Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

30.09.2021 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.01.2020 року між ТДВ СК Альфа-Гарант та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 128912470, забезпечений транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] . 30.12.2020 року відбулась дорожньо - транспортна пригода за участі транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27.01.2021 року по справі № 206/267/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. 06.01.2021 року уповноважена особа власника транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] звернувся із заявою до ТДВ СК Альфа-Гарант про страхове відшкодування. Відповідно до аварійного сертифікату № 03-D/82/5 від 24.01.2021 року, вартість матеріальних збитків завданого власнику транспортного засобу складає 35897,77 грн., без урахування ПДВ. Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 128912470, передбачена франшиза у розмірі 1000,00 грн. 29.03.2021 року ТДВ СК Альфа-Гарант було складено страховий акт і розрахунок страхового відшкодування, на підставі чого було здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 34897,77 грн. на користь уповноваженої особи власника транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 15941 від 29.03.2021 року. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача збитки в порядку регресу в розмірі 34897,77 грн. та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 25.10.2021 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 16.05.2022 року справу прийнято до провадження цим складом суду та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 15.01.2020 року між ТДВ СК Альфа-Гарант та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 128912470, забезпечений транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] . 30.12.2020 року відбулась дорожньо - транспортна пригода за участі транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до Постанови Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27.01.2021 року по справі № 206/267/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Вказаною вище постановою, встановлено, що 30.12.2020 о 22 годині 00 хвилин в м. Дніпро, вул. Гаванська, водій [PERSON] перед виїздом на автомобілі Mercedes Benz Sprinter, д.н.з. [NUMBER] не перевірив технічний стан автомобіля, а також під час руху не стежив за технічним станом автомобіля, внаслідок чого під час руху по вул. Гаванська з боку Південного мосту в бік вул. Томська сталося від`єднання двох задніх коліс, одне з яких викотилося на смугу зустрічного руху і здійснило зіткнення з автомобілем Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.3 а, 2.3 б ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. 06.01.2021 року уповноважена особа власника транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] звернувся із заявою до ТДВ СК Альфа-Гарант про страхове відшкодування. Відповідно до аварійного сертифікату № 03-D/82/5 від 24.01.2021 року, вартість матеріальних збитків завданого власнику транспортного засобу складає 35897,77 грн., без урахування ПДВ. Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 128912470, передбачена франшиза у розмірі 1000,00 грн. 29.03.2021 року ТДВ СК Альфа -Гарант було складено страховий акт і розрахунок страхового відшкодування, на підставі чого було здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 34897,77 грн. на користь уповноваженої особи власника транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 15941 від 29.03.2021 року. Згідно частини 1статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 частини 1статті 1188 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто, відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала. Така особа відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За змістом статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У Законі України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтями 3 та 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована. Пунктами 1.4, 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особи, відповідальність яких застрахована - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз.1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Власник пошкоджених транспортного засобу Skoda\~Octavia,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , звернувся до ТДВ СК Альфа-Гарант із заявою про страхове відшкодування, в результаті чого вказаною страховою компанією було здійснено страхове відшкодування в розмірі 34897,77 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем як страховиком за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок настання страхового випадку, в результаті якого було заподіяно шкоду майну потерпілого, здійснено на користь потерпілого страхове відшкодування. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху (п.п «г» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Частиною 6 статті 82 ЦПК України серед інших встановлено, що підставою для звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, враховуючи те, що постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2021 року по справі № 206/267/21 про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили та яка відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалась, було встановлено, що водій [PERSON] не перевірив технічний стан автомобілю внаслідок чого під час руху по вул. Гаванська з боку Південного мосту в бік вул. Томська сталося від`єднання двох задніх коліс, одне з яких викотилося на смугу зустрічного руху і здійснило зіткнення з автомобілем Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] та завдав матеріальні збитки, тому зазначені обставини не потребують доказування. Відповідно до ч. 1 ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували би доводи позивача, суду не надав. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, доказами. В пункті 27 постанови №2\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 12\~червня 2009\~року "Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вищевикладене, а також виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача внаслідок невідповідності технічного стану його транспортного засобу відповідно до вимог Правил дорожнього руху, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили й відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає обґрунтованим вимоги позивача та можливим захистити його право шляхом стягнення з відповідача на його користь збитки в порядку регресу, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача збитки в порядку регресу, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки заявлені позивачем вимоги в розмірі 34897,77 грн. є обґрунтованими. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2270,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved