суду задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved