Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що за договором позики від 20.10.2018 року відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 20.10.2021 року. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, кошти не повернув, у зв`язку з чим просив стягнути 10 000,00 доларів США, а також стягнути проценти за 1573 прострочені дні у розмірі 2 574,79 доларів США. Всього 12 574,79 доларів США, що еквівалентно 462 626,52 грн. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 16.02.2023 року (подано засобами поштового зв`язку 10.02.2023 року). 17.02.2023 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 21.02.2023 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача. 23.02.2023 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Ухвалою від 24.02.2023 року забезпечено позов. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу по місцю реєстрації. В установлений судом строк відповідач відзив не подав. Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи в заочному порядку. Клопотання по суті спору та з процесуальних питань сторонами не подавалися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що 20.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, під 5 % річних, які зобов`язався повернути до 20.10.2021 року. Передача коштів підтверджена розпискою від 20.10.2018 року. У визначений термін відповідач кошти не повернув. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред`явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред`явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. По даній справі позивач просить стягнути з відповідача 10 000,00 доларів США суми основного боргу. Враховуючи норми діючого законодавства та надані докази, суд вважає заявлені вимоги в цій частині обґрунтованими та доведеними. В частині стягнення 2 574,79 доларів США, суд приходить до наступного. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України (якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками). Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. По даній справі здійснено розрахунок відсотків за час прострочення зобов`язання. Однак, даний розрахунок здійснено не вірно, так як умовами договору позики передбачено 5 % річних за користування позикою. Дана обставина дає підстави для стягнення з відповідача 5 % річних за користування позикою в період з 20.10.2018 року по 20.10.2021 року. Згідно розрахунку (позика х (ставка/100)/рік х період) розмір відсотків з період з 20.10.2018 року по 20.10.2021 року становить 1 501,37 доларів США. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 10 000,00 доларів США основного боргу та 1 501,37 доларів США відсотків. Всього 11 501,37 доларів США, еквівалент 423 135,40 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На думку суду вимоги позивача є доведеними і обґрунтованими, та підлягають задоволенню частково. Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 4 626,26 грн., оскільки позов підлягає задоволенню частково, з відповідача слід стягнути 4 231,35 грн. судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial