Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 61835,89 грн. та моральної шкоди в розмірі 20000 грн., судових витрат, які складаються з судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрат на проведення експертизи в розмірі 3000 грн. Мотивує позов тим, що 17.12.2020 о 12:17 год. у м. Львові по перехресті вулиць Стрийська-Мікльоша відбулося зіткнення автомобілів (ДТП), за участю транспортного засобу марки «Ford», реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням та автомобіля марки «BMW 318D», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] . Працівниками поліції складено протокол відносно нього за ст.124 КУпАП та протокол відносно відповідача [PERSON] за ст.124 КУпАП. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 08.02.2021 у справі №464/7463/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 08.04.2022 (№464/7469/20) провадження відносно позивача закрите у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.З наведеного вбачається, що винуватцем ДТП є відповідач [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця події перед іншими учасниками дорожнього руху застрахована відповідно до полісу страхування цивільної відповідальності № 123060003, виданого відповідачем - страховою компанією ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». У зв`язку із настанням страхового випадку, з дотриманням норм, що визначені у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з метою отримання страхового відшкодування, позивач, як власник пошкодженого автомобіля звернувся до відповідача ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування. З метою визначення реальної вартості відновлювальних робіт по ремонту автомобіля позивач звернувся до експерта Галамай Б.І. Згідно висновку №17 судової автотоварознавчої експертизи, складеному судовим експертом, станом на дату оцінки 12.01.2021, пошкодження автомобіля внаслідок ДТП 17.12.2020, в цінах на вказану дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ) становить 61 835,89 грн. Страховик в добровільному порядку відмовляється сплачувати наведену суму. Тому позивач звернувся до суду про відшкодування матеріальної шкоди у вказаному розмірі та витрат на проведення експертизи в розмірі 3000 грн. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 20000 грн., покликаючись на те, що йому спричинені моральні страждання у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. Зокрема, внаслідок неправомірних дій [PERSON] , позивач після ДТП не мав змоги використовувати належний йому автомобіль та змушений витрачати час для відновлення свого порушеного права. Крім цього, під час розпалу епідемії коронавірусу змушений був користуватись громадським транспортом, що додатково створювало дискомфорт, порушення усталеного способу життя, знижувало працездатність та наражало на ризик захворіти важкою хворобою Covid 19.Просить позов задовольнити. Ухвалою від 09.09.2022 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідача ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Боднарук І.Ю. 27.09.2022 надійшов до суду відзив на позовну заяву. Вважає вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивач впродовж року після ДТП не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії, тоді як це передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Лише 27.07.2022, що поза межами річного строку, позивач звернувся з відповідною заявою. Крім цього, вважає, що у позивача відсутні були підстави для проведення експертизи для визначення розміру шкоди, оскільки представником страхової компанії проводився огляд пошкодженого автомобіля. Також під час проведення експертного дослідження не повідомлявся та не залучався представник страхової компанії. Крім того, пошкодження передньої правої фари, переднього правого крила, переднього бамперу з правого боку збігаються з пошкодженнями після ДТП 06 жовтня 2020 року, а не в ДТП 17.12.2020, що свідчить про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей. У зв`язку з наведеним просить в позові відмовити. 06.10.2022 від відповідача [PERSON] надійшов через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами щодо стягнення з нього моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту користування громадським транспортом на час відсутності автомобіля та зниження внаслідок цього працездатності і ризику захворіти хворобою Ковід 19. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів щодо характеру, розміру (глибини) понесених душевних страждань внаслідок протиправних дій. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. 27.12.2022 від представника позивача - адвоката Кулеби В.М. надійшла через канцелярію суду відповідь на відзив представника відповідача ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому зазначає, що позивач пропустив річний строк для звернення до страховика з поважних та об`єктивних причин, а саме у зв`язку з тривалим розглядом справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тривалим проведенням автотоварознавчої експертизи щодо реального розміру завданої шкоди внаслідок ДТП. Щодо встановленого річного строку відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то з врахуванням судової практики, такий не є спеціальним строком і не може бути тотожним поняттям «позовна давність», яка передбачена ЦК України, а тому не може бути підставою для припинення права на відшкодування шкоди в умовах продовження дії карантинних обмежень. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кулеба В.М., діючи на підставі ордеру на надання правничої допомоги (а.с.158) у вступному слові підтримав позовні вимоги, просить стягнути з ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача матеріальну шкоду, судові витрати, при стягненні з відповідачів моральної шкоди просить стягувати таку пропорційно, а саме з [PERSON] - 15000 грн., з страхової компанії - 5000 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , діючи на підставі ордеру на надання правничої допомоги (а.с.148) у судовому засіданні у вступному слові позовні вимоги щодо заперечив. Зазначив, що заявлена позивачем моральна шкода жодними доказами не підтверджена, просить в задоволенні позовної вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди відмовити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вказав, що будь-який розмір моральної шкоди для нього є непомірним. Представник відповідача ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Боднарук І.Ю.у відзиві просить розглядати справу у його відсутності. Суд за згодою учасників процесу вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Заслухавши вступні слова представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що 17.12.2020 о 12:17 год. у м. Львові по перехресті вулиць Стрийська-Мікльоша відбулося зіткнення автомобілів (ДТП), за участю транспортного засобу марки «Ford», реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням та автомобіля марки «BMW 318D», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] . Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 08.02.2021 у справі №464/7463/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП (а.с.14). Отже, факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і його вина не підлягає доказуванню. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 08.04.2022 (№464/7469/20) провадження у справі закрите у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП(а.с.15). З`ясовано і не оспорюється сторонами, що на момент ДТП цивільна відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ "Українська Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", поліс страхування цивільної відповідальності № 123060003, з лімітом відповідальності 130 000 грн., франшиза - «0». Встановлено, що позивачем після винесення судового рішення про його невинуватість у вказаній ДТП вживались заходи щодо добровільного відшкодування відповідачами матеріальної та моральної шкоди (а.с.99-102,103-105), однак відповідачі не відреагували на звернення позивача, а відповідач [PERSON] надав позивачу відповідь про те, що вимога останнього про відшкодування моральної шкоди є безпідставною (а.с.106). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в подальшому № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що позивач звернувся до страхової поза межами річного строку з моменту ДТП, що стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Так, ДТП сталась 17.12.2020, а із заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся 27.07.2022 за наслідками розгляду адміністративної справи відносно позивача. Суд акцентує увагу на тому, що страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди та повинен її відшкодувати. Дійсно, відповідно до п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставною для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП. Разом з тим, у справі №147/66/17 Велика палата Верховного Суду відступила від висновку, що зазначений у пп.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає. Так, у постанові від 14.12.2021 Велика Палата зазначила, що немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим ст.258 Цивільного кодексу України. Адже це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій нормі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика за відшкодуванням шкоди з пропуском річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика винної у спричиненні шкоди особи, в тому числі у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розглядаючи дану справу суд бере до уваги те, що після ДТП працівниками поліції складено протоколи відносно двох учасників пригоди. В подальшому матеріали справ скеровані до суду для розгляду, за наслідками судового розгляду винним в ДТП є відповідач [PERSON] , провадження відносно позивача - закрито, постанова винесена 08.04.2022. При цьому, суд враховує те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи конкретні обставини цієї справи, застосовуючи загальні засади цивільного права - принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також одну із аксіом цивільного судочинства, а саме «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», позивачдовів, що він здійснив розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика, річний строк він пропустив через незалежні від нього причини (тривалість розгляду справи про адміністративне правопорушення за наслідками розгляду протоколу відносно позивача, судове рішення про невинуватість у ДТП), запровадження в країні карантинних обмежень. Відтак, позивач має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика винної у спричиненні шкоди особи. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 61835,89 грн. Доводи представника відповідача про відхилення висновку експерта не заслуговують на увагу суду. Як встановлено судом, в даній справі розмір відшкодування між позивачем і страховиком не погоджувався, тому на виконання вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата відшкодування повинна здійснюватися виключно на підставі незалежної оцінки або експертизи. З висновку №17 судової автотоварознавчої експертизи, складеного судовим експертом Галамай Я.І., станом на дату оцінки 12.01.2021, пошкодження автомобіля позивача внаслідок ДТП 17.12.2020 становить 61 835,89 грн.(а.с.31-66). Будь-яких доказів на його спростування відповідач не подав. Судова експертиза проведена судовим експертом Галамай Б.І., який є фахівцем у відповідній галузі знань, попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, з використанням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка застосовується, в тому числі, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження транспортного засобу. Такий висновок відповідачем не спростовано, в ході розгляду справи відповідач з метою спростування результатів судової експертизи не скористався своїм процесуальним правом на заявлення клопотання про призначення у справі судової експертизи. Крім того, переконливих доказів про те, що пошкодження отримані позивачем в іншій ДТП (06.10.2020), а не під час ДТП 17.12.2020 суду не надано. За таких обставин, висновок судової автотоварознавчої експертизи є допустимим та достовірним письмовим доказом, відповідно до ст.ст. 78,79 ЦПК України, що обґрунтовує розмір заподіяних збитків. Крім того, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи обставини справи, на переконання суду, позивач зазнав моральної шкоди, яка полягала у пошкодженні автомобіля, яким він користувався, це потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя, позивач змушений в судовому порядку доводити свою невинуватість в даній пригоді, а також докладати зусиль для організації свого життя. Разом з тим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, положень ст. 23 ЦК України, роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна позивачу, слід визначити у розмірі 1000 грн. і цю моральну шкоду слід стягнути з винуватця ДТП, відповідача [PERSON] . Підстав для відшкодування моральної шкоди зі страхової компанії суд не вбачає. Задовольняючи позов в частині матеріальної шкоди, згідно п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з проведенням експертизи. Отже, витрати за автотоварознавчу експертизу в розмірі 3000 грн. слід стягнути зі страхової компанії на користь позивача, а також на підставі ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі ст.ст. 11, 22, 23, 625, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial