Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

До суду із даним позовом звернулася [PERSON] .. Свої вимоги, обґрунтувала тим, що її баба [PERSON] була власником житлового будинку [ADDRESS] , а також земельної ділянки, площею 0,2298 га. кадастровий № 3220882601:01:010:0493, на якій будинок розташований. [INFO] баба позивача [PERSON] померла. Оскільки інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] , окрім позивача, немає, позивач вважала себе єдиною спадкоємицею померлої [PERSON] за законом. Проте, звернувшись до нотаріуса для прийняття спадщини позивачу стало відомо, що належні [PERSON] об?єкти нерухомості станом на момент смерті останньої їй не належали. Позивач дізналась, що 22 листопада 2017 року між її бабою та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання за яким зазначені об`єкти нерухомості відійшли [PERSON] в обмін на довічний догляд. Також позивач посилалась на те, що за життя [PERSON] відповідач жодного догляду за нею не здійснював, утримання ні в натуральній, ні в грошовій формі не надавав. Протягом часу з моменту укладення оспорюваного договору довічного утримання і до своєї смерті [PERSON] постійно проживала у будинку позивача разом з позивачем однією сім?єю. Весь необхідний [PERSON] догляд та її утримання забезпечувалося одноосібно позивачем. Відповідач жодного разу не навідав [PERSON] . З цих підстав просила визнати договір довічного утримання недійсним згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 203, ст. 215 ЦК України. 21.09.2020 р. ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області було відкрито провадження по справі. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно [PERSON] була власником житлового будинку [ADDRESS] , а також земельної ділянки, площею 0,2298 га, кадастровий номер 320882601:01:010:0493. У 2017 році відповідач переїхав до с. Гнідин та орендував у [PERSON] кімнату. Вони мирно співмешкали, у них склались хороші відносини. [PERSON] допомагав [PERSON] по господарству. Через місяць проживання у [PERSON] , [PERSON] викликала секретар сільської ради та повідомила, що [PERSON] бажає заповісти йому свій будинок, так як вона літня одинока людина, на що [PERSON] погодився. 18.10.2017р. [PERSON] склала заповіт. В подальшому, [PERSON] (відчужувач) уклала з [PERSON] (набувач) договори довічного утримання (догляду) від 22.11.2017 р., посвідчені приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Меленною Тетяною Костянтинівно за реєстровими № 3503, 3505, згідно яких будинок [ADDRESS] , а також земельна ділянка, площею 0,2298 га, кадастровий номер 320882601:01:010:0493 переходять у власність [PERSON] в замін чого він зобов`язується забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно. Відповідач сумлінно та в повному обсязі виконував свої обов`язки по утриманню [PERSON] . Жодних нарікань з боку [PERSON] на це не було, вона була забезпечена доглядом, продуктами харчування, одягом, ліками, відповідач сплачував комунальні послуги та викликав при необхідності лікаря. Відповідач зазначив, що договори довічного утримання укладено відповідно до вимог чинного законодавства України. Просив відмовити в задоволенні вказаного позову. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні, пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні. Пояснили, що відповідач належним чином виконував свої обов`язки по утриманню [PERSON] , натомість позивачка [PERSON] бабусею за життя не цікавилась. Померла [PERSON] [INFO] , невдовзі після того, як її без попередження забрала позивач. Окрім того, [PERSON] повідомив, що за дорученням позивача до спірного житла завітала невідома йому жінка з [PERSON] , а після її візиту були викрадені квитанції про оплату харчових продуктів та медичних послуг, наданих [PERSON] , документи, а також грошові кошти у сумі 1000 доларів США та 350 Євро, в зв`язку з чим [PERSON] звертався в поліцію з заявою про злочин від 15.06.2020 р. Разом з іншими документами був викрадений оригінал договору довічного утримання, за реєстровим № 3505 щодо передачі земельної ділянки. Тому відповідачеві довелось звернутись за видачею його дублікату до нотаріуса [PERSON] . Договір довічного утримання відповідає вимогам закону і підстав для визнання його недійсними немає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є брокером, знала [PERSON] з 2018 року, познайомилась через [PERSON] , яка хотіла продати бабусин будинок. Спілкувалась з бабусею телефоном, остання повідомляла у 2019 році, що не шкодує про укладений договір, розуміла значення своїх дій. Допитана свідок [PERSON] показала, що є тіткою [PERSON] , особисто їй повідомляла [PERSON] , що все своє майно хоче залишити [PERSON] . Перед своїм 90 річчям [PERSON] їй телефонувала та радилась чи укладати договір на користь відповідача, вона відмовляла бабусю, однак остання не передумала. Також свідок повідомила, що вона особисто забирала [PERSON] у червні 2020 р. з її будинку. Свідок [PERSON] показав, що був лікуючим лікарем [PERSON] , остання була адекватна, психологічних відхилень не мала, про укладення договору довічного утримання інформацією не володіє. Свідок [PERSON] показала, що особисто їй в 2017 році повідомляла [PERSON] , що все своє майно хоче залишити [PERSON] , не бачила особисто, що відповідач доглядав [PERSON] , приїжджала в с. Гнідин 2 рази на рік, бачила, що в будинку бабусі брудно, про договір довічного утримання не знала, зазначила, що [PERSON] була при ясному розумі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що 22.11.2017 року особисто їздила до нотаріуса з покійною [PERSON] , впевнена що остання не помилялась щодо природи правочину, який укладатиме. Їй відомо, що відповідач допомагав померлій по господарству, все ремонтував у будинку, купив їй телефон, одяг. Зазначила, що позивач не допомагала бабусі. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що є сусідом [PERSON] та [PERSON] , підтвердив виконання останнім умов договору довічного утримання, повідомив, що померла [PERSON] повністю розуміла значення своїх дій. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою відповідача, бачила, як він доглядав за [PERSON] та піклувався про неї, ніколи не ображав, все в хаті ремонтував та прибирав. До переїзду відповідача бабусею опікувались соціальні працівники, родичі не приїжджали. Особисто їй повідомляла [PERSON] , що все своє майно хоче залишити [PERSON] , розуміла значення своїх дій. Свідок [PERSON] показав, що відповідач допомагав [PERSON] на городі та на подвір`ї, остання була при ясному розумі, але в силу похилого віку потребувала догляду. Про договір довічного утримання знав зі слів [PERSON] . Допитаний свідок [PERSON] показав, що возив [PERSON] та [PERSON] до нотаріуса, зазначив, що жодного тиску на бабусю не чинився, не мав місце і обман, та [PERSON] розуміла значення своїх дій. Договір довічного утримання перед підписанням читала самостійно в машині. Допитана як свідок нотаріус [PERSON] показала, що до неї звертались [PERSON] та [PERSON] , до укладення договорів довічного утримання приїжджали на консультацію, підтвердила дійсність намірів, перевіряла дієздатність [PERSON] , зазначила, що зачитувала договір вголос до підписання. Також зазначила, що не пам`ятає, хто ініціював розмір щомісячного грошового утримання. Від допиту решти заявлених свідків представник позивача та представник відповідача відмовилися. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т.1 а с.16). Згідно довідки Саливонської сільської ради Васильківського району Київської області від 27.07.2020 р. № 461 [PERSON] проживала по день смерті з [PERSON] (т.1 а с.17). Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 217596376 та №217608914 від 24.07.2020 р. та договорів довічного утримання (догляду) від 22.11.2017 року [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договори довічного утримання, засвідчені приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленною Т.К., реєстровий номер 3503 та 3505, за яким право власності на будинок розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,2298 га, кадастровий номер 320882601:01:010:0493, на якій він розташований перейшло до [PERSON] , взамін чого він зобов?язався забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно (т.1 а.с.18-23) Згідно довідки КМЗ Бориспільської районної ради «Бориспільський центр медико-санітарної допомоги» від 21.11.2017 р. виданої лікарем [PERSON] , [PERSON] перебувала на диспансерному обліку з діагнозом «Практично здорова. Кардіосклероз венечних судин. Катаракта двостороння». Жодних психічних порушень в анамнезі не фіксувалось лікуючим лікарем, що свідчить про відсутність підстав вважати, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій при укладенні договору довічного утримання та заповіту (т.1 а с.70). Відповідно до заповіту від 18.10.2017 р., який посвідчено секретарем Гнідинської сільської ради [PERSON] [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] без будь-яких умов щодо спадкування(т.1 а с.56). Виконавчим комітетом Гнідинської сільської ради Бориспільського району, Київської області надано довідку-характеристику [PERSON] № 02-18/722 від 30.09.2020 р., в якій підтверджено, що відповідач проживав з [PERSON] з середини 2017 року у її будинку за адресою [ADDRESS] та позитивно характеризується за місцем проживання. На думку суду, дана довідка спростовує твердження позивача про те, що з моменту укладення оспорюваного договору довічного утримання і до своєї смерті [PERSON] постійно проживала у будинку позивача разом з позивачем(т.1 а с.71).. Згідно заяви від 11.06.2020 р. до Гнідинської сільської ради, яку зареєстровано за №308/02-14 від 12.06.2020 р. [PERSON] онука померлої [PERSON] , не з`являлась у її будинку за адресою: [ADDRESS] , а приїхала вперше за відсутності відповідача 01.06.2020 р. (т.1 а с.72). З повідомлення поліції від 30.06.2020 р., скарги до Бориспільського ВП від 22.07.2020 р., скарги до Прокуратури від 23.07.2020 р., відповіді Прокуратури від 27.07.2020 р., витягу з ЄРДР № 42020111100000083, відповіді поліції від 25.08.2020 р. вбачається, що [PERSON] звертався з заявою про злочин щодо дій позивача, а саме незаконного проникнення в житло та викрадення документів та грошей, внаслідок чого щодо [PERSON] було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3. ст.185 КК України(т.1 а с.76-82). З чеку про оплату пам`ятника та довідки про замовлення пам`ятника вбачається, що відповідачем придбано для [PERSON] надгробний пам`ятник (т.1 а с.75). Квитанціями про оплату комунальних послуг (спожитий газ, електроенергію, телекомунікаційні послуги) наданими [PERSON] підтверджується сплата відповідачем даних послуг з червня 2017 року(т.1 а с.83-122,124). Згідно п.1.1 договору довічного утримання від 22.11.2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 3503, [PERSON] передає у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , а [PERSON] приймає від «відчужувача» житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами у власність, взамін чого «набувач» зобов`язується забезпечувати «відчужувача» утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором (т.1 а.с.159-160). Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем. Згідно ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. В силу ч. 2 ст. 755 ЦК, договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відповідно до норм ч.ч. 1-2 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови "Про судову практику розгляду спорів про визнання правочинів недійними" від 06.11.2009 року N 9 правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розгляд, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Зокрема статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позову про те, що [PERSON] помилялася щодо природи правочину, який укладала, прав та обов`язків сторін та правових наслідків його укладення не знайшли підтвердження й повністю спростовані сукупністю досліджених в суді доказів. Суд враховує те, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження підстав недійсності оскаржуваного договору. За таких обставин, підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договору довічного утримання від 22 листопада 2017 року судом не встановлено. З огляду на зазначені правовідносини, порушених прав позивача, які б підлягали захистові, судом у цій справі не встановлено, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed