Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивачем Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до суду з позовом в якому просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь: -заборгованість за спожиту від АТ «К.Енерго» теплову енернігю з 01.01.2016 по 01.05.2018 у розмірі 135 325, 83 грн. -інфляційну складову боргу у розмірі 12 044, 00 грн. та 3% річних у розмірі 8 130,67 грн. за період з 01.10.2018 по 01.11.2020 та сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 січня 2016 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та [PERSON] укладено Договір №250019-02 на постачання теплової енергії, відповідно до якого постачальник зобов`язався постачати теплову енергію відповідачу для потреб опалення та вентиляції в період опалювального сезону, а відповідач зобов`язався виконувати умови та порядок оплати відповідно до умов, викладених в Договорі. Відповідно до п. 8.3 Договору припинення дії Договору не звільняє абонента (відповідача) від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Відповідно до Додатків №8-9 до договору постачальник здійснює постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.2 Додатку №4 до договору, Відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує постачальнику вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. Згідно п. 2.3.1.-2.3.2. договору відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в обсягах та в терміни, які передбачені в Додатку №4 до Договору. В обґрунтування позову зазначено, що 11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВНЕРГО» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 (далі - Договір цесії), відповідно до якого ПАТ «КИЇВНЕРГО» відступило, а Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії. Позивач вказує, що порушуючи умови договору та норми законодавства, відповідач частково здійснював плату за надану теплову енергію, однак не у повному обсязі в результаті у останнього утворилась заборгованість за період з січня 2016 по травень 2018 року у розмірі 135 325,83 грн., яку і просить стягнути позивача. Крім того, позивач вказує, що із відповідача в порядку 625 ЦК України підлягає стягненню 3 відсотки річних у розмірі 8 130,67 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12 044,00 грн. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до [PERSON] про стягнення заборгованості, передано за територіальною підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2023 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.11.2021 до суду надійшов відзив відповідача у якому останній просив суд позовній вимоги задовольнити частково в сумі 31 789,73 грн. та застосувати наслідки пропуску строків позовної даності до позовних вимог про стягнення заборгованості, яка утворилась до 01.01.2018. У відзиві вказано, що позивач правильно вказує, що 27.01.2016 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та відповідачем був укладений договір на постачання теплової енергії №250019-02. Проте, всупереч умовам Договору, Енергопостачальником послуги впродовж 2015- 017 років надавалися неналежної якості, оскільки температурний режим визначений в Додатку 2 до Договору грубо порушувався, про що складалися акти за участю комісії у складі представників КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» яка неодноразово фіксувала факт невідповідності температурному графіку роботи теплових мереж ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в теплопунктах будинків №3; 3-А, розташованих на Андріївському узвозі в м. Києві. Окрім того, відповідачем вказано, що оскільки Енергопостачальником не було вжито жодний заходів щодо усунення недоліків у наданні послуг з постачання теплової енергії, а також не направлено уповноваженого представника для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників, 31.05.2017 року був складений акт-претензія в якій вказувалися недоліки наданих послуг теплопостачання та було наголошено на тому, що в період з листопада 2016 року по березень 2017 року умови Договору №250019-02 не виконувалися, послуга яка є предметом Договору надана не була, а тому не підлягає сплаті вартість ненаданих послуг в розмірі 50 601,57 грн. Зазначений акт-претензія був надісланий цінним листом Енергопостачальнику 19.02.2019 року разом з актами, зазначеними у акті-претензії. Проте, Енергопостачальник жодним чином не відреагував, а тому акт-претензія від 31.05.2017 року у відповідності до п. 39 Правил вважається дійсним, оскільки його підписали не менш як два споживачі, а тому згідно наданої позивачем довідки про стан розрахунків за теплову енергію, поставлену в період діяльності ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (до 01.05.2018 року) за договором 250019-02, станом на 01.05.2018 року обґрунтована сума заборгованості, яка утворилася становить 84 724,26 грн. (135 325,83 грн. -50 601,57 грн.) У відзиві окремо зазначено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з січня 2016 року по січень 2018 року не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском строків позовної давності про застосування наслідків якої відповідач у справі №758/824/21 заявляє. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 27 401,32 грн. (43714,51 грн. - 16 313,10 грн.) виходячи з розрахунку зазначеного у відзиві, а також 3 відсотки річних за період з 01.10.2018 по 01.10.2020 у розмірі 1 646,89 грн. та інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 2 741,52 грн. 01.02.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якому позивач просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі. У відповіді на відзив зазначено, що відповідачем не надано жодного документу на підтвердження направлення зазначених актів саме на адресу ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». У відзиві зазначено, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не є універсальним правонаступником прав та обов`язків АТ «К.ЕНЕРГО», а за Договорами цесії має лише право вимоги дебіторської заборгованості від боржників (споживачів). Також зазначено, що у квітні 2019 року кур`єрською службою ПП «Український кур`єр» повідомлення про заміну кредитора та наявну заборгованість за вих. №1/5-250019-02 від 08.04.2019 було вручено особисто під підпис відповідача. Позивачем вказано, що свою заяву про застосування строків позовної давності відповідач фактично визнає позовні вимоги, щодо заборгованості та штрафних санкцій, а також вказано, що позивач до укладення Договору №601-18 про відступлення права вимоги (Цесії) 11.10.2018 не знав про порушення його прав, а тому перебіг строку позовної давності розпочинається з жовтня 2018, а також позивач вказує, що строк позовної давності не є пропущеним, оскільки у травні 2018 року відповідачем було здійснення часткову оплату за договором. 10.02.2022 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про застосування наслідків пропуску строків позовної давності в якій відповідач просить суд застосувати наслідки пропуску строків позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості, яка утворилась до 01.01.2018 у розмірі 63 812,15 грн. 17.02.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив щодо застування строків позовної давності. 22.02.2022 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив у якому він просив позовні вимоги задовольнити частково в сумі 31 789,73 грн. та застосувати наслідки пропуску строків позовної даності до позовних вимог про стягнення заборгованості, яка утворилась до 01.01.2018. Також відповідачем вказано, що заперечення позивача на заяву про застування строків позовної заяви є необґрунтованими, оскільки згідно ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна стороні у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідачем вказано, що оплата, яка була проведена у травні 2018 року була здійснення за користування теплопостачання до укладення Договору №250019-02 від 27.01.2016 в період з 01.10.2015 по 27.01.2016. 21.06.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на заперечення в яких викладено обґрунтування, що строк позовної давності не пропущений. Представник позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання зазначила, що відповідач визначає позов частково в сумі 31 789,73 грн., яка складається з: - 27 401,32 грн. основна заборгованість, 3% річних у розмірі 1646,89 грн.; та інфляційні втратив у розмірі 2 741,52 грн., як це було зазначено у відзиві та у заяві про застування наслідків спливу строків позовної даності. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не заперечувалось сторонами, що 27 січня 2016 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та [PERSON] укладено Договір №250019-02 на постачання теплової енергії, відповідно до якого постачальник зобов`язався постачати теплову енергію відповідачу для потреб опалення та вентиляції в період опалювального сезону, а відповідач зобов`язався виконувати умови та порядок оплати відповідно до умов, викладених в Договорі. Відповідно до п. 8.3 Договору припинення дії Договору не звільняє абонента (відповідача) від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Відповідно до Додатків №8-9 до договору постачальник здійснює постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.2 Додатку №4 до договору, Відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує постачальнику вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. Згідно п. 2.3.1.-2.3.2. договору відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в обсягах та в терміни, які передбачені в Додатку №4 до Договору. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таки чином матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Згідно п. 5) ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 6 цього Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку. Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005р. № 630. Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі по тексту - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Відповідно до п. 18, 21, 30 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із 5) ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВНЕРГО» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 (далі - Договір цесії), відповідно до якого ПАТ «КИЇВНЕРГО» відступило, а Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії. Згідно п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №601-18 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» перейшло право вимоги від Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» до відповідача [PERSON] у розмірі 135 325,83 грн. Згідно довідки Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стан розрахунку за теплову енергію, поставлену за період діяльності Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» (до 01.05.2018 до нежитлового приміщення фізичної особи [PERSON] по о/р № [NUMBER] заборгованість складає 135 325,83 грн. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд оцінює критично посилання відповідача на акти складені протягом 2015-2017 року щодо неналежного виконання енергопостачальником умов договору та незабезпечення належного температурного режиму, оскільки суду не надано доказів щодо звернення до надавача послуг здійснити перерахунок заборгованості за постачання теплової енергії з огляду на неналежне надання таких послуг, а також взагалі не надано доказів направлення таких актів до ПАТ "Київенерго". З матеріалів справи вбачається, перевіривши розрахунки, враховуючи заяву відповідача про часткове визнання позову та докази частини заборгованості, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 135 325,83 грн. за період 01.01.2016 по 01.05.2018. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Крім того, відповідач у відзиві та у заяві про застосування наслідний пропуску процесуального строку просив суд в частині заборгованості за постачання теплової енергії до 01.01.2018 наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ "Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia2, заява N 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства2 від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)). Згідно з ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі - 135 325, 83 грн. за період з 01.01.2016 по 01.05.2018. При цьому, позовна заява була подано до суду засобами поштового зв`язку: 26 січня 2021 року. Відповідно до правової природи платежів за житлово-комунальні послуги вони є щомісячними платежами. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Оскільки плата за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 07.07.2020 у псові №712/8916/17: «45. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України): "46. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, як правильно вказали суди попередніх інстанцій, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. 84. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, у первинній редакції).Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року N 633, чинної з 30 серпня 2017 року).85. Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.» Як вбачається з матеріалів справи, послуги надані до 01.01.2018 року, відповідач мав оплатити до 20 лютого 2018 року включно (тобто позовна даність за вимогою про стягнення заборгованості за грудень 2017 року минала 20 січня 2021 року), а позивач звернувся з позовом 26 січня 2021 року, тобто поза межами позовної давності щодо заборгованості за послуги спожиті до 01.01.2018. У постанові Верховного Суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі №686/23170/19 вказано, що тлумачення ст. 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у частині вимог за період з 01.01.2016 року по 01.12. 2017 року включно, позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності. Позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, доказів переривання вказано строку та не просить такий строк поновити. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Так, строки позовної давності не переривають, яка про це зазначав позивач, оскільки відсутні дані, що сплата заборгованості 01.02.2018 у розмірі 1313,10 грн. та 01.05.2018 у розмірі 15 000,00 грн. стосується трьохрічному періоду, що передує січню 2018 року. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог за про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергії згідно договору № 250019-02 у розмірі 63 812,15 грн. за період з 01.01.2016 до 01.12.2017 включно , у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності. Оскільки відповідач фактично визнав частково позовні вимоги, про що вказала безпосередньо в своїй заяві, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позовних вимог в частині розміру заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 27 401,00 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідно до зроблених судом розрахунків інфляційної складової боргу та 3% річних із врахування розміру заборгованості - 27 401,00, з відповідача підлягає стягненню за період з 01.10.2018 по 01.11.2020 інфляційне збільшення у розмірі 3 042,91 грн. та 3% річних у розмірі 1 716,50 грн.. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для часткового задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, враховуючи заяву відповідача про часткове визнання позовних вимог, а також враховуючи застосування до частини вимог наслідків пропущення строків позовної давності, тому позов підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення з [PERSON] на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»: заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 27401,00 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 3042,91 грн.; 3% річних в розмірі 1716,50 грн., а всього: 32160,41 грн., згідно розрахунків проведених судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 482,36 (20,68 %) грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial