Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] , в інтересах якого діє Попова О.В. , звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк), Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал», товариство), в якому просив визнати припиненими зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 17 січня 2008 року № 11284913000, укладеним між ним і Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»; стягнути пропорційно з ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» на його користь сплачений ним судовий збір за звернення з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 січня 2008 року між ним і АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11284913000 (далі - кредитний договір), на забезпечення належного виконання якого цього ж дня між ними укладено договір іпотеки № 74946 (далі - договір іпотеки), предметом якого була квартира [ADDRESS] , розділ 5 якого містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, після чого зобов`язання між сторонами припиняються. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитним та іпотечним договорами. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору 04 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» і [PERSON] укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №823 (далі - договір про задоволення вимог), за умовами якого іпотекодавець передав іпотекодержателю у власність за вартістю і на умовах, визначених цим договором, належне іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,00 кв. м, житловою площею 19,80 кв. м; об`єкт нерухомості передається у власність іпотекодержателю в рахунок виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором. Сторони домовилися, що відповідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» після укладення та виконання умов будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем основного зобов`язання є недійсними (пункт 2.5. договору про задоволення вимог). Після укладення вказаного договору позивач не отримував від ПАТ «Дельта Банк» чи будь-яких інших осіб жодних документів щодо наявної заборгованості за кредитним договором та/чи вимог про її погашення. Проте, 30 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №2298/К, за умовами якого до ТОВ «Вердикт Капітал» набуло прав нового кредитора за кредитним договором, зобов`язання за яким припинені. Після чого, у липні 2022 року позивач дізнався, що 05 серпня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О. Л. наклав арешт на спірну квартиру, шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника (реєстраційний номер ВП №66275995). Зі змісту постанови про арешт коштів видно, що ВП № 66275995 відкрите на підставі виконавчого напису, виданого 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. та зареєстрованого в реєстрі за №3090 про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 917 336,73 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову у справі № 761/18674/22 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису та зупинено стягнення. Однак, зупинення стягнення за виконавчим написом та подальше його скасування судом повною мірою не відновить порушених прав позивача, оскільки товариство може звернутися до іншого нотаріуса, який вчинить інший виконавчий напис, або може передати право вимоги за кредитним договором іншій особі. Відтак, позивач вимушений буде знову оскаржувати такі дії в судовому порядку та нести судові витрати. Враховуючи, що кредитор задовольнив свої вимоги у позасудовий спосіб, позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договорами є припиненими на підставі частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку». Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 09 листопада 2022 року відкрито провадження в указаній цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. У відзиві на позов, який надійшов до суду 16 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» зазначає, що підстави для задоволення позову відсутні з огляду на наступне, 30 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» і товариством укладено договір № 2298/К про відступлення права вимоги, за умовами якого попередній кредитор відступив право вимоги до позичальників за укладеними кредитними договорами та договорами забезпечення. Саме на підставі цього договору до товариства перейшло і право вимоги за кредитним та забезпечувальним договором, укладеним між банком та позивачем. При тлумачення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, враховується принцип свободи договору як загальної засади цивільного законодавства, оскільки сторони є вільними при укладенні договору, що означає можливість забезпечення основного зобов`язання як у повному обсязі, так і в його частині відповідно до умов забезпечувального правочину, а кредитор при укладенні іпотечного договору не позбавлений можливості оцінити всі ризики, у тому числі і вірогідність того, що за рахунок вартості іпотечного майна не буде забезпечено основне зобов`язання в повному обсязі при позасудовому зверненні стягненні на предмет іпотеки. Окрім того, позивач звернувся до суду з цим позовом поза межами позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У відповіді на відзив, який надійшов до суду 27 січня 2023 року адвокат Попова О.В. зазначає, що позивач і ПАТ «Дельта Банк» дійшли згоди, що за результатами укладення договору про задоволення вимог, позивач у повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором. Будь-яких інших договорів чи додаткових угод до існуючих правочинів сторони кредитного договору не укладали. Сторони правочину не відступали від положень цивільного законодавства України, а зазначили, що відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», після укладення та виконання умов цього договору будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем основного зобов`язання є недійсними. З цим позовом позивач звернувся у межах позовної давності про застосування якої просить товариство, адже перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач дізнався про порушення свого права у липні 2022 року, після накладення приватним виконавцем арешту на кошти позивача на виконання виконавчого напису нотаріуса. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити з викладених у позиві підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до нормматеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 17 січня 2008 року між [PERSON] і АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11284913000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 96 000,000 дол. США на придбання однокімнатної квартири [ADDRESS] (а. с. 20-35). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами цього ж дня укладено договір іпотеки № 74946, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] (а. с. 36 - 38). 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора за вказаними кредитним та іпотечним договорами та всіх процесуальних прав і обов`язків нового кредитора. Розділом 5 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема пунктом 5.2.1 передбачена передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку , встановленому Законом України «Про іпотеку». У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, 04 листопада 2014 року між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д. та зареєстрований в реєстрі за № 823 (а. с. 40-48). Згідно з пунктом 1.1 вказаного договору іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає у власність за вартістю і на умовах визначених цим договором, належне іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,00 кв. м, житловою площею 19,80 кв. м. У пункті 2.3 договору про задоволення вимог іпотекодержателя зазначено, що загальна сума вимог іпотекодержателя за кредитним договором, які задовольняються за рахунок прийняття у власність об`єкта нерухомості за умовами цього договору становить 164 586,13 дол. США. Зобов`язання іпотекодавця за кредитним договором перед іпотекодержателем з повернення кредиту в розмірі, зазначеному в пункті 2.3 цього договору, вважаються виконаними з моменту нотаріального посвідчення цього договору та проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за іпотекодержателем (пункт 2.4). Сторони домовилися, що відповідно до положень статті 36 Закону України «Про іпотеку» після укладення та виконання умов будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем основного зобов`язання є недійсними (пункт 2.5). 04 листопада 2014 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ПАТ «Дельта Банк». 30 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 2298/К, за умовами якого товариство набуло прав нового кредитора за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з позивачем (додаток № 1 до договору № 2298/К). 05 серпня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О. Л. наклав арешт на майно [PERSON] шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника. Зі змісту постанови про арешт коштів вбачається, що виконавче провадження з реєстраційним номером 66275995 відкрито на підставі виконавчого напису, виданого 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. та зареєстрованого в реєстрі за №3090 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 5 917 336,73 грн, що виникла за кредитним договором від 17 січня 2008 року №11284913000. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року, ухваленим у справі №761/18674/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. і зареєстрований в реєстрі за № 3090. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотекив рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Отже, норма частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» є бланкетною, оскільки закріплене нею правило про те, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, залежить від волі самих сторін іпотечного, кредитного договору чи договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Натомість положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку спеціальну самостійну підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора-іпотекодержателя. Тобто частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того самого зобов`язального правовідношення. Та обставина, чи залишилася після позасудового врегулювання фактично невиконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має. Схожих за змістом висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 03 серпня 2021 року у справі № 814/775/20, від 20 листопада 2020 року у справі № 295/795/19, від 30 жовтня 2019 року у справі № 686/5252/17. У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів. Отже, у разі завершення позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання боржника - фізичної особи припиняється, оскільки відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» усі наступні вимоги кредитора - іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними між позивачем і АКІБ «УкрСиббанк». У зв`язку з наявністю у боржника заборгованості за кредитним договором 04 листопада 2014 року ПАТ «Дельта Банк» скористалося своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки. Тобто іпотекодержатель самостійно обрав спосіб захисту свого порушеного права - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 04 листопада 2014 року, зареєструвавши за собою право власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . Також сторони домовилися, що відповідно до положень статті 36 Закону України «Про іпотеку» після укладення та виконання умов будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем основного зобов`язання є недійсними. Отже, в іпотечному договорі від 04 листопада 2008 року сторони не відступили від положень як статті 36 Закону України «Про іпотеку», так і загальних положень ЦК України щодо реалізації предмета іпотеки. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України). Таким чином, для ТОВ «Вердикт Капітал» як правонаступника ПАТ «Дельта Банк», обов`язкові всі дії, вчинені останнім у цій справі, у тому числі визнання факту реалізації предмета іпотеки у позасудовому порядку за згоди іпотекодавця. Оскільки у спірних правовідносинах мало місце позасудове врегулювання та звернення стягнення на предмет іпотеки, то вимоги позивача заявлені до ТОВ «Вердикт Капітал» про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його виконанням (зверненням стягненням на предмет іпотеки) підлягають задоволенню, і такий спосіб захисту є належним. У відзиві на позов товариство просить про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Ураховуючи, що позивач дізнався про порушення свого права після відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса, а з позовом до суду звернувся у жовтні 2022 року, тобто в межах позовної давності, тому підстави для відмови у задоволенні заявлених ним вимог до ТОВ «Вердикт Капітал» за пропуском позовної давності відсутні. Разом із цим не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] заявлені до ПАТ «Дельта Банк», адже зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджують, що спір у [PERSON] виник з ТОВ «Вердикт Капітал», оскільки товариство не визнає, що зобов`язання за кредитним договором у позивача припинені, в результаті чого вчиняє дії щодо стягнення заборгованості за цим договором. ПАТ «Дельта Банк» є неналежним відповідачем. Тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» необхідно відмовити саме із зазначених підстав. Відповідно до статті 141 ЦПК України з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача належить стягнути 992,40 грн судового збору за вимогу немайнового характеру, яка задоволена, які він сплатив при пред`явленні цього позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved