Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позичальник [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим між позивачем та відповідачем 30.10.2006 було укладено кредитний договір № ZPS0GK00000413, за умовами якого позивач надав відповідачеві в 30000,00 доларів США строком до 30.10.2026 на купівлю житла зі сплатою відсотків в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30.10.2006 сторони уклали договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок [ADDRESS] , який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти у розмірі 30000,00 доларів США. Відповідно до умов договору іпотеки, передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Однак, всупереч умов договору іпотеки, відповідачем було без згоди позивача зареєстровано в предметі іпотеки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на приписи ст. 629 ЦК України, позивач просить суд виселити осіб, які зареєстровані у предметі іпотеки з порушення умов договору та стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.05.2022 матеріали вищевказаної справи було направлено за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2022 справу направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2022 справу передано для розгляду судді Стеценку А.В. Ухвалою судді від 11.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, учасникам справи встановлені строки подання заяв по суті справи, залученого до участі у справі районну адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визнано явку представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» обов`язковою, призначене підготовче засідання на 06.09.2022. 30.08.2022 від третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району на адресу суду надійшов висновок про недоцільність виселення. Ухвалою суду від 06.09.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. Ухвалою суду від 07.11.2022 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.12.2022, яке було відкладено на 09.01.2023 через першу неявку сторін у справі. Ухвалою суду від 09.01.2023 витребувано у Вознесенівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) копію актового запису, засвідченого належним чином, про реєстрацію зміни прізвища громадянкою [PERSON] , [INFO] , на виконання якої 01.02.2023 надійшла відповідь. 23.02.2023 з Шевченківського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли копії актових записів про шлюб відповідача. Представник позивача в судове засідання, не з`явився, разом з позовом подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки на вказану у позові адресу місця реєстрації, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надала. З огляду на вищевикладене, суд постановив здійснити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 30.10.2006 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ZPS0GK00000413, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит на строк до 30.10.2026 у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 30000,00 доларів США на купівлю житла (25000,00 дол. США - безпосередньо на купівлю житла, 5000,00 дол. США - на сплату страхових платежів) зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, [PERSON] зобов`язалася повернути кредит у строки та в порядку, передбаченому договором, сплатити відсотки за користування кредитом (а.с. 3-4). З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 30.10.2006 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 341, згідно якого остання передала в іпотеку банку жилий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 30.10.20006 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. за реєстровим № 1113, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 30.10.2006. Пунктом 20.12 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення вразі звернення стягнення на предмет іпотеки. В п. 11 договору іпотеки сторони передбачили, що на строк дій цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавець. З копії актового запису про шлюб № 763 від 16.12.2006 вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку із чим після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 21.10.2017 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку із чим після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією актового запису про шлюб № 385 від 21.10.2017. Наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 № 519 у зв`язку із зміною типу банку було змінено найменування позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Рішенням Запорізької міської ради від 28.11.2018 № 34 виключено з Переліку назв вулиць, провулків, майданів, проспектів м. Запоріжжя, який затверджено рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 29.12.1994 №534 «Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжі» назву урбаноніму «вилиця Толстого», залишивши назву урбаноміму «вулиця Щукіна», які фактично в натурі є одним і тим же юридичним об`єктом. Згідно інформації, наданої на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , рішення ЗМР від 28.11.2018 №34), буд. 8 з 28.02.2007 по теперішній час; неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19.03.2018 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.10.2004 по теперішній час; малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.03.2018 по теперішній час (а.с. 33 - 42). Отже, всі вищезазначені особи зареєстровані у житлову будинку, що є предметом іпотеки, після передання його в іпотеку позивачеві. З висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про недоцільність виселення від 17.08.2022 №01-10/107 (а.с. 61) вбачається, що питання про доцільність або недоцільність виселення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 12.08.2022, за результатами якого, комісія дійшла висновку про недоцільність виселення дітей, оскільки це порушує права дітей та призводить до їх безпритульності. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). За положеннями частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно вимог ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зі змісту наведених вище норм законодавства вбачається, що виселення мешканців із займаного житлового приміщення можливе лише у випадку звернення стягнення на передані в іпотеку такі приміщення. Жодних доводів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» не наведено, як і не надано суду жодного доказу на підтвердження такої обставини. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до участі у справі у статусі відповідачів не залучені. Банк зазначає, що відповідач [PERSON] діє в своїх інтересах та в інтересах вказаних неповнолітніх осіб, однак не наведено будь-якого обґрунтування щодо правових підстав такого представництва. Доказів того, що позивач є законним представником зазначених неповнолітніх, позивачем суду не надано, із клопотанням про витребування таких доказів позивач до суду не звертався. Позивачем також не обґрунтовано та не доведено підстави та суспільна необхідність втрати неповнолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , права користування житловим будинком, який належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Також, не обґрунтовано та не доведено, що реєстрація місця проживання неповнолітніх у будинку [ADDRESS] порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя. Крім того, позов по виселення з підстав звернення стягнення на предмет іпотеки у даній цивільній справі не заявлений, що підтверджується змістом позовної заяви. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ, змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) за аналогічних обставин справи, Верховний Суд зазначив, що в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. За замістом п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідачем доказів понесення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано.

Outcome: dismissed