Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу за спожиту електроенергію у розмірі 2255 грн. 84 коп. посилаючись на те, що відповідач мешкає у квартирі [ADDRESS] і користується електроенергією на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , але обов`язків по сплаті за використану електроенергію виконує не в повному обсязі, у зв`язку з чим , за спожиту електричну енергію 2117 кВт. за період з 01.01.2018 р. по 01.01.2019 р. утворилась заборгованість в сумі 2620,56 грн. За вказаний період відповідачем здійснено оплату за використану електричну енергію в розмірі 364,72 грн., таким чином на теперішній час за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 2255,84 грн., яка відповідачем не сплачена та підлягає стягненню. Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача борг по оплаті за використану електричну енергію в розмірі 2255 грн. 84 коп., а також судові витрати в розмірі 2481,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про розгляд справи за її відсутністю та задоволення позову в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула за невідомими суду причинами, про дату , час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою відповідача, але поштові конверти повернулись на адресу суду без вручення із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою». Повідомлень щодо поважності причин її відсутності, заяви про слухання справи за її відсутністю та відзиву на позов, або зустрічного позову до суду не надходило. За даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської відповідач зареєстрована за адресою зазначеною в позові. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб- сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до\~ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України\~провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. Судом встановлено, що між позивачем ПАТ «Запоріжжяобленерго» та відповідачем [PERSON] 30.03.2016 р. укладено договір про користування електричною енергією № 565394031 та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 Договору, Енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати Споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,3 кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості, а Споживач зобов`язується оплачувати вартість одержаної енергії за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим Договором. Згідно п. 14 Договору, оплата спожитої електричної енергії здійснюється щомісячно на підставі розрахункових документів, які виставлені до оплати постачальником електричної енергії відповідно до фактичних показань приладу обліку. Відповідно до ст.901 ЦК України за договором\~про надання\~послуг одна\~сторона (виконавець)\~зобов`язується\~за завданням\~другої сторони\~(замовника)\~надати послугу,\~яка споживається\~в процесі\~вчинення певної\~дії або\~здійснення певної\~діяльності,\~а замовник\~зобов`язується\~оплатити виконавцеві\~зазначену послугу,\~якщо інше\~не встановлено\~договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобо`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житла. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно з ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно з ст.19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних\~послуг здійснюються\~виключно на\~договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з ст.20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3). Згідно з ст.32 Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ. Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Однак, відповідач в порушення зазначених норм не виконує свої обов`язки належним чином, не здійснює оплату за спожиту електричну енергію щомісяця та в повному обсязі, у зв`язку з чим за спожиту електричну енергію 2117 кВт. за період з 01.01.2018 р. по 01.01.2019 р. утворилась заборгованість в сумі 2620,56 грн. За вказаний період відповідачем здійснено оплату за використану електричну енергію в розмірі 364,72 грн., таким чином на теперішній час за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 2255,84 грн., яка відповідачем не сплачена та підлягає стягненню. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідач як споживач електричної енергії в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином не виконувала свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з електропостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.01.2018\~року по\~01.01.2019\~ рікв сумі 2255,84 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, а саме судовий збір у сумі 2481,00 гривень.

Outcome: approved