Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

13.06.2022 року керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області звернулася до суду в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] , Вознесенська районна державна адміністрація про витребування земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] отримав земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на підставі розпорядження голови Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 09.04.2003 року №125-р площею 2 га з кадастровим номером 4824280400:15:000:0254 у межах території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, а також на підставі розпорядження голови Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області від 24.12.2012 року №755-р знову отримав земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0618 у межах території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. Після отримання у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0618 [PERSON] відчужив спірну земельну ділянку відповідачу [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Посилаючись на те, що [PERSON] , отримуючи у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0618, порушив вимоги ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, повторно використавши своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області просила суд витребувати вказану земельну ділянку у відповідача [PERSON] у власність держави в особі Єланецької селищної ради та стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подачу позовної заяви. Ухвалою від 21.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 21.06.2022 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області заяву керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0618, розташовану в межах території с. Калинівка Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4823081700:01:000:0618, розташованої в межах території с. Калинівка Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками), заборонено [PERSON] вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером 4823081700:01:000:0618 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї. 19.07.2022 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області провадження у цивільній справі №476/212/22 (провадження №2/476/106/2022) за позовом керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] , Вознесенська районна державна адміністрація про витребування земельної ділянки зупинено до вирішення по суті та набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №490/6851/21 (провадження №2/490/744/2022) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 09.11.2022 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області поновлено провадження у даній цивільній справі. 28.12.2022 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] , Вознесенська районна державна адміністрація про витребування земельної ділянки відмовлено. Прокурор позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про слухання справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про слухання справи. Клопотання про розгляд справи в їх відсутність, представника до суду не направили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вознесенської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про слухання справи в його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, на підставі розпорядження голови Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 09.04.2003 року №125-р "Про затвердження проектів відведення земельних ділянок" [PERSON] набув безоплатно у власність із земель державної власності земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4824280400:15:000:0254, призначену для ведення особистого селянського господарства у межах території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №099239 від 18.06.2003 року (а. с. 32-34). Тобто, [PERSON] використав своє право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм, визначених ст. 121 ЗК України. Разом з тим, 24.12.2012 року [PERSON] звернувся до Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області для затвердження йому проекту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 2 га, призначену для ведення особистого селянського господарства у межах території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. Розпорядженням голови Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області від 24.12.2012 року №755-р "Про затвердження проекту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Калинівської сільської ради" [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності та передано у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0618, призначену для ведення особистого селянського господарства у межах території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області (а. с. 20-22). На підставі вищевказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №260341 від 29.12.2012 року (а. с. 30). Прокурор вважає, що Єланецька районна державна адміністрація Миколаївської області безпідставно передала у власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0618, не перевіривши використання останнім раніше цього права, що призвело до порушення ч.1 ст. 121 ЗК України. За змістом ч. 2 ст. 19, 13,14 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (далі ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст.116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Частиною 1 ст.121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2 гектар. Таким чином, чинне законодавство України не передбачає можливості безоплатно отримувати у власність земельну ділянку із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства два або більше рази. Досліджені судом докази доводять, що [PERSON] двічі скористався правом на отримання безоплатно земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що суперечить нормам ст.ст. 116, 121 ЗК України. Крім того, судом встановлено, що, отримавши у власність спірну земельну ділянку, [PERSON] відчужив її відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Миколаївської області (а. с. 42-44). Із матеріалів справи слідує, що [PERSON] [INFO] помер. Спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. (а.с. 49-50). Отже, земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, внаслідок незаконного використання [PERSON] права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, поза волею власника - Українського народу. Видача Єланецькою районною державною адміністрацією Миколаївської області розпорядження не свідчить про наявність у держави волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади по передачі цієї землі у власність, тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] на підставі положень статті 388 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. За змістом п.п. 22, 26 вищевказаної постанови, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). У зв`язку із цим, якщо майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Згідно з постановою Верховного Суду України від 27.05.2020 року у справі за № 373/1229/16-ц, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). У зв`язку із тим, що [PERSON] , зловживаючи своїм правом, набув спірну земельну ділянку у власність внаслідок вчинення неправомірних дій, а саме шляхом подачі недостовірної інформації про те, що він не використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, отримав незаконні переваги порівняно з іншими громадянами, чим порушено суспільний інтерес на законність у цій сфері, оскільки кожен громадянин має право лише одноразово використати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для певної категорії потреб. Зі змісту положень ч. 4 ст. 56 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в ухвалі від 10.07.2018 року у справі № 812/1689/16, а також у постанові від 20.09.2018 року у справі № 924/1237/17, «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Статтею 324 ЦК України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Відповідно до чинного на момент прийняття розпорядження про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки законодавства, власником та органом, уповноваженим розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Миколаївської області була Єланецька районна державна адміністрація. З 27.05.2021 року набули чинності зміни до Земельного кодексу України, а саме, п. 24 розділу Х Перехідних положень, відповідно до яких землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До повноважень селищних рад у галузі земельних відносин, відповідно до ст.ст. 83, 122 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України. Селищні ради на їхній території передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки у відповідача на користь територіальної громади в особі Єланецької селищної ради підлягають задоволенню. Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури підлягають стягненню 3721,50 грн. (за подання позову - 2481 грн., за подання заяви про забезпечення позову - 1240,50 грн.) в рахунок відшкодування сплаченого судового збору (а.с. 19, 65). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved