Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на обов'язкову частку у спадковому майні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] народився [INFO] і є сином [PERSON] , [INFO] . [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Після смерті батька позивач [PERSON] звернувся до Шістнадцатої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, надавши довідку про навчання на денному відділенні Київського коледжу зв'язку від 16.11.2020 року №835. Спадкоємцями першої черги майна померлого батька є його діти: [PERSON] (нині [PERSON] ) та [PERSON] . Зі змісту листа державного нотаріуса Шістнадцатої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грушко І.В. від 8.06.2021 року позивач дізнався, що 9.06.2017 року за життя [PERSON] склав заповіт на користь відповідача [PERSON] . Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. Також він був повідомлений, що його може бути позбавлено права на спадкування на майно померлого батька як спадкоємця першої черги, і тільки при наявності посвідчення інваліда він може скористатись правом на обов`язкову частину у спадщині. Однак ст.1241 ЦК України надає право на отримання частки у спадщині за наявності заповіта спадкоємцям першої черги, які є повнолітніми непрацездатними дітьми померлого. Так як він на час смерті батька навчався на денній формі навчання у коледжі, не міг працювати, і був на повному утриманні свого батька, тому він був повнолітнім непрацездатним сином померлої особи. Вказані обставини регламентуються і рішенням Конституційного суду України від 11.02.2014 року. Тому просять визнати за позивачем [PERSON] право на обов'язкову частку у спадковому майні померлого [INFO] [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усього спадкового майна. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, пояснивши, що [INFO] помер батько позивача і відповідача [PERSON] . За життя померлий склав заповіт на свого сина [PERSON] , відповідача по справі, і заповідав йому все своє майно. Стаття 1241 ЦК України зазначає умови та вичерпний перелік спадкоємців першої черги, які мають право на обов`язкову частку у спадкуванні за заповітом майна померлого спадкодавця, серед яких зазначено і повнолітніх непрацездатних дітей. Рішенням Конституційного суду України від 11.02.2014 року визначено критерій такого права, а саме: медичний критерій непрацездатності особи. Позивач не є інвалідом будь-якої групи або особою, що втратила частково чи повністю працездатність, тому не підпадає до визначення непрацездатної повнолітньої особи. Крім того, ствердження позивача про отримання від батька аліментів є необґрунтованим та безпідставним, оскільки аліментів сплачуються за рішенням суду або за договором. Ні того, ні іншого позивач до суду не надав, а добровільне надання грошових коштів батьком своєму сину не є аліментами. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. 3-тя особа: державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грушко І.В. в судове засідання не з`явилась, але у направлених листах до суду Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) просила розглянути справу у відсутність їх представника та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства (а.с.71; 160). Заслухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.4, ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом ч.1, ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як регламентує ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] [INFO] в м. Києві народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Згідно свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON] (а.с.15). В подальшому позивач отримав паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] (а.с.12). Зареєстроване місце проживання позивача є квартира [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [INFO] в м. Києві народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.46). Таким чином позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є синами свого батька [PERSON] , який був інвалідом 2 групи загального захворювання довічно, що вбачається з довідки МСЕК серія АВ №066086 (а.с.48). За змістом ч.1, ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як наголошує ч.1-2, ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.1-2, ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Як встановлено судом, [PERSON] 9.04.2017 року склав заповіт, в якому він на випадок його смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповідає [PERSON] , [INFO] , відповідачу по справі. В тексті заповіту міститься рукописний запис заповідача: цей заповіт мною прочитано вголос, з моїх слів записано вірно. Даний заповіт був посвідчений 9.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. і зареєстрований у реєстрі №3626 (а.с.47). Крім того, даний документ містить інформацію безпосередньо приватного нотаріуса Синиці Т.В.: заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів гр. [PERSON] , заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем гр. [PERSON] і власноручно підписаний ним у моїй присутності о 12 год. 10 хв., особу його встановлено, дієздатність перевірено. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.18). У відповідності до ч.1, ст.1216 ЦК України (в редакції 2003 року) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1, ст.1220 ЦК України (в редакції 2003 року) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, яке на день смерті перебувало у нього на праві власності. Вказані обставини не заперечувались в судовому засіданні учасниками справи. Як вказує ч.1, ст.1261 ЦК України (в редакції 2003 року) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідаючи на заяву [PERSON] від 20.11.2020 року, повідомила заявника, що в матеріалах спадкової справи є заповіт померлого [INFO] [PERSON] , складений на користь [PERSON] , таким чином він, тобто [PERSON] позбавлений права спадкування на майно померлого його батька, але якщо він має посвідчення інваліда, то він має право на обов`язкову частку майна померлого згідно ст.1241 ЦК України (а.с.19). За приписами ч.1, ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як роз`яснено у п. 19 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. У Постанові Верховного Суду від 1.08.2019 року по цивільній справі №510/350/16 вказано, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто, право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. За змістом рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 року №1-рп/2014 встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Констатуюючи описані норми права, суд приходить до висновку, що вказаним рішенням Конституційного суду України від 11.02.2014 року №1-рп/2014 встановлено єдиний критерій визначення повнолітнього непрацездатної особи в межах диспозиції ч.1, ст.1241 ЦК України - це медичний критерій непрацездатності фізичної особи, при цьому така особа (особи) повинні набути статусу інваліда у встановленому законом порядку. У своїй позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати за ним право на обов'язкову частку у спадковому майні, померлого [INFO] свого батька [PERSON] , як повнолітнього непрацездатного сина, обґрунтовуючи вимогу тим, що на день смерті батька він був студентом Київського коледжу зв`язку, посилаючи на довідку навчального закладу (а.с.20), не мав можливості працювати, а його батько утримував його, тому він є повнолітньою непрацездатною особою. Також позивач та його представник посилались на положення абз.2, п.2, ч.2, ст.36 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно якого непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України (в редакції 2003 року) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами п.1, ч.2, ч.1, ст.16 ЦК Українни (в редакції 2003 року) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. У відповідності до ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1, ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оцінюючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивач [PERSON] не визнаний інвалідом будь-якої групи у встановленому законом порядку, тому він не є повнолітньою непрацездатною особою в розумінні рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 року №1-рп/2014, яке є остаточним і оскарженню не підлягає, з цього приводу не набув права на обов'язкову частку у спадковому майні, померлого [INFO] свого батька [PERSON] на підставі ч.1, ст.1241 ЦК України. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно ст.133; 141 ЦПК України суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь судових витрат.

Outcome: dismissed