Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

07.09.2022 року до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості з виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 18137,55 гривень, звернувся представник - Одеський міський центр зайнятості. Згідно позовної заяви, на підставі поданої відповідачем по справі заяви про надання статусу безробітного від 28.10.2020 року відповідачу Одеським міським центром зайнятості було надано статус безробітного з 28.10.2020 року. Відповідно до наказу Одеського міського центру зайнятості від 28.10.2020 року №HT201028 відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 28.10.2020 року Наказом Одеського міського центру зайнятості від 05.07.2021 року №HT210705 [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю та знято його з реєстрації як безробітного з 05.07.2021 року, у зв`язку з поданням безробітним особисто заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від послуг. В той же час, згідно позовної заяви, під час здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації поданої відповідачем до центру зайнятості, на підставі інформації отриманої з Реєстру застрахованих осіб, позивачем було встановлено факт приховування відповідачем від центру зайнятості інформації про надання оплачуваних послуг з дослідження ТОВ «ДОКЛАБ» в період перебування в статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю. Представник позивача стверджує, що зайнятість особи, зокрема, надання особою послуг за договором унеможливлює отримання статусу безробітного та допомоги по безробіттю, а незаконно отримані кошти підлягають поверненню до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, а тому наказом Одеського міського центру зайнятості від 31.08.2021 №125 було прийняте рішення про повернення незаконно отриманих коштів у сумі 18137,55 гривень, у зв`язку з встановленням факту зайнятості особи. Згідно позовної заяви, відповідачу за місцем реєстрації та на електронну адресу було направлено претензію від 03.09.2021 вих. №2040/19/06, в якій було зазначено вимоги Одеського міського центру зайнятості до відповідача, щодо повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю, проте на час подання позовної заяви, вимоги Одеського міського центру зайнятості відповідачем добровільно виконано не було, а тому представником позивача подано до суду відповідну позовну заяву. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 30.11.2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2022 року відмовлено у поновленні строку на подачу відзиву на позовну заяву Одеського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення заборгованості з виплаченої допомоги по безробіттю, та відзив - залишено без розгляду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила справу слухати без її особистої участі, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача та відповідач у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, подали до суду заяву, в якій просили відмовити у задоволенні позовних вимог, просили справу розглядати без їх особистої участі. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Статтею 15 Цивільного кодексу\~України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 39 Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування на\~випадок безробіття» визначено, що спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Закон України «Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування на\~випадок безробіття» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування на\~випадок безробіття» визначено, зокрема, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття. Відповідно до ч.1 ст.\~3 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України\~"Про\~зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Закон України «Про зайнятість\~населення» визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття. Статтею 1 Закону України «Про зайнятість\~населення» визначено, зокрема, що безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі. Стаття 6 Закону України «Про зайнятість\~населення» встановлює, що кожен має право на вільний вибір місця, виду діяльності та роду занять, яке забезпечується державою шляхом створення правових, організаційних та економічних умов для такого вибору; реалізація права на вибір місця, виду діяльності та роду занять здійснюється шляхом самостійного забезпечення особою своєї зайнятості чи звернення з метою працевлаштування до роботодавця або за сприяння центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, чи суб`єкта господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом, зокрема надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства. Працевлаштування - це система організаційних, економічних і правових заходів, направлених на забезпечення трудової зайнятості населення, а зайнятість (згідно ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення») це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Судом встановлено, що на підставі поданої відповідачем по справі заяви про надання статусу безробітного від 28.10.2020 року [PERSON] Одеським міським центром зайнятості було надано статус безробітного з 28.10.2020 року, відповідно до наказу про надання статусу безробітного від 28.10.2020 № HT201028. Згідно частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до наказу Одеського міського центру зайнятості від 28.10.2020 №HT201028 відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 28.10.2020 року. Судом встановлено, що наказом Одеського міського центру зайнятості від 05.07.2021 № HT210705 [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю та знято його з реєстрації як безробітного з 05.07.2021 року, у зв`язку з поданням безробітним особисто заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від послуг відповідно до пункту 3 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», пункту 10 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», підпункту 2 пункту 1 Розділу V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики №624 та абзацом 16 підпункту 1 пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №792. В той же час, під час здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації поданої відповідачем до центру зайнятості, згідно Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №136, на підставі інформації отриманої з Реєстру застрахованих осіб, позивачем було встановлено факт приховування відповідачем від центру зайнятості інформації про надання оплачуваних послуг з дослідження ТОВ «ДОКЛАБ» в період перебування в статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю. Вимогами частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов?язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно пункту 4 частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов?язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема, зайнятість особи). Зокрема, пунктом 1 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. У зв`язку з тим, що відповідно з частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, вищевикладені обставини спонукали Одеський міський центр зайнятості ініціювати проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення по безробітному [PERSON] , відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». На виконання службової записки відділу організації працевлаштування населення Одеського міського центру зайнятості від 12.05.2021 року №452, Одеським міським центром зайнятості відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. Дослідивши матеріали справи, суд до тверджень представника позивача, що за результатом звірення наданої особою інформації з відомостями Державної податкової адміністрації України, Пенсійного фонду України та відповідних державних реєстрів було підтверджено факт зайнятості відповідача на умовах цивільно-правового договору, а саме, що відповідач надавав послуги ТОВ «ДОКЛАБ» та отримував дохід, суд ставиться критично, з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.\~21\~Кодексу законів\~про працю\~України,\~трудовим договором\~є угода\~між працівником\~і роботодавцем\~(роботодавцем\~-\~фізичною особою),\~за якою\~працівник зобов`язується\~виконувати роботу,\~визначену цією\~угодою,\~а роботодавець\~(роботодавець\~-\~фізична особа)\~зобов`язується виплачувати\~працівникові заробітну\~плату і\~забезпечувати умови\~праці,\~необхідні для\~виконання роботи,\~передбачені законодавством\~про працю,\~колективним договором\~і угодою\~сторін.\~Трудовим договором\~можуть встановлюватися\~умови щодо\~виконання робіт,\~які вимагають\~професійної та/або\~часткової професійної\~кваліфікації,\~а також\~умови щодо\~виконання робіт,\~які не\~потребують наявності\~у особи\~професійної або\~часткової професійної\~кваліфікації. Працівник\~має право\~реалізувати свої\~здібності до\~продуктивної і\~творчої праці\~шляхом укладення\~трудового договору\~на одному\~або одночасно\~на декількох\~підприємствах,\~в установах,\~організаціях,\~якщо інше\~не передбачено\~законодавством,\~колективним договором\~або угодою\~сторін. Особливою\~формою трудового\~договору є\~контракт,\~в якому\~строк його\~дії,\~права,\~обов`язки і\~відповідальність сторін\~(в\~тому числі\~матеріальна),\~умови матеріального\~забезпечення та\~організації праці\~працівника,\~умови розірвання\~договору,\~в тому\~числі дострокового,\~можуть встановлюватися\~угодою сторін.\~Сфера застосування\~контракту визначається\~законами України. В умовах спрощеного режиму регулювання трудових відносин, визначеного главою III-Б цього Кодексу, трудовий договір є основним засобом регулювання трудових відносин працівників та роботодавців (власників приватних підприємств), у яких кількість працівників або рівень оплати праці відповідає критеріям, встановленим статтею 49-5 цього\~Кодексу. У разі застосування спрощеного режиму регулювання трудових відносин, за взаємною згодою сторін, у трудовому договорі можуть визначатися додаткові права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови припинення або дострокового розірвання договору. Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір\~укладається,\~як правило,\~в письмовій\~формі.\~Додержання письмової\~форми є\~обов`язковим: при\~організованому наборі\~працівників; \~при укладенні\~трудового договору\~про роботу\~в районах\~з особливими\~природними географічними\~і геологічними\~умовами та\~умовами підвищеного\~ризику для\~здоров`я; при укладенні контракту ;\~у випадках,\~коли працівник\~наполягає на\~укладенні трудового\~договору у\~письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу) ;\~ при\~укладенні трудового\~договору з\~фізичною особою; при\~укладенні трудового\~договору про\~дистанційну роботу\~або про\~надомну роботу; при\~укладенні трудового\~договору з\~нефіксованим робочим\~часом; в\~інших випадках,\~передбачених законодавством\~України. При укладенні\~трудового договору\~громадянин зобов`язаний\~подати паспорт\~або інший\~документ,\~що посвідчує\~особу,\~трудову книжку\~(у\~разі наявності)\~або відомості\~про трудову\~діяльність з\~реєстру застрахованих\~осіб Державного\~реєстру загальнообов`язкового\~державного соціального\~страхування,\~а у\~випадках,\~передбачених законодавством,\~-\~також документ\~про освіту\~(спеціальність,\~кваліфікацію),\~про стан\~здоров`я,\~відповідний військово-обліковий\~документ та\~інші документи. При\~укладенні трудового\~договору громадянин,\~який вперше\~приймається на\~роботу,\~має право\~подати вимогу\~про оформлення\~трудової книжки. Працівник\~не може\~бути допущений\~до роботи\~без укладення\~трудового договору,\~оформленого наказом\~чи розпорядженням\~роботодавця,\~та повідомлення\~центрального органу\~виконавчої влади\~з питань\~забезпечення формування\~та реалізації\~державної політики\~з адміністрування\~єдиного внеску\~на загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування про\~прийняття працівника\~на роботу\~в порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України. Особі,\~запрошеній на\~роботу в\~порядку переведення\~з іншого\~підприємства,\~установи,\~організації за\~погодженням між\~керівниками підприємств,\~установ,\~організацій,\~не може\~бути відмовлено\~в укладенні\~трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я. Судом встановлено, що згідно інформаційно-обліковими даними ТОВ «ДОКЛАБ», у період з 01.01.2020 року по 13.10.2022 року, відповідач - [PERSON] не перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДОКЛАБ», що підтверджується наступними доказами. Згідно відповіді ТОВ «ДОКЛАБ» на адвокатський запит представника відповідача №2011024-1 від 24.01.2022 року, ТОВ «ДОКЛАБ» - компанія, котра обслуговує найбільшу в Україні платформу DOC.UA (сайт https://doc.ua та мобільні додатки «DOC.UA Пацієнт» та «DOC.UA Лікар»), що забезпечує доступ до всіх медичних послуг в режимі реального часу, залучає до своєї платформи надавачів (Замовників - в розумінні Правил сервісу) медичних послуг і послуг пов`язаних із галуззю медицини (303, лікарі, медичні працівники, фахівці у галузі медицини тощо) та забезпечує споживачам (користувачам) можливість робити запис (бронювання прийому) до обраного надавача послуг. Підключення замовників до платформи «DOC.UA» та її використання здійснюється з урахуванням встановлених процедур, в тому числі на умовах господарських і цивільно-правових договорів. Крім того, на платформі «DOC.UA» періодично проводяться різні заходи маркетингового або дослідницького характеру. Одним із таких організованих заходів є проведення в мобільному додатку «DOC.UA Лікар» статистичного дослідження, з метою розробки статистичної/математичної моделі взаємодії всіх учасників фармацевтичного ринку, ринку засобів медичного призначення, ринку медичної техніки та апаратури, ринку косметичних засобів, ринку медичних досліджень та медичних послуг, ринку медичного страхування та страхування життя на підставі обробки отриманих в дослідженні даних. Участь в такому дослідженні є добровільним та здійснюється на комерційних, наперед погоджених організатором і учасниками умовах, шляхом акцепту публічної пропозиції за допомогою електронного підпису (згідно статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та положень Закону України «Про електронні довірчі послуги») у вигляді унікального згенерованого коду - одноразового ідентифікатора (детальна інформація та посилання на який можна отримати на сторінці https://doc.ua/partners). Відповідно до умов Договору про участь у статистичному дослідженні (про яке зазначено в п.1. цієї відповіді), особа, яка прийняла його умови, зобов?язується на умовах та в порядку, визначених таким договором та правилами прийняти участь у дослідженні та передати організатору дослідження результати своєї роботи згідно вимог Правил через заповнення відповідних полів в мобільному додатку «DOC.UA Лікар», в режимі «on-line», а організатор зобов`язується нарахувати такій особі винагороду за надані послуги у розмірах і порядку визначених таким Договором та Правилами (детальна інформація та посилання на який можна отримати на сторінці: https://doc.ua/partners). Судом встановлено, що за інформаційно-облікової бази даних платформи «DOC.UA», відсутні відомості про заповнення [PERSON] полів відповідного статистичного дослідження в мобільному додатку «DOC.UA Лікар». Також, судом встановлено, що ТОВ «ДОКЛАБ» не здійснювало перерахування на розрахунковий рахунок [PERSON] грошової суми у розмірі 160,25 грн., що підтверджується відповіддю ТОВ «ДОКЛАБ» на адвокатський запит представника відповідача №2011024-1 від 24.01.2022 року. Представник позивача у позовній заяві посилається на інформацію, яка міститься у Довіднику ПОУ Єдиної аналітичної системи Державної служби зайнятості, як на доказ, що підтверджує позовні вимоги, проте, інформація отримана з Довідника ПОУ (ЄДРС), не може підтверджувати факт отримання відповідачем грошової винагороди, оскільки в даній інформації зазначена інша особа - [PERSON] , а не відповідача - [PERSON] . Також, у даній виписці з Довідника ПОУ Єдиної аналітичної системи Державної служби зайнятості, відсутні паспортні дані та ідентифікаційний код, які могли б підтвердити фізичну особу, щодо якої складена виписка. Отже, даний доказ, у розумінні статті 79 ЦПК України не є достовірним, та не може прийматися судом до уваги. Також, судом встановлено, що у ТОВ «ДОКЛАБ» відсутня інформація про укладання між ТОВ «ДОКЛАБ» та [PERSON] акту №214 від 15.01.2021 року, на який посилається позивач, як на доказ своїх позовних вимог, а тому документ, засвідчену належним чином копію, якого ТОВ «ДОКЛАБ» могло би надати у нього відсутній. Представник позивача до суду, також, не надав належним чином завірену копію акту №214 від 15.01.2021 року. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що представником позивача не доведено факт подання відповідачем позивачу недостовірних відомостей про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання матеріальних послуг, які визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому підстав для стягнення з відповідача коштів у сумі 18137 гривень 55 копійок, у зв?язку з встановленням факту зайнятості особи, згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у суду немає. Враховуючи вище викладене, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки позивач в порушення статті 81 ЦПК України не доводить наведені у позовній заяві обставини жодними доказами, якими в розумінні статті 86 ЦПК України, є відповідний цивільно-правовий договір або акт надання послуг. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Згідно з пунктом 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: dismissed