Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення відомостей про його батьківство з актового запису №1322 від 13.06.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, про народження [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 квітня 2003 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. У період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , батьком якого, згідно з ч. 1 ст. 122 СК України, було записано його. Зазначає, що впродовж 2012 - 2014 років працював на посаді водія хлібзаводу в м. Києві, та в силу графіку якої більшість свого часу він проводив на роботі, оскільки на той час дружина не працювала і його робота була єдиним джерелом доходу. В результаті чого, він з відповідачем як мало часу спілкувався так і проводив разом як родина. Вказує, що після народження сина [PERSON] його стосунки з дружиною стали погіршуватись, почалися сварки. Разом з тим, в цей час його матір [PERSON] , яка проживала з ними по сусідству, стала звертати його увагу, що за його відсутності до їх квартири приходить якийсь чоловік та зі слів дружини це був кум її рідного брата по імені [PERSON] . На його намагання обговорити дану ситуацію з дружиною провокувало лише сварки. 08.03.2014 року, під час перебування його на роботі, дружина без будь-яких пояснень зібрала свої речі та речі дітей і виїхала з їхньої квартири. Того ж дня, дружина за його відсутності вивезла з квартири меблі, побутову техніку, пізніше пояснивши, що вона вирішила розірвати їхні шлюбні стосунки, діти будуть проживати разом з нею, а також, що вона буде жити з іншим чоловіком. Таким чином, з березня 2014 року вони розійшлись і стали проживати окремо. Пізніше з`ясувалось, що дружина з дітьми проживає у цивільному шлюбі з чоловіком на ім`я [PERSON] і виявилось, що це той самий чоловік, який відвідував їхнє помешкання впродовж 2012-2014 років і якого зустрічала в їх домі його матір. Також, через певний час його сусіди по квартирі підтвердили, що часто бачили цього чоловіка, який приходив до їх додому в періоди його відсутності. Крім того, при зустрічах зі своєю донькою [PERSON] остання теж казала йому, що чоловік на ім`я [PERSON] з яким проживає матір з березня 2014 року всіляко виявляв батьківську турботу по відношення до [PERSON] і називав його своїм сином. [PERSON] натомість підтверджувала, що саме [PERSON] являється біологічним батьком [PERSON] . В подальшому, 16.10.2015 року в справі за позовом [PERSON] до його про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей Новозоводський районний суд міста Чернігова ухвалив заочне рішення яким стягнуто з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки мого заробітку (доходу ) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину. При цьому, на засіданні суду він присутній не був, а про наявність вказаного рішення дізнався від органів виконавчої служби, коли в нього вже виникла заборгованість по сплаті аліментів. Звертає увагу, що з дорослішанням [PERSON] у останнього з`явились риси обличчя, які не притаманні їхньому роду. З часом дивлячись на [PERSON] у позивача стали виникати сумніви відносно його біологічного батьківства. Намагання обговорити це питання з відповідачем, об`єктивні підозри в подружній зраді дружини і сумніви в тому, що саме він являється біологічним батьком [PERSON] ні до чого не привели, оскільки відповідач лише посилалась на те, що у свідоцтві про народження [PERSON] він записаний як батько і тому за рішенням суду саме він має платити їй аліменти на утримання сина. Адресованою ним до відповідача пропозицією провести молекулярно-генетичну експертизу щодо перевірки його батьківства по відношенню до [PERSON] лише унеможливила його зустрічі з останнім та поясненням дружина про недопущення останньою в проведенні такої експертизи та ненаданням біологічних зразків дитини для перевірки його батьківства. У відповідь на що, він відмовився платити аліменти на утримання [PERSON] , натомість надавав матеріальну допомогу на утриманні неповнолітньої доньки [PERSON] , щодо якої у нього відсутні сумніви її походження від нього. 21 березня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу Новозоводський районний суд міста Чернігова ухвалив заочне рішення за яким шлюб між ним та відповідачем розірвано. Зазначає, що дане судове рішення та рішення суду про стягнення аліментів він отримав в суді лише у 2022 році. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.09.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явився. На адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі представника. Позов підтримує. Додаткових пояснень та клопотань не має. Проти заочного рішення не заперечує. (а.с. 76) Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується телефонограмою. (а.с. 69). Клопотань про відкладення розгляду справи до суду енадходили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. (а.с. 74) 27.02.2023 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ч.4 ст. 223, ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1322, [INFO] народився [PERSON] . Матір`ю дитини записана [PERSON] , батьком - [PERSON] . (а.с.10) Заочним рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.10.2015 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Чернігова на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с. 13, 14) Заочним рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 квітня 2003 року Відділом РАГС Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 13, розірвано. (а.с. 15 - 16) Відповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 11.07.2022 року за №5269, до складу зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11) Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно Конвенції «Про права дітей», ратифіковану Верховною Радою України 27.02.1991 року, у ст. 2 зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною першою статті 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За змістом положень ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. На підставі вищевикладеного вбачається, що відомості про батька - [PERSON] до актового запису про народження [PERSON] було внесенні у відповідності до правил ч. 1 ст.122 СК України, оскільки дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Відповідно ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Як роз`яснено у п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Ухвалою суду від 10.11.2022 року по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Виконання експертизи доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА». З роз`ясненням учасникам справи положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. (а.с. 43 - 46) 03.01.2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА» на адресу суду було повернуто матеріали справи разом з ухвалою суду від 10.11.2022 року без виконання, в зв`язку з тим, що учасникам справи були направлені повідомлення про необхідність явки для здачі біологічних зразків, проте, [PERSON] разом із [PERSON] не з`явилися. [PERSON] на здачу зразків з`явився в призначений час, пройшов ідентифікацію і фотофікацію, у нього було взято зразки для виконання дослідження, оскільки для проведення дослідження на встановлення батьківства необхідно мати зразки як передбачуваного батька, так і дитини, але від дитини [PERSON] зразки відсутні, що унеможливлює виконання судової молекулярно-генетичної експертизи. (а.с. 53 - 54) Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, суд доходить висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення факту ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Відповідач не довела наявність поважних причин, які перешкоджали їй з`явитися до експертної установи для забору біологічних зразків відносно сина [PERSON] . Неявка відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оскаржування батьківства щодо неї. Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. У відповідність до п. 2. 13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. Відповідно, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У даних правовідносинах суд вважає доведеним факт відсутності кровного споріднення між позивачем, який записаний батьком, та малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . При цьому, на спростування зазначених обставин, відповідачем суду доказів не надано. Ураховуючи те, що батьком дитини в актовому записі вказано [PERSON] , а батьківство останнього по відношенню до [PERSON] , [INFO] , виключається, тобто доведено відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, суд дійшов висновку про задоволення позову та виключення з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька [PERSON] , що відповідає якнайкращим інтересам дитини. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved