Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. На підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 у справі № 140/17051/20 частково задоволено позов [PERSON] до Волинської митниці ДФС, Волинської митниці Держмитслужби, а саме визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з реорганізації Волинської митниці ДФС Германа Василя від 16.11.2020 № 60-0 «Про звільнення [PERSON] » в частині звільнення [PERSON] та наказ від 14.12.2020 № 66-0 «Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 16 листопада 2020 року № 60-0 «Про звільнення [PERSON] ». Вказаним рішенням поновлено [PERSON] на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС з 01.12.2020. Також даним рішенням суду зобов`язано стягнути з Волинської митниці ДФС на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 842, 72 грн. Вказане судове рішення переглянуто в апеляційному порядку за апеляційною скаргою Волинської митниці Держмитслужби, набрало законної сили 06.10.2021. Разом з тим, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року в адміністративній справі № 140/17051/20 за позовом [PERSON] до Волинської митниці ДФС, Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без змін. Крім цього,ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 у справі № 140/17051/20 замінено сторону виконавчого провадження, а саме: боржника Волинську митницю ДФС (код ЄДРПОУ 39472698) на правонаступника - Волинську митницю (код ЄДРПОУ 43958385) як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. На виконання вказаних рішень суду Волинською митницею виплачено [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 23 842, 72 грн. Оскільки, звільнення [PERSON] здійснено з порушенням закону, що встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі № 140/17051/20, то на [PERSON] , як на особу, за розпорядженням якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Волинській митниці. За таких обставин, Ковельською окружною прокуратурою в інтересах держави подається даний позов до суду. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відзиву відповідачем суду не подано. Натомість, 23.02.2023 року представником [PERSON] адвокатом Хамандяком Б.С. подано суду клопотання про залишення справи без розгляду, посилаючись на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі. Просить визнати позовну заяву від імені заінтересованої особи такою, що подана особою (прокурором), який не має повноважень на ведення справи та застосувати п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 у справі № 140/17051/20 частково задоволено позов [PERSON] до Волинської митниці ДФС, Волинської митниці Держмитслужби, а саме визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з реорганізації Волинської митниці ДФС Германа Василя від 16.11.2020 № 60-0 «Про звільнення [PERSON] » в частині звільнення [PERSON] та наказ від 14.12.2020 № 66-0 «Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 16 листопада 2020 року № 60-0 «Про звільнення [PERSON] ». Вказаним рішенням поновлено [PERSON] на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС з 01.12.2020. Також даним рішенням суду зобов`язано стягнути з Волинської митниці ДФС на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 842, 72 грн. Дане рішення переглянуто в апеляційному порядку за апеляційною скаргою Волинської митниці Держмитслужби, набрало законної сили 06.10.2021. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року в адміністративній справі № 140/17051/20 за позовом [PERSON] до Волинської митниці ДФС, Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без змін. Крім цього,ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 у справі № 140/17051/20 замінено сторону виконавчого провадження, а саме: боржника Волинську митницю ДФС (код ЄДРПОУ 39472698) на правонаступника - Волинську митницю (код ЄДРПОУ 43958385) як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. На виконання вказаних рішень суду Волинською митницею виплачено [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 23 842, 72 грн., яка виплачена 21.02.2022 , що підтверджується інформацією єдиного веб-порталу використання публічних коштів https://spending.gov.ua. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, не підлягає доказуванню та обставина, що [PERSON] на підставі наказів голови комісії з реорганізації Волинської митниці ДФС Германа Василя від 16.11.2020 № 60-0, від 14.12.2020 № 66-0 звільнено незаконно, а також те, що Волинську митницю зобов`язано здійснити виплату [PERSON] середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки ці обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили. Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначений законом. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Загальні підстави та умови матеріальної відповідальності працівника передбачені у ст. 130 КЗпП України, відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Частиною 8 статті 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14, п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. При цьому, винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Положення даної норми законодавства спрямовані на забезпечення гарантій трудових прав працівників з метою захисту останніх від неправомірних дій роботодавців щодо незаконних звільнень. Саме тому законодавцем покладено обов`язок на особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону, відшкодувати у повному розмірі шкоду, заподіяну установі виплатою звільненому працівнику коштів за час вимушеного прогулу. Оскільки, звільнення [PERSON] здійснено з порушенням закону, що встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі № 140/17051/20, то на [PERSON] , як на особу, за розпорядженням якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Волинській митниці (узгоджується з викладеним у Постанові ВС від 11.04.2018 у справі 161/6047/16-ц). Щодо посилання\~представника відповідача\~у поданому\~клопотанні про\~те,\~що прокурор\~не має\~повноважень на\~ведення справи\~та застосування\~положень п.2\~ч.1\~ст.257\~ЦПК України\~то суд\~в даному\~випадку звертає\~увагу на\~те,\~що згідно ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У даному випадку витрачання з бюджету коштів на виплату [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу беззаперечно порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Таким чином, ні норми Конституції України, ні Закону України "Про прокуратуру" не містять обов`язку прокурора з`ясовувати причини неналежного виконання органом своїх обов`язків щодо відшкодування шкоди підприємству, установі, організації, інтереси яких представляє прокурор чи надавати суду підтвердження того, що орган, який представляє прокурор погодився на таке представництво. З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, Ковельською окружною прокуратурою 05.08.2022 за № 52/1-969вих22 та 16.09.2022 за № 52/1-1164вих-22 на адреси Волинської митниці та Державної митної служби України відповідно скеровано листи, у яких повідомлено уповноважені органи про виплату [PERSON] коштів за час вимушеного прогулу на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі № 140/17051/20, роз`яснено положення КЗпП України щодо органу уповноваженого звертатися до суду в порядку регресу у спірних правовідносинах та висловлено прохання про інформування прокуратури про те, чи вживались та чи будуть вживатись цими органами заходи до звернення до суду з відповідним регресним позовом. На вказаний лист Волинська митниця листом від 13.09.2022 повідомила окружну прокуратуру, що остання як відокремлений підрозділ не є суб`єктом призначення особи, рішення якого було предметом розгляду у справі № 140/17051/20 та немає повноважень на вжиття заходів спрямованих на стягнення в порядку регресу коштів виплачених [PERSON] за час вимушеного прогулу. Крім цього, Державна митна служба України листом від 30.09.2022 повідомила окружну прокуратуру про передбачені законом повноваження та про здійснену реорганізацію органу. При цьому, інформації про наміри самостійно вживати відповідні заходи щодо звернення до суду з регресним позовом, вказаний державний орган окружну прокуратуру не повідомив. Таким чином, уповноважені органи не повідомили прокурора про те, що будуть самостійно вживати заходів щодо звернення до суду з відповідним позовом до [PERSON] , що свідчить про їх бездіяльність. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Відтак, вказані обставини, відповідно до ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову. З врахуванням наведеного суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved