Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , яка діє в законних інтересах малолітнього [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , з урахуванням\~уточнених позовних\~вимог просили: (а) визнати недійсним договір відчуження транспортного засобу; (б) витребувати автомобіль Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] у [PERSON] , зобов`язавши останню повернути транспортний засіб; (в) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя у виді транспортного засобу; (г) визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку транспортного засобу. В обґрунтовування позовних вимог вказали, що за життя [PERSON] на праві власності належав автомобіль MERCEDES-BENZ, [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємцем першої черги, за законом, є її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини на користь свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У встановлений законом час, чоловік померлої [PERSON] та [PERSON] (яка діє як законний представник неповнолітнього [PERSON] ) звернулися до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через відсутність документу, що посвідчує право власності померлої [PERSON] на спірний транспортний засіб. У зв`язку з тим, що відбулося відчуження належного за життя [PERSON] транспортного засобу, всупереч волі спадкодавця, як власника, порушуються права спадкоємців на отримання спадщини через незаконне відчуження автомобілю, а тому звертаються до суду за захистом свої прав. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2022 року вказану справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.06.2022 року прийнято до розгляду вказану справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що він передав автомобіль, техпаспорт та 1500 доларів для його ремонту. Але автомобіль, гроші та документи йому не повернули. Він звертався до правоохоронних органів, але результатів не знає. Адвокат Козіна Н.В. яка є представницею позивачки [PERSON] (яка діє в законних інтересах малолітнього [PERSON] ) в судовому засідання наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі. Представниця відповідачки [PERSON] - адвокат Глазунова А.М. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, з підстав викладених в письмових поясненнях, які надані до суду 03.03.2023 року. Зокрема, зазначила, що (а) не зазначено, який саме правочин просять визнати недійсним; (б) відсутні підстави витребування майна у добросовісного власника; (в) спадкові права позивачів непорушені. Відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, належними чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду, причини неявки суду не відомі. Представниця ГОЛОВНОГО СЕРВІСНОГО ЦЕНТРУ МВС в особі ТЕРИТОРІАЛЬНИЙ СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР РЕГІОНАЛЬНОГО СЕРВІСНОГО ЦЕНТРУ ГСЦ МВС В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (ФІЛІЯ ГСЦ МВС) Карпушина М.Г. в судовому засіданні зазначила, що просить прийняти рішення відповідно чинного закондавства. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд дійшов наступних висновків. Положеннями ст.ст.15,16\~ЦК України проголошено: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Позивачі стверджували, що [PERSON] була власником транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, моделі С 200 К, 2005 року випуску, р/н [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами), [NUMBER] , тип легковий седан-В, колір білий, посилаючись на копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оригінал у позивачів відсутній (Том 1 а.с.22). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Том 1 а.с. 20). ПРИВАТНИМ НОТАРІУСОМ КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОННОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ Літвіновою І.І. надано спадкову справу, заведено після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у відповідності до якої із заява про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулися [PERSON] , яка діє в законних інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Крім того, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлої [PERSON] на користь його сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлої [PERSON] на користь його онука [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 61-103). Постановою ПРИВАТНОГО НОТАРІУСА КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОННОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ Літвіновою І.І. від 20.08.2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на частку транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, моделі С 200 К, 2005 року випуску, р/н [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами), [NUMBER] , тип легковий седан-В, колір білий у зв`язку зі смертю дружини [PERSON] у зв`язку з тим, що не надано документ, який підтверджує право власності померлої [PERSON] на вказаний транспортний засіб (том 1 а.с. 23-24). Листом ПРИВАТНОГО НОТАРІУСА КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОННОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ Літвіновою І.І. надано відповідь [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, вказано у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на транспортний засіб MERCEDES-BENZ, моделі С 200 К, 2005 року випуску, р/н [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами), [NUMBER] , тип легковий седан-В, колір білий, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я малолітнього [PERSON] , [INFO] , не вбачається можливим (том 1 а.с. 25). Згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі С 200 К, 2005 року випуску, р/н [NUMBER] , колір білий, об`єм двигуна 1796, станом на 03.12.2020 року за громадянкою [PERSON] не зареєстрований (том 1 а.с. 21). За відомостями наданими РЕГІОНАЛЬНИМ СЕРВІСНИМ ЦЕНТРОМ ГСЦ МВС В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ(ФІЛІЯ ГСЦ МВС) ТЕРИТОРІАЛЬНИЙ СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР МВС № 1243 (ТСЦ МВС № 1243) станом на 17.11.2021 року, власником автомобіля MERCEDES-BENZ, моделі С 200 К, 2005 року випуску, р/н [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами), [NUMBER] , тип легковий седан-В, колір білий є [PERSON] , що переєстровано 23.10.2020 року в ТСЦ 1249 на підставі договору купівлі продажу укладеному у СГ № 7176/20/013145 від 21.10.2020 року, виданого ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» (том 1 а.с. 104) Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами статті 13 ЦК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Частиною 1 статті 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивач витребує майно від добросовісного набувача без надання належних та допустимих доказів, які підтверджували недійсність договір факторингу та відступлення прав вимоги, незаконність реєстраційних дій реєстратора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, не залучає до участі належних відповідачів, не формує позовні вимоги належного предмету спору, що наддасть можливості витребувати майно в порядку статті 388 ЦК України. Добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У разі, коли відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який у подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувана за першим договором. За правилами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд враховує інтереси відповідача як власника спірного транспортного засобу, який здійснює захист порушеного права власності, надаючи їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами добросовісного набувача, та вважає, що не доведено що попередній власник позбувся володіння автомобілем внаслідок протиправних дій, і за обставин цієї справи, це перевищує інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно із статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 757/40111/19-ц та постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №520/15672/17. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Стороною позивачів не зазначено, який саме правочин слід визнати недійсним (або неукладеним) та з яких підстав, не доведено відсутності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувана за першим договором (який взагалі не надавався та клопотань про витребовування не надходило) З огляду на вищевикладене, беручи до уваги встановлені, проаналізовані та оцінені судом обставини справи, суд не встановив обставин, які б свідчили про недодержання загальних вимог, необхідних для чинності правочину, зокрема доказів укладення такого правочину та не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачами витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed