Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

ТОВ «Алекскредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. 29 листопада 2018 року між ТзОВ «Алекскредит» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 1683645. Відповідно до п.п.1.4-1.7, 1.9 кредитодавець перерахував позичальнику кредитні кошти у сумі 7 000 грн. 00 коп., які він зобов`язувався повернути і сплатити проценти за користування кредитом до 28 грудня 2018 року. Договором визначено, що закінчення строку його дії не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, у тому числі, щодо сплати заборгованості. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, відповідач, у свою чергу, порушив зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 16 058 грн. 09 коп., яка в добровільному порядку не сплачується, що й стало підставою для звернення до суду для стягнення її в примусовому порядку. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.56-57). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.65), однак, своїм правом на подання відзиву не скористався та будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надходили. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.58). Згідно ч.8\~ ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що, згідно договору 29 листопада 2018 року, між ТзОВ «Алекскредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 1683645. Відповідно до п.п.1.4-1.7, 1.9, кредитодавець перерахував позичальнику кредитні кошти у сумі 7 000 грн. 00 коп, які він зобов`язувався повернути і сплатити проценти за користування кредитом до 28 грудня 2018 року з погодженим графіком платежів. За п.4.1 сторонами визначено, що для належного виконання зобов`язань або повної сплати заборгованості за договором позичальник зобов`язаний сплатити основну суму кредиту, проценти за користування кредитом та неустойку (пеню, штраф) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця або іншим способом, передбаченим договором, та визначеним на сайті кредитодавця (а.с.9-16). Розглядаючи даний спір, суд виходить з того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення\~ЦК України\~щодо зобов`язання та параграфом 2\~Глави 71ЦК України\~"Кредит". Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч.1\~ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В ст.530ЦК України\~ вказано, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач взяті на себе зобов`язання порушив, погашення заборгованості за графіком не здійснював, внески вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно із ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 22 грудня 2021 року проведено розрахунок заборгованості за договором № 1683645 від 29 листопада 2018 року, відповідно до якого нараховано 16 058 грн. 09 коп., з яких 7 000 грн. 00 коп. -\~заборгованість за сумою кредиту, 2 760 грн. 80 коп. - \~заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 500 грн. 00 коп. заборгованість по пені, 1 379 грн. 70 коп. інфляційні втрати за сумою кредиту, нараховані у порядку ст.625 ЦК України, 544 грн. 00 коп. інфляційні втрати про процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст.625 ЦК України, 626 грн. 55 коп. - 3% річних за сумою кредиту нараховані у порядку ст.625 ЦК України, 247 грн. 04 коп. 3 % річних по процентам нараховані у порядку ст.625 ЦК України (а.с.32-42). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості, відповідачем суду не надано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) міститься висновок про те, що приписи статті 625\~ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання. Так, у ч.5\~ст.11 ЦК України\~визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із ч.2\~ст.625 ЦК України,\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України). Таким чином, у\~ ст.625 ЦК України\~ визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, положення цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно зі ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved