Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після батька, спадщину він прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме вищезазначений житловий будинок, який станом на 14.04.1991 року відносився до колгоспного двору, та його членами були батьки позивача, [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, батькам належало по 1/2 частині цього будинку. Після смерті матері позивача, [PERSON] , її 1/2 частина будинку перейшла до її чоловіка, тобто батька позивача [PERSON] . Після смерті батька прийняв спадщину тільки він, позивач, оскільки другий спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на його користь. Коли позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення свої спадкових прав, йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок, тому він звернувся до суду. Ухвалою від 27.12.2022 року було відкрито провадження по справі. На виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. 19.01.2023 року надано на адресу суду копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою від 07.02.2023 року підготовче засідання було відкладено на 10.03.2023 року. Позивач в підготовче засідання не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначено клопотання про слухання справи за його відсутності (а.с.2). Представник відповідача Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідну заяву (а.с.60). Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в підготовчому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова домоволодіння - [PERSON] , дружина - [PERSON] , що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 09.12.2022 року за №340 (а.с.13). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. В силу зазначених вимог, [PERSON] та [PERSON] фактично були власниками 1/2 частини кожний зазначеного домоволодіння як члени колгоспного двору. З наданих позивачем доказів та матеріалів спадкових справ судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису № 60 (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказану спадщину прийняв її чоловік [PERSON] шляхом спільного проживання та вступу в управління майном, що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради № 341 від 09.12.2022 року, з якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з нею у будинку був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON] (а.с.8). Родинні відносини між ними також підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданий Криничненською сільською радою на підставі актового запису № 8 від 14.02.1957 року (а.с.9). З наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. інформації щодо майна померлої [INFO] [PERSON] - вбачається, що спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.57-59). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги шляхом вступу в управління спадковим майном своєчасно прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, він набув право на це майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями при ньому, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про смерть №818 від 01.12.2020 року, складеним Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.10). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої, окрім іншого, входить частина житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті дружини [PERSON] , та частина будинку, яка належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] , посвідченого секретарем Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області 21 жовтня 2009 року, зареєстрованим в реєстрі за № 106, є його сини - [PERSON] , 1958 року народження, та [PERSON] , 1961 року народження, позивач по справі (а.с.51). Родинні відносини між померлим та його сином, позивачем [PERSON] , підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Криничненською сільською радою на підставі актового запису № 61 від 31.08.1961 року (а.с.12). Згідно довідки Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області №342 від 09.12.2022 року на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , спільно з померлим ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.11). З матеріалів спадкової справи № 128/2021, надісланої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою від 22.05.2021 року до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом звернувся спадкоємець за заповітом, позивач [PERSON] . Інший спадкоємець за заповітом, [PERSON] , заявою від 22.05.2021 року відмовився від прийняття спадщини на користь свого брата, сина померлого, тобто позивача [PERSON] (а.с.39 зворотна сторінка). У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за заповітом, позивач набув право на це майно, тобто житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно постанови від 07 грудня 2022 року нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок на ім`я спадкодавця (а.с.18). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті батька на підставі, що передбачено законом, тобто в порядку спадкування, набув право на нерухоме майно. Разом з цим його право порушено, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19. З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкував дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. При цьому суд враховує факт визнання позовних вимог відповідачем. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно з ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved