Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

10.06.2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту майна, в якому просила: скасувати арешт нерухомого майна, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS] , накладений постановою Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ №964555, 14.04.2009; зареєстрований: 04.06.2009, 11:48:30 за №8776992 реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України», реєстраційний номер обтяження: 8776992. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2009 року по справі №2-843/09 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. На підставі вищевказаного рішення суду, позивачем було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», номер запису 542 в книзі 711пр-163 за реєстраційним номером: 27352690, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22808849 від 22.05.2009 року. 13.12.2021 року позивач отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №289840117 з якої вбачається наявність зареєстрованого обтяження на вищевказану квартиру, а саме: - тип обтяження арешт нерухомого майна, яка належить позивачу, [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] , накладений постановою Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 14.04.2009 року, АВ №964555, зареєстрований 04.06.2009 року 11:48:30 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстраційним номером обтяження: 8776992, об`єкт обтяження: 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду. У зв`язку з цим, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власності на належне її нерухоме майно так, як через наявний арешт позивач не може відчужити квартиру [ADDRESS] , що ставить її у скрутне становище. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше п`яти днів з часу отримання ухвали. Позивачем було усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, у зв`язку з цим ухвалою Приморського районного суду від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в загальному порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання, яке призначено на 22.02.2023 року учасники справи не з`явилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому законом. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2009 року по справі №2-843/09 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Право власності [PERSON] на вищевказану квартиру, було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», номер запису 542 в книзі 711пр-163 за реєстраційним номером: 27352690, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22808849 від 22.05.2009 року. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.12.2021 року №289840117, вбачається наявність зареєстрованого обтяження на вищевказану квартиру, а саме: - тип обтяження арешт нерухомого майна, яка належить [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] , накладений постановою Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 14.04.2009 року, АВ №964555, зареєстрований 04.06.2009 року 11:48:30 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстраційним номером обтяження: 8776992, об`єкт обтяження: 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду. Зі змісту відповіді Другого Малиновського Відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) №3110 від 27.01.2022 року вбачається, що у відповідності до бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні будь-які відомості щодо виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ №964555 від 14.04.2009 року виданої Другим Малиновським ОМУЮ. В наступний час в Другому Малиновському відділі виконавчої служби у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно [PERSON] . Також, у відповідності до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» №699/30567 від 09 червня 2017 року, а саме п.2 розділу ХІ «Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить три роки». Таким чином виконавче провадження при примусовому виконанні якого накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ №964555 від 14.04.2009 року виданої Другим Малиновським ВДВ ОМУЮ знищено, у зв`язку з чим неможливо з`ясувати підстави та обставини накладення арешту. Крім того, судом встановлено, що боржником у виконавчому провадженні АВ№964555 був [PERSON] , а не [PERSON] . При цьому, рішенням Приморського районного суду від 15.01.2009 року по справі№2-843/09 встановлено, що [PERSON] помер, ще 03.05.2003 року. З інформаційної довідки №289840117 від 13.12.2021 року, арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , було зареєстровано 04.06.2009 року реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстраційний номер обтяження №8776992) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеної Другим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ від 14.04.2009 року, АВ №964555. З вищевикладеного вбачається, що арешт на вищевказану квартиру було зареєстровано фактично через 6 років 1 місяць 1 день після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (в редакції від 13.03.2009 року, тобто в редакції що діяла на час винесення постанови Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 14.04.2009 р. АВ№964544) сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувач є фізична або юридична особа на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржник є фізична або юридична особа, яка зобов`язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення. Згідно п.1 та п.3 ч.1 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (в редакції від 13.03.2009 року, тобто в редакції що діяла на час винесення постанови Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 14.04.2009 р. АВ№964544) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (в редакції від 13.03.2009 року, тобто в редакції що діяла на час винесення постанови Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 14.04.2009 р. АВ№964544) державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; Зі змісту\~ч.2\~ст.25\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21.04.1999\~року (в\~редакції від\~13.03.2009\~року,\~тобто в\~редакції що\~діяла на\~час винесення\~постанови Другого\~Малиновського ВДВС\~Одеського МУЮ\~від 14.04.2009\~р.\~АВ№964544) державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника. Згідно ч.1 та ч.2 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (в редакції від 13.03.2009 року, тобто в редакції що діяла на час винесення постанови Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 14.04.2009 р. АВ№964544) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Пунктом 9.8. «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України 25.12.2008 №2274/5, який діяв на час винесення постанови Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 14.04.2009 р. АВ№964544 (надалі Порядок) встановлено, що строки зберігання переданих до архіву викових проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять 3 (три) роки, після чого вони підлягають знищенню. Відповідно до п.9.10. Порядку документи органу державної виконавчої служби через закінчення строків їх зберігання підлягають знищенню. Згідно п.9.12. Порядку знищуються документи за Актом про вилучення документів для знищення, що не підлягають зберігання. Цей Акт складається на всі справи в цілому, що підлягають знищенню, затверджується керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється гербовою печаткою. При цьому, Порядком та Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищеними, у зв`язку з цим я вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Згідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З огляду на ту обставину, що матеріли виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ №964555 від 14.04.2009 року виданої Другим Малиновським ВДВС ОМУЮ знищено, та те, що відносно позивача відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, а [PERSON] не є особою майно/права якої обтяжуються постановою Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 14.04.2009 року, АВ №964555, захист майнових прав позивача, у спосіб оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, в зв`язку з чим цивільне право підлягає захисту шляхом ухвалення рішення про зняття арешту, накладеного згаданою раніше постановою державного виконавця Наявність арешту на майно, що належить позивачці [PERSON] на праві власності та підтверджено державною реєстрацією, перешкоджає їй, як власнику в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що відповідно суперечить принципам верховенства права. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Із змісту ч.1 ст. 316 ЦК України виходить, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт належного позивачу нерухомого майна порушує міжнародний принци «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власністю після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Згідно з ч. 3\~ст. 2 ЦПК України\~основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3\~статті 13 ЦПК України\~визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2\~статті 43 ЦПК\~встановлює, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки зазначений арешт порушує її законні права, оскільки він перешкоджає їй у реалізації права вільно володіти та розпоряджатись своїм нерухомим майном.

Outcome: approved