Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01 лютого 2022 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики № 01/02-22/1, згідно якого останній отримав в борг 1 000 (одну) тисячу доларів США і зобов`язувався їх повернути в строк до 23 лютого 2022 року. Однак, станом на звернення до суду відповідачем вищевказана сума заборгованості не повернута, тому позивач змушений звернутися до суду та стягнути заборгованість в примусовому порядку. Крім цього, просить суд стягнути на свою користь 3 % від простроченої суми, що становить 319 грн. 80 коп., неустойку (штраф) в розмірі 29\~254 грн. 90 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.46-47). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.57), своїм правом на подання відзиву до суду не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав, а тому, у відповідності до ст.131 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.48). Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 1046 ЦК України\~передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку, відповідно до вимог\~ст.1047 ЦК України, договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1\~ст.207 ЦК). За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 01 лютого 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 01/02-22/1, згідно якого останній отримав в борг 1 000 (одну) тисячу доларів США і зобов`язувався їх повернути в строк до 23 лютого 2022 року (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи, кошти відповідачем були отримані, про що свідчить розписка про факт передачі та факт отримання коштів в розмірі 1 000 доларів США (а.с.26). Статтею 545\~ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал договору позики № 01/02-22/1 від 01лютого 2022 року. Тому, ці обставини, з урахуванням вимог ст.545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язання, взяті на себе, відповідно до договору безпроцентної позики, добровільно суму заборгованості не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 1\~000 доларів США в примусовому порядку. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, вказала, що, згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики та склали розписку про отримання відповідачем позики в розмірі 1 000 доларів США. При цьому, факт отримання позики відповідачем не заперечується, а письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Виходячи з реального характеру договору позики, в тому числі, укладеного в формі розписки, враховуючи, що з вимогами про визнання недійсною розписки відповідач не звертався, суд вважає, що доводи позовної заяви про наявність підстав для стягнення позики є підтвердженими. При цьому, суд керується положеннями ст.533 ЦК України, яка прямо передбачає, що якщо у зобов`язанні визначено\~грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти саме на день платежу. При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 ЦК України). Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та про стягнення суми боргу в розмірі 1 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подачі позовної заяви до суду ставить 29\~254 грн. 90 коп. Відповідно до\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Частиною другою\~статті 625\~ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оспорюваний договір є безпроцентним. Однак, у відповідності до вимог\~ст.625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, станом на звернення до суду з позовом складає 29\~254 грн. 90 коп., а тому, саме з цієї суми слід розрахувати вимогу про стягнення 3 % річних. Станом на 07 липня 2022 року кількість днів прострочення становить 133 дні (29\~254 грн. 90 коп. : 100 % х 3 % : 365 х 133 дні = 319 грн. 80 коп.). Тому саме сума в 319 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, у відповідності до п.5 договору позики, сторони погодили, що, у разі, коли позичальник не поверне позику у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку, у відповідності до вимог чинного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди, що, у разі неповернення позичальником позики, позичальник виплачує позикодавцю штраф розмірі 100 % від суми позики. Таким чином, сума позики складає 1 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на дату звернення до суду з позовом становить 29\~254 грн. 90 коп. і, у відповідності до вищевказаного пункту договору позики, дає суду підстави для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 29\~254 грн. 90 коп. Також, на підставі ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.8).

Outcome: approved