Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати, що померлий [INFO] [PERSON] належала 1/2 частина земельної ділянки для обслуговування будинку [ADDRESS] відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЛВ №802102, виданого 05.02.1998 року Рудненською селищною радою, а також визнати за мною право власності в порядку спадкування на 1/3 частку з 1/2 частки земельної ділянки, яка належала померлій [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно: частина будинку [ADDRESS] , а також частина земельної ділянки для обслуговування будинку. Зазначив, що він вже отримав свідоцтво про право на спадщину на частину будинку. Крім цього, йому належить частина цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Стверджує, що на час смерті [PERSON] останній належала частина жилого будинку та його матері також належала частина цього будинку. Уже після смерті [PERSON] його мати не ставлячи позивача до відома узаконила збудовану нею добудову та у 1991 році отримала свідоцтво про право власності на 43/50 часток будинку. 5.02.1998 року на ім`я позивача та [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування будинку, земельна ділянка перебувала у спільній власності обох співвласників. Зазначає, що нотаріус не може видати видати свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки не визначено, що саме входить до складу спадщини, тому він ставить питання про визначення належності його матері частки у власності на земельну ділянку. Ухвалою від 20.09.2022 року позовну заяву було залишено без руху та в подальшому недоліки усунено. Ухвалою судді від 27.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено дату та час розгляду. 11.01.2023\~року від\~представника відповідача\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~надійшов відзив\~на позовну\~заяву, у якому вона позовні вимоги не визнала. Зазначила, що визначення частки спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Щодо позовної вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування 1/3 частки з частки земельної ділянки, яка належала померлій [PERSON] , то вважає, що оскільки [PERSON] на день смерті належали зокрема 43/50 часток житлового буднику з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому її частка у праві власності на земельну ділянку на якій розташований будинок, є пропорційною до її частки у праві власності на житловий будинок, та становить 43/50, а не . Зазначає, що за життя [PERSON] та позивач, якому належить 7/50 часток в такому будинку, частки в земельній ділянці, на якій розташований будинок не визначали та не виділяли, а тому просить у позові відмовити повністю. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Позивач пояснив, що спірна земельна ділянка була виділена [PERSON] , яка була другою дружиною його діда. Будинок на земельній ділянці будували [PERSON] та його мама. У 1972 році їм було видано свідоцтва на будинок кожній по частці. У 1989 році [PERSON] померла та перед смертю склала заповіт, яким свою частину будинку заповіла внуку позивачу у справі. У 1991 році мама позивача отримала свідоцтво на право власності на 43/50 частин будинку. Частку матері у будинку він не оспорював, як і свою частку у такому будинку 7/50, яка йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . До смерті [PERSON] та матір позивача спірною земельною ділянкою користувалися спільно та у зв`язку з цим на ділянці був поставлений паркан. Стверджує, що на даний час він користується половиною ділянки та з цих підстав до нього не було застережень. Відповідачі є його сестрами. Відповідачка [PERSON] та її представник проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов. Вважають, що частка у земельній ділянці визначається пропорційно часткам у будинку. Відповідачка [PERSON] пояснила, що є донькою померлої [PERSON] . Конфліктів щодо добудови будинку ніколи не виникало. Питання щодо земельної ділянки виникло при оформленні спадщини. Додала, що сітка на подвір`ї встановлена, виходячи із господарських потреб, а не з метою поділу земельної ділянки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була належно повідомлена про час та місце розгляду справи, а відтак суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Згідно копії Рішення виконкому Руднівської селищної ради депутатів трудящих від 30 жовтня 1960 року, [PERSON] відведена земельна ділянка площею 442 кв.м по [ADDRESS] під індивідуальне житлове будівництво спареного будинку (а.с.15). 11.08.1972 року [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право особистої власності на будівлі, а саме на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] - 71а кожній (копії свідоцтв, а.с.8-9). Згідно копії рішення №27 від 20.04.1988 року Рудненської селищної ради [PERSON] дозволено експлуатацію реконструйованих гаражів, сараїв і добудов як виняток в зв`язку з недоцільністю їх зносу (а.с.51). Виходячи із копії заповіту [PERSON] , посвідченого 08 вересня 1988 року за №6572 Другою львівською державною нотаріальною конторою, належну їй на праві особистої власності одну другу частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вона заповіла своєму внукові [PERSON] (а.с.18). [INFO] [PERSON] виконкомом Рудненської селищної ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Рудненської селищної ради за №58 від 26.06.1991 року, видано Свідоцтво про право власності на жилий будинок, а саме на 43/50 часток житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ця обставина відповідає відомостям, зазначеним у свідоцтвах про право на спадщину за заповітом, виданих 03.09.2021 року та 16.11.2021 року, долучених до матеріалів справи, та не заперечується сторонами у справі. 05.02.1998\~року [PERSON] \~та [PERSON] \~видано Державний\~акт на\~право приватної\~власності на\~землю,\~а саме\~земельну ділянку[ADDRESS] для обслуговування житлового будинку (копія Акту, а.с.6). 19.12.2000 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/50 частин будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до копії довідки №1/8813 від 24.12.2020 року, виданої [PERSON] , згідно матеріалів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за: [PERSON] - 43/50 частини, [PERSON] - 7/50 частини. (а.с.41) Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 03.09.2021 року та 16.11.2021 року, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] є її син [PERSON] до 1/3 частки у спадщині, донька [PERSON] до 1/3 частки у спадщині, Донька [PERSON] до 1/3 частки у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з 43/50 часток житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зазначена частка житлового будинку належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 05 серпня 1991 року виконкомом Рудненської селищної ради народних депутатів. Свідоцтво про право на спадщину видано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.16, 40). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 570/997/19. Суд звертає увагу на те, що на момент звернення до суду з позовом [PERSON] померла, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення частки земельної ділянки за померлою особою. Таким чином, позовні вимоги позивача, у яких він просить визначити, що померлій [INFO] [PERSON] належала 1/2 частина земельної ділянки для обслуговування будинку [ADDRESS] відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЛВ №802102, виданого 05.02.1998 року Рудненською селищною радою, задоволенню не підлягають. В контексті\~вищенаведеної позовної\~вимоги суд\~також зауважує,\~що Державним\~актом на\~право приватної\~власності на\~землю,\~а саме\~земельну ділянку[ADDRESS] , виданим 05.02.1998 року [PERSON] та [PERSON] , не визначались частки земельних ділянок, така земельна ділянка надавалася обом власникам для обслуговування житлового будинку (а.с.6). У частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/3 частку з частки земельної ділянки, яка належала померлій [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно ст. 1216, 2017 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Судом встановлено, що 11.08.1972 року [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право особистої власності на будівлі, а саме на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] - 71а кожній. Водночас, 05.08.1991 року [PERSON] після погодження їй добудови отримала свідоцтво про право власності на 43/50 часток цього будинку. Після цього - в 1998 році [PERSON] та [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Згідно ст.42 Земельного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Представник позивача [PERSON] [PERSON] стверджує, що спільна часткова власність на будинковолодіння [ADDRESS] виникла у 1972 році, а той факт, що [PERSON] згодом збільшила свою частку не впливає на розміри часток у земельній ділянці. З цього приводу суд зазначає наступне. [PERSON] та [PERSON] , будучи співвласниками будинковолодіння та маючи право на вільне володіння, користування, розпорядження своєю власністю, а також і інші учасники справи, що розглядається судом, не оскаржували розміру часток у спільній частковій власності на будинок по [ADDRESS] , що також підтвердили у судовому засіданні. При цьому, суд зауважує, що дозвіл на експлуатацію добудови до будинку погоджений Рудненською селищною радою [PERSON] у 1988 році, ще до смерті [PERSON] . Суд критично ставиться до доводів представника позивача, що на час смерті [PERSON] їй належала частка у будинку, оскільки такі суперечать поясненням самого позивача про те, що у 2000 році він після смерті [PERSON] прийняв у спадщину 7/50 цього будинку та протягом 22 років після цього не оспорював розміру цієї частки. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18 (провадження № 61-6807св19). Суд також критично ставиться до доводів позивача про те, що між ним, як спадкоємцем [PERSON] , та його матір`ю [PERSON] склався порядок користування спірною земельною ділянкою, при якому ділянка була розділена по половині, оскільки такі обставини не можуть бути встановлені, виходячи із долучених до матеріалів справи фото, та самі по собі не підтверджують інших доводів, на які посилається позивач у позовній заяві. З огляду на вищенаведені норми законодавства, оскільки спадкодавцю [PERSON] , станом на 05.08.1991 року, тобто до видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, а також на день її смерті належали 43/50 часток житлового буднику з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а позивачу 7/50 часток цього будинку, у позовній вимозі [PERSON] про визнання за ним права власності в порядку спадкування на 1/3 з частки земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Понесені судові витрати на підставі ст.141 ЦПК слід залишити за позивачем. У судовому засіданні до судових дебатів, представник відповідачів [PERSON] зробила заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed