Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого прохає суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їй у користування житлову кімнату площею 15,7 кв.м., а відповідачу - житлову кімнату 11,8 кв.м., підсобні приміщення залишити в загальному користуванні. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач під час шлюбу придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яку оформили на позивача. Дана квартира є спільною сумісною власністю, оскільки придбана подружжям під час шлюбу. Оскільки позивач та відповідач, не можуть знайти домовленості по сплаті комунальних послуг, позивач змушена звернутися до суду з вимогою про встановлення порядку користування житловим приміщенням з метою подальшого розподілу особових рахунків. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, але представником позивача подану заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що за час шлюбу сторін, на ім`я позивача за договором купівлі-продажу придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з двох ізольованих кімнат жилою площею 27,58 кв.м., в тому числі: кімната 1 площею 11,8 кв.м., кімната 2 площею 15,7 кв.м., кухня площею 6,8 кв.м., ванна кімната площею 3,0 кв.м., вбиральня площею 1,4 кв.м., коридор площею 7,7 кв.м., вбудована шафа - 0,4 кв.м., квартира обладнана лоджією площею 3,0 кв.м., вхід до якої з кімнати 2 (а.с. 14-16). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) останньої підлягає поділу в натурі, якщо сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної сумісної власності і такий правовий режим зберігається, з врахування того, що запропонований позивачем порядок користування квартирою не буде суттєво порушувати житлові права відповідача та погіршать умови для проживання її сім`ї, оскільки вони з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей (а.с. 8,9), які проживають разом з ними, суд вважає за можливе встановити саме той порядок користування квартирою, який пропонує позивач. Суд вважає, що таке рішення не порушує їх прав як власників та відповідатиме їх інтересам. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо користування даною квартирою, то з врахуванням обставин справи, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою за яким позивачу виділити в користування кімнату 2 площею 15,7 кв.м. з лоджією площею 3,0 кв.м., відповідачу - виділити в користування кімнату 1 площею 11,8 кв.м., а решту приміщень: кухню площею 6,8 кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., коридор площею 7,7 кв.м., вбудовану шафу 0,4 кв.м. залишити в загальному користуванні сторін. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: 992,40 грн. понесених позивачем на сплату судового збору, та 3000,00 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved