Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом в суд до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Кременецька міська рада про відібрання дитини та передачу її батькові. З позовної заяви вбачається, що з 19 жовтня 2017 року по 28 червня 2022 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року. [INFO] від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON] , який має зареєстроване місце проживання разом з його матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З лютого 2022 року по даний час відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, щодо виховання та утримування сина. Зокрема, ще коли сторони перебували у шлюбі відповідачка на тривалий час упродовж декількох років покидала позивача з дитиною та їздила на роботу до Києва. Вказане призвело до втрати між ними зв`язку, поступового припинення шлюбних відносин та мало наслідком подачу дружиною позову про розірвання шлюбу. З лютого 2022 року [PERSON] взагалі не займається дитиною, залишила сина на свою маму, а сама проживає в іншому місті. Оскільки відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, всі ці обов`язки виконує позивач сам. Він щодня відвідує сина, ходить з ним на прогулянки, забезпечує його продуктами харчування, одягом та всіма речами побутового вжитку, необхідними для повноцінного розвитку та виховання дитини. Оскільки позивач як батько належним чином самостійно виховує та повністю забезпечує свого сина, в той час як його мати самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо його виховання та утримання, [PERSON] має переважне право на те, щоб син проживав з ним. В судове засідання позивач [PERSON] та його представниця адвокат Сідорова І.А. не з`явилися, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просять задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Представник Кременецької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою судді від 31 січня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , актовий запис про народження № 207. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року (справа № 601/590/22, провадження № 2/601/404/2022), розірвано шлюб, який зареєстрований 19 жовтня 2017 року у Кременецькому міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис про шлюб № 167, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу позивачці відновлено її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно довідки № 08/08-28/1-1, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 93/08-57, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 2 від 12.01.2023, [PERSON] працює в ФОП [PERSON] (код [NUMBER] ) на посаді менеджера із заробітною платою не нижче мінімального розміру. Згідно акту обстеження умов проживання № 03/02-10 від 13.01.2023, складеного заступником начальника служби Наумович В.В. та головним спеціалістом служби Крисюк А.М. за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , [INFO] . Для сина [PERSON] є окрема кімната з меблями та ігровою зоною, наявний одяг та взуття дитини. Батько дбає про здоров`я та виховання свого сина, забезпечує усім необхідним. Виконує покладені на нього обов`язки. Згідно акту обстеження умов проживання № 04/02-10 від 16.01.2023, складеного заступником начальника служби Наумович В.В. та головним спеціалістом служби Крисюк А.М., за адресою: [ADDRESS] проживають: бабця - [PERSON] , [INFO] та онук - [PERSON] , [INFO] [PERSON] проживає з онуком [PERSON] більше року. Матір дитини [PERSON] з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається. Дитину забезпечує його батько [PERSON] , який відвідує дитину кожного дня та забирає до себе додому, відводить на прогулянки. Згідно висновку затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 20.01.2023 № 907, вказано за доцільне відібрання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. У зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] , передати малолітнього [PERSON] , [INFO] на утримання, виховання батька [PERSON] , жителя [ADDRESS] . Таким чином, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачка [PERSON] тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч.4, ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує матеріально та піклується про сина, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дитину усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до внутрішнього світу. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на виховання та розвиток. Відповідачка на теперішній час залишила дитину на свою матір та переїхала до іншого населеного пункту, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не цікавиться життям сина, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідачка не заперечує щодо визначення місця проживання спільної дитини разом з батьком, про що свідчить відповідна заява про визнання позовних вимог. Щодо відібрання малолітньої дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, для проживання дитини із батьком у зв`язку з фактом самостійного виховання дитини батьком без участі матері. Відповідно до положень ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав, суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Судом встановлено, що відповідачка проживає окремо від позивача та сина, як мати безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своєю малолітньою дитиною та не усвідомлює в повній мірі свого байдужого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, на думку суду, відповідачка зняла з себе обов`язки з виховання та забезпечення дитини, про що свідчить її заява про визнання позовних вимог. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , без позбавлення останньої батьківських прав, для проживання малолітньої дитини разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з фактом самостійного виховання дитини батьком без участі матері, оскільки це є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідачка, як мати не позбавлена права спілкуватися з дитиною та не обмежена у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків. Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідачка, відповідно до частини 3 статті 170 СК України, не позбавлена можливості повернути дитину.

Outcome: approved