Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 10 315 грн., з яких: 8 315 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] , де постійно мешкає. 27.02.2021 року позивач виявила, що відбувається залиття її квартири з квартири № 19 , розташованої на поверсі вище, проте власник цієї квартири повідомив, що несправності у його сантехніці та каналізації відсутні та запропонував звернутись до житлово-експлуатаційної дільниці (далі - ЖЕД) з метою ліквідації аварії. 10.03.2021 року позивач звернулась до ЖЕД «Печерська брама» із заявою щодо залиття квартири. 15.03.2021 року комісією ЖЕД було проведено обстеження та складено Акт про залиття від 15.03.2021 року. Комісією, зокрема, встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталось через пошкодження на внутрішньо квартирній каналізаційній мережі у вище розташованій квартирі № 19 . Згідно з інформаційною довідкою від 08.09.2021 року № 273932783 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до висновку про вартість майнового збитку від 27.05.2021 року, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Ай Експерт» (далі - ТОВ «Ай Експерт») вартість завданих позивачу збитків залиттям квартири становить 8 315 грн.; вартість послуг експерта становить 1 000 грн. 09.09.2021 року позивач направила відповідачу претензію про відшкодування завданих залиттям квартири збитків, проте ця претензія повернута відправнику без вручення адресату. Крім того, внаслідок зазначеного пошкодження майна позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у зміні нормального життєвого устрою (зокрема, неможливістю під час ремонту користуватись туалетом, витрачанням часу на пошук будівельних матеріалів, закупівлю та доставку, проведення прибирання після ремонту). Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 22, 23, 319, 322, 1166, 1167, 1192, 1173, 1192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 10, 151 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) позивач звернулась до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.03.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2022 року розгляд справи відкладено на 03.08.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2022 року розгляд справи відкладено на 07.11.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.11.2022 року розгляд справи відкладено на 02.03.2023 року. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідачу направлялась судова повістка про виклик до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». На виконання вимог ст. 187 ЦПК України суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача; з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась; повідомлялась судом про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції, до суду повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням без вручення відповідачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавала. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 25.11.2010 року № 28141769. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 08.09.2021 року № 273932783). Згідно з Актом про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 15.03.2021 року комісією у складі: головного інженера ЖЕД «Печерська брама» [PERSON] голови комісії, майстра ремонтної дільниці [PERSON] , майстра технічної дільниці № 1, 2 [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] , проведено обстеження стосовно пошкоджень у квартирі [ADDRESS] та виявлено такі ушкодження: в туалеті спостерігаються сліди залиття на стелі (фарба водоемульсійна) до 1,5 кв. м та на стінах (матеріал фарба масляна) до 5,0 кв. м; в інших приміщеннях цієї квартири слідів від залиття не виявлено; залиття зазначеної квартири сталось через пошкодження на внутрішньо квартирній каналізаційній мережі в вище розташованій квартирі № 19 . Відповідно до висновку про вартість майнового збитку у Звіті про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що виконаний ТОВ «Ай Експерт» від 27.05.2021 року, вартість майнового збитку, завданого власнику майна, що знаходиться за вказаною адресою, становить на дату оцінки (27.02.2021 року) 8 315 грн. За приписами ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За приписами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зобов`язання з відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати, завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз положень ст.ст. 11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання з відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Отже, для застосування положень ст. 1166 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинно-наслідковий зв`язок між першим та другим елементами; г) вина завдавача шкоди. Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14, постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11.09.2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28.08.2019 року у справі № 638/20603/16. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 цього Кодексу). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження факту пошкодження внаслідок залиття належного позивачу майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та завдання їй шкоди, позивач надала Акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) ЖЕД «Печерська брама» від 15.03.2021 року та Звіт про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виконаний ТОВ «Ай Експерт» від 27.05.2021 року; згідно з висновком про вартість майнового збитку, що міститься у вказаному Звіті, вартість майнового збитку, завданого власнику майна, що знаходиться за вказаною адресою, становить на дату оцінки (27.02.2021 року) 8 315 грн. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). За положеннями ст. 80 цього Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на зазначене, суд вважає, що позивач довела належними та достатніми доказами обставини щодо залиття належної їй квартири та пошкодження майна внаслідок цього, причинно-наслідковий зв`язок між завданням шкоди позивачу та пошкодженням на внутрішньо квартирній каналізаційній мережі у належній відповідачу квартирі, розташованої на поверсі вище. При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності своєї вини у заподіянні збитків позивачу, зокрема, доказів на спростування доводів позивача стосовно вини відповідача у залитті квартири, у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку суду не надано; факт залиття відповідачем не оспорюється. З матеріалів справи вбачається, що залиття квартири, яка належить позивачу, відбулося з вини відповідача, яка в силу закону має нести майнову відповідальність за заподіяну шкоду. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення відповідальності за завдану позивачу шкоду на відповідача в розмірі, визначеному у Звіті про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виконаному ТОВ «Ай Експерт» від 27.05.2021 року, а саме, в розмірі 8 315 грн., а відтак, про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Крім зазначеного, звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, зміні нормального життєвого устрою (зокрема, неможливістю під час ремонту користуватись туалетом, витрачанням часу на пошук, закупівлю та доставку будівельних матеріалів, проведення прибирання після ремонту). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У абз. 2 п. 5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У разі заявлення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, відшкодування шкоди, зокрема й моральної, що зумовлює порушення прав людини, є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Так, у постанові від 04.03.2019 року у справі № 752/20375/15-ц за позовом фізичної особи до фізичної особи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття її квартири, Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу залиттям квартири, та зазначив, що, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суди правильно виходили із встановлених обставин справи, та, виходячи з міркувань розумності та справедливості, обґрунтовано визначили її у розмірі 3 000 грн. З огляду на зазначене, встановивши, що в результаті залиття частини квартири з вини відповідача, позивач зазнала душевних страждань, оскільки вона отримала негативні емоції та переживала з приводу пошкодження майна, неможливості нормального користування ним під час ремонту, необхідності пошуку та купівлі будівельних матеріалів для здійснення ремонту, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, звернення до суду за захистом порушеного права, з урахуванням принципу розумності, суд погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача на свою користь 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. За положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. за подання позову до суду, що підтверджується квитанцією № 0.0.2283023253.1 від 28.09.2021 року. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 908 грн. у відшкодування судових витрат. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що на момент подання позову вона понесла 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, та ще 4 000 грн. позивач повинна сплатити адвокату після фактичного отримання відшкодування. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу. У ст. 141 ЦПК України, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 06.09.2021 року № 02-09/2021, укладеного між [PERSON] та адвокатом Іванченком О.В.; копію додатку № 1 до цього договору, згідно з яким вартість години юридичних послуг становить 1 000 грн., за цим договором сплачується аванс у розмірі 1 000 грн.; копії акту № 1/09/2021-жкг виконаних робіт (наданих послуг) від 01.10.2021 року, згідно з яким вартість послуг адвоката становить 5 000 грн., та детального розрахунку витрат на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Іванченком О.В.; копії рахунку-фактури № 1/09/2021-жкг від 06.09.2021 року та квитанції № 0.0.2258198449.1 від 08.09.2021 року щодо сплати авансу в розмірі 1 000 грн. У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 міститься висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відтак, враховуючи документально підтверджені надані позивачем докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті позивачем, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, підлягають задоволенню в розмірі 5 000 грн. Крім зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1 000 грн. витрат на проведення оцінки завданих матеріальних збитків. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. За положеннями ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем додано до матеріалів позовної заяви на підтвердження здійснених витрат у розмірі 1 000 грн. на проведення експертизи - Звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виконаного ТОВ «Ай Експерт» від 27.05.2021 року, копію договору № 09/0521 на виконання оціночних послуг від 18.05.2021 року, згідно з п. 4.1 якого вартість робіт, вказаних у п. 1.1 договору, зазначається в сумі 1 000 грн., копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно з яким вартість послуги ТОВ «Ай Експерт» становить 1 000 грн., копію рахунку-фактури № 951 від 27.05.2021 року, копію дубліката квитанції від 02.06.2021 року № 0.0.2148165193.1 про сплату позивачем ТОВ «Ай Експерт» 1 000 грн. в якості оплати послуг незалежного оцінювача згідно з рахунком-фактурою № 951 від 27.05.2021 року. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.ст. 133, 141 ЦПК України, для стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 грн. у відшкодування судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved