Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства «Навчально-виробничий центр» Дніпропетровської обласної ради (далі Відповідач) на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2022 року по 12 травня 2022 року у розмірі 17778 грн. 64 коп., а також стягнути компенсацію у вигляді середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з урахуванням того, що її оклад згідно штатного розпису складає 10000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працювала у Відповідача на посаді провідного інженера з підготовки кадрів з оплатою праці згідно штатного розпису. 12 травня 2022 року позивач звільнилась з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Так, на день звільнення з роботи позивачу було нараховано заробітну плату за період з 01 березня 2022 року по 12 травня 2022 року у розмірі 17778 грн. 64 коп., але яка не була виплачена за браком коштів, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилась, але матеріали справи містять надану нею письмову заяву, в якій вона підтримала позовні вимоги та просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання також надав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову з урахуванням обставин, викладених у наданому відзиві на позов. Отже, згідно наданого відзиву на позов, представник відповідача просить суд не приймати до уваги надану позивачем довідку №48 від 12.08.2022 року про заборгованість із заробітної плати, оскільки така містить ознаки підробки, позаяк не містить печатки КП «Навчально-виробничий центр» ДОР, яке в обов`язковому порядку використовує у своїй діяльності печатку підприємства, окрім того після перевірки журналу реєстрації вихідних документів КП «Навчально-виробничий центр» ДОР було встановлено, що така довідка взагалі не видавалась та більш того, станом на 12 серпня 2022 року, бухгалтер КП «Навчально-виробничий центр» ДОР [PERSON] , за підписом якої позивачем була надана спірна довідка, знаходилась за кордоном і не мала змоги підписати та видати позивачу відповідну довідку. Разом з тим, представник позивача зазначає про порушення позивачем процесуального строку звернення до суду за захистом своїх прав, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України, згідно з положеннями якої працівник може звернутись до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Окрім того, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно копії трудової книжки на ім`я позивача, остання 07 лютого 2013 року була прийнята на роботу до Комунального підприємства «Навчально-виробничий центр» Дніпропетровської обласної ради на посаду інженера з підготовки кадрів та з 02 червня 2014 року була переведена на посаду провідного інженера з підготовки кадрів (а.с.5-7). Згідно наказу №63 від 12.05.2022 року, виданого в.о. директора Комунального підприємства «Навчально-виробничий центр» Дніпропетровської обласної ради Гуляєвою Світланою, [PERSON] була звільнена з посади провідного інженера з підготовки кадрів за власним бажанням відповідно до положень ст. 38 КЗпП України на підставі її особистої заяви від 11.05.2022 року (а.с.8). Згідно довідки №48 від 12.08.2022 року, виданої за підписом головного бухгалтера Комунального підприємства «Навчально-виробничий центр» Дніпропетровської обласної ради Шишки Н.П., позивач станом на 12 серпня 2022 року має заборгованість по виплаченій заробітній платі по підприємству за період з 01 березня 2022 року по 12 травня 2022 року у розмірі 17778 грн. 64 коп. (а.с.9). Стаття 43 Конституції України\~гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України\~оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 1\~ст.\~24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до\~ст.\~115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом положень ст.ст. 115,\~116\~КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1,\~5\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 77,\~78\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, оцінивши належність, допустимість і достовірність доказів, наданих позивачем, а також їх достатність і взаємний зв`язок між собою, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити, оскільки позивачем не доведено наявність перед нею заборгованості по заробітній платі з боку Відповідача, оскільки надану нею довідку про наявність заборгованості суд не приймає до уваги, оскільки така не містить необхідних реквізитів, зокрема, штампу та печатки підприємства, у зв`язку з чим викликає у суду сумніви. Разом з тим, суд зазначає, що ним була також досліджена надана представником відповідача копія витягу із журналу вихідної кореспонденції підприємства за період з 13 липня 2022 року по 08 вересня 2022 року, згідно якого факт видачі на ім`я позивача довідки №48 від 12.08.2022 року, виданої за підписом головного бухгалтера Комунального підприємства «Навчально-виробничий центр» Дніпропетровської обласної ради Шишки Н.П. не підтвердився, більш того, вихідні документи за наданий період, тобто з 13 липня 2022 року по 08 вересня 2022 року мають порядкові вихідні номери починаючи з №74 та закінчуючи №110, тоді як надана позивачем довідка має вихідний номер №48. При цьому, суд зазначає, що інших доказів на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача остання до суду не надала та у разі відсутності у неї таких доказів на підтвердження викладених нею у позові обставин, не скористалась правом подати до суду клопотання про витребування таких доказів, оскільки в силу приписів ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу представника відповідача на наступне. Відповідно до п. 1 Глави\~ХІХ\~Прикінцевих положень\~КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 року №211\~(із змінами та доповненнями) з 12 березня 2020 року в Україні введено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року №1423 «Про внесення\~змін до\~розпорядження Кабінету\~Міністрів України\~від 25.03.2020\~року №338\~і постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~09.12.2020\~року №1236»\~внесено зміни\~до постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~09.12.2020\~року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зокрема, продовжено карантин до 30 квітня 2023 року. Таким чином, посилання представника відповідача на пропуск позивачем встановлених ч. 2 ст. 233 КЗпП України процесуальних строків звернення до суду не заслуговують на увагу. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed