Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 січня 2011 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №2. В період шлюбу у них народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що подружні стосунки з відповідачем не склалися та з 2015 року сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, а подальше подружнє життя є неможливим. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 2015 року мешкає однією сім`єю з іншим чоловіком, а від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Проте відносно сина [PERSON] як позивачка так і відповідач позбавлені батьківських прав та дитина мешкає разом з матір`ю відповідача. Підтвердила відсутність обставин, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України. Просила розірвати шлюб з [PERSON] з огляду на тривале проживання з іншим чоловіком. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, в якій позов визнав, зазначивши що не проживає з позивачкою з 2016 року та не заперечував проти розірвання шлюбу. Просив розглянути справу за його відсутності. (а.с.40-41). Суд, вислухавши пояснення позивачки та дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 січня 2011 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №2 (а.с.9). У період шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 2015 року, а згідно заяви відповідача - з 2016 року (а.с.40). Спір про поділ майна та про місце проживання дитини - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, а також відповідач подав до суду заяву, в якій просив розірвати шлюб. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з нього підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 496 гривень 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 496 гривень 20 копійок слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с.1). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved