Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона з [PERSON] перебувала в шлюбі, зареєстрованим 09.06.2006 Виконавчим комітетом Великокурінської сільської ради Любешівського району Волинської області. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 02.11.2022 шлюб між ними розірваний. Рішенням Любешівської селищної ради від 19.12.2007 № 13/21 відповідачу виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] . На підставі даного рішення, відповідач зареєстрував право власності на дану земельну ділянку, що підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку. В період з 2007 по 2019 роки, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ними було побудовано житловий будинок з господарськими та побутовими будівельними і спорудами, а саме: житловий будинок «А-1», прибудова «а», сарай «Б-1», сарай «б», огорожа «1», огорожа «2», загальною площею 114,8 кв.м., що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зазначає, що оскільки, земельна ділянка, на якій вони збудували житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, була виділена відповідачу, тому правовстановлюючі документи на вищевказаний будинок виготовлені на його ім`я. Однак, оскільки даний будинок набутий під час шлюбу, а тому вважає, що дане майно являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і їхні з відповідачем частки у цьому майні є рівними. Крім того, за вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0.1292 га з цільовим призначенням для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель, власником яких є [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 553698 від 17.01.2008 та була йому передана в порядку безоплатної приватизації на підставі рішення Любешівської селищної ради Волинської області № 13/21 від 19.12.2007. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими та побутовими і спорудами, розташованої за цією ж адресою та стягнути з [PERSON] на її користь 1535,00 гривень судового збору. Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 07.11.2022 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт на майно, що належить на праві власності [PERSON] , а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0.1292 га, розташовану з адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0723155100:01:001:0572 (а.с.29,30). Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 09.11.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.34). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] 20.12.2022 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві вказує, що у період з 2007 по 2019 роки, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ними було побудовано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, а саме: житловий будинок «А-1», прибудова «а», сарай «Б-1», сарай «б», огорожа «1», огорожа «2», загальною площею 114,8 кв. м. Однак вважає, що це не відповідає дійсності, адже прибудова «а», сарай «Б-1», сарай «б» були побудовані повністю та виключно за кошти, що подарували особисто відповідачу його батьки. А отже, вказані вище господарські та побутові будівлі і споруди, що за адресою [ADDRESS] , є об`єктом особистої приватної власності відповідача. Також зазначає, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 02.11.2022 у справі № 162/359/22 про визначення місця проживання дітей з батьком [PERSON] , при винесенні якого позивач не заперечувала, тим самим визнала повністю, що не приймає участі ні у матеріальному, ні у культурному чи духовному забезпеченні дітей, що має преюдиційне значення в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України при розгляді цієї справи. Тому, у цій справі при встановлені наявності підстав для відступлення від рівності часток подружжя обґрунтованим є те, що діти перебувають на повному утриманні батька. На підставі викладеного просить прийняти відзив до позовної заяви та долучити його до матеріалів справи; викликати та допитати у судовому засіданні свідка матір відповідача [PERSON] ; задовольнити позовну заяву частково: визнати житловий будинок «А-1», огорожа «1», огорожа «2» за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати господарські та побутові будівлі і споруди, а саме: прибудова «а», сарай «Б-1», сарай «б» за адресою: [ADDRESS] об`єктом особистої приватної власності відповідача; збільшити частку відповідача у спільному майні подружжя і визначити її у розмірі частини, а частку позивача у спільному майні подружжя зменшити та визначити її у розмірі частини; поділити спільне майно подружжя, а саме: визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/4 частину житлового будинку «А-1», огорожі «1», 1/4 огорожі «2», що знаходяться за вищевказаною адресою; визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 3/4 частину житлового будинку «А-1», 3/4 огорожі «1», 3/4 огорожі «2», що знаходяться за вищевказаною адресою; у іншій частині позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по справі (а.с.47-60). Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 20.12.2022 клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву задоволено, поновлено строк на подання відзиву на позовну заяву та прийнято до розгляду відзив [PERSON] , який поданий його представником (а.с.66-67). Позивач [PERSON] 26.12.2022 подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву про поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яку вмотивувала тим, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву акцентує увагу на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 02.11.2022 про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] . Разом з тим позивач зазначає, що відповідач посилається на обставини, які судом не досліджувались, чим вводить суд в оману. Зокрема, неповнолітній син [PERSON] в судовому засіданні не допитувався та не повідомляв суду про те, що обрав місце свого проживання з батьком, в частині визначення місця проживання сина, позов [PERSON] в цій частині залишено без розгляду. Висновок відповідача про те, що визнання позову про визначення місця проживання дітей з батьком свідчить про небажання [PERSON] приймати участь у їх вихованні та утриманні є помилковим та нічим не підтвердженим. Вказує на те, що проживання дітей з одним з подружжя само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Також [PERSON] заперечує факт будівництва прибудови «а». сараю «Б-1», сараю «б» за кошти, подаровані батьками відповідача. Їй не відомо про отримання відповідачем грошових коштів від його батьків. Тим більше відповідачем не подано доказів про отримання в подарунок грошових коштів, а також доказів того, що такі грошові кошти були використанні в інтересах сім`ї, а саме на будівництво вищевказаних об`єктів нерухомості. На підставі викладеного просила прийняти відповідь на відзив та ухвалити рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі (а.с.74-75). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] 04.01.2023 подала до суду заперечення (а.с.82-85), які обґрунтувала тим, що у відповіді на відзив позивач вказує, що бере участь у вихованні дітей та матеріально забезпечує їх усім необхідним. Відповідач стверджує, що це не відповідає дійсності. Діти перебувають повністю на його утриманні. Жодних добровільних відрахувань із заробітної плати позивача не здійснюється за її заявою, жодних коштів на утримання дітей позивач відповідачу не надає, будь-яких витрат по утриманню дітей позивач не несе. Докази, що підтверджували б інше позивачем не надано. На підставі викладеного просить, витребувати у Служби у справах дітей Любешівської селищної ради копію висновку про визначення місця проживання дітей, психологічних довідок [PERSON] та [PERSON] та інших документів, що були ними сформовані та надані до Любешівського районного суду Волинської області у справі № 162/359/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Любешівської селищної ради, про визначення місця проживання дітей; викликати та допитати у судовому засіданні свідка матір відповідача [PERSON] ; задовольнити позовну заяву частково: визнати житловий будинок «А-1», огорожа «1», огорожа «2» за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати господарські та побутові будівлі і споруди, а саме: прибудова «а», сарай «Б-1», сарай «б» за адресою: [ADDRESS] об`єктом особистої приватної власності відповідача; збільшити частку відповідача у спільному майні подружжя і визначити її у розмірі частини, а частку позивача у спільному майні подружжя зменшити та визначити її у розмірі частини; поділити спільне майно подружжя, а саме: визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/4 частину житлового будинку «А-1», огорожі «1», огорожі «2», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 3/4 частину житлового будинку «А-1», 3/4 огорожі «1», 3/4 огорожі «2», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; у іншій частині позову відмовити (а.с.82-85). Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 04.01.2023 підготовче провадження закрито та призначено до розгляду в судовому засіданні. Заяви позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] [PERSON] про виклик свідків задоволено. В задоволені заяви представника відповідача [PERSON] [PERSON] в частині витребування копій висновку про визначення місця проживання дітей, психологічних довідок та інших документів у справі № 162/359/22 відмовлено. Приєднано копію довідки про доходи [PERSON] від 30.12.2022 № 136 до матеріалів справи № 162/623/22 (а.с.94, 99-100). У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві. Оскільки все майно набуте під час шлюбу сторін у справі, просили: визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за цією ж адресою; визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими та побутовими і спорудами, розташованої за вищевказаною адресою. Також стягнути з відповідача на користь позивача 1535,00 гривень судового збору. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] просили задовольнити позовну заяву частково: визнати житловий будинок «А-1», огорожа «1», огорожа «2» за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати господарські та побутові будівлі і споруди, а саме: прибудова «а», сарай «Б-1», сарай «б» за цією ж адресою, об`єктом особистої приватної власності відповідача; збільшити частку відповідача у спільному майні подружжя і визначити її у розмірі частини, а частку позивача у спільному майні подружжя зменшити та визначити її у розмірі частини; поділити спільне майно подружжя, а саме: визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/4 частину житлового будинку «А-1», огорожі «1», огорожі «2», що знаходяться за вищевказаною адресою; визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 3/4 частину житлового будинку «А-1», 3/4 огорожі «1», 3/4 огорожі «2», що знаходяться за цією ж адресою; у іншій частині позову - відмовити. Свідок [PERSON] , матір відповідача, у судовому засіданні пояснила, що як тільки почалося будівництво будинку, то вони давали гроші на його будівництво. Її чоловік за виробничу травму отримав страхову виплату, за яку відповідачу побудували сарай, купляли матеріали на суму 60000,00 грн приблизно, які використовувалися ще й на прибудову, про це знала і невістка [PERSON] . Також свідок оплачувала кредит на утеплення будинку. Свідок [PERSON] , матір позивача, у судовому засіданні пояснила, що її сім`я допомагала дочці і зятю будувати будинок. Для будівництва будинку возили пісок, блоки і інші будівельні матеріали. Гроші невеликими сумами, які у неї були, вона давала дочці на будівництво будинку. Крім того, свою пенсію в сумі 11000,00 грн теж віддала для дочки. Допомагали по мірі можливості. За чиї кошти будувався будинок їй не відомо, як і не відомо те, чи давали кошти батьки відповідача. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дядько та брати позивача, у судовому засіданні пояснили, що вони всі і кожен зокрема брали участь у будівництві спільного будинку сім`ї [PERSON] , будували його з фундаменту практично повністю, однак внутрішніх робіт не здійснювали. Також вказали на те, що [PERSON] , матір позивача, час від часу ними передавала грошові кошти на будівництво будинку. Неповнолітні свідки [PERSON] та [PERSON] , діти позивача і відповідача, у судовому засіданні повідомили, що їх мати, позивач у справі, їхнім вихованням не займається, всі кошти які в неї є, вона витрачає на себе. Крім того, готує їм їсти, купляє одяг і дає кишенькові гроші батько. Також вказують на те, що знайшли грошові кошти приблизно в сумі 200000,00 грн, які мати від них приховала. Зазначають, що все робив в будинку батько та допомагали фінансово лише родичі по батьковій лінії. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, показання свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З копії рішення Любешівського районного суду Волинської області від 02.11.2022, судом встановлено, що сторони з 09.06.2006 по 02.11.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11-12). Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , вбачається, що у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 50). Рішенням Любешівського районного суду від 02.11.2022 (справа № 162/359/22) визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком. В частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] відмовлено (а.с. 51-52). Як встановлено з акту про факт проживання (не проживання) громадян на території Любешівської селищної ради від 06.09.2022, а також пояснень в судовому засіданні позивача, відповідача та їх неповнолітніх дітей, всі вони продовжують проживати разом за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Любешівської селищної ради № 13/21 від 19.12.2007 відповідачу [PERSON] виділено земельну ділянку (кадастровий номер 0723155100:01:001:0572) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). У період з 2007 по 2019 роки, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, сторонами було побудовано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Реєстрація права власності на зазначений будинок та земельну ділянку здійснена за відповідачем [PERSON] , що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.02.2019 та від 31.10.2022 (а.с.8,10). Отже, спірний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами побудовано під час перебування сторін у шлюбі, що не заперечується сторонами у справі. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст.77, 78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст.12, 81 ЦПК України). Пояснення свідка [PERSON] , яка є мамою відповідача, про те, що вона особисто оплачувала кошти за кредит, який брали для будівництва будинку її сина та колишньої невістки, а також те, що вони разом з своїм чоловіком [PERSON] подарували відповідачу у 2012-2013 роках близько 60000 грн, для купівлі будівельних матеріалів, жодними доказами (договорами, чеками, квитанціями про оплату тощо) не підтверджується, а тому суд ці пояснення свідка не враховує. Щодо доводів відповідача про те, що господарські та побутові будівлі і споруди, що за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом особистої приватної власності подружжя, оскільки побудовані за особисті кошти відповідача, які подарували його батьки, що, як він зазначає, підтверджується копією довідки від 30.12.2022 № 136 про доходи його батька [PERSON] з листопада 2012 року по жовтень 2013 року, а також поясненнями в судовому засіданні його мами свідка [PERSON] , суд звертає увагу на такі обставини. Суд вважає, що копія вищевказаної довідки від 30.12.2022 № 136 про доходи [PERSON] , не свідчить про те, що нараховані кошти, які вказані у ній, були використані для будівництва господарських та побутових будівель і споруд, що за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судовому засіданні категорично заперечила ці обставини, повідомила, що їй невідомо, що батьки відповідача дарували її колишньому чоловікові кошти на будівництво господарських будівель і споруд чи купували будівельні матеріали для цього. Ці будівлі і споруди будувалися за спільні кошти позивача і відповідача. Таким чином, оскільки спірний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, був побудований під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України, вони є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач [PERSON] просив відступити від принципу рівності часток подружжя, виділивши йому 3/4 частки, а позивачу - 1/4 частку майна (житлового будинку, огорожі), з тих підстав, що їхні неповнолітні діти проживають разом із ним і перебувають на його повному утриманні. Такі доводи відповідача є необґрунтованими й щодо відступлення від рівності часток, суд вважає зазначити наступне. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідач як на підставу відступлення від засади рівності часток, просив врахувати, що на його повному утриманні знаходяться їх спільні з позивачем неповнолітні діти, які проживають разом з відповідачем, повністю перебувають на його утриманні. Окрім того, позивач під час перебування у шлюбі не дбала про сім`ю та дітей, матеріально не забезпечувала останніх, здійснювала психологічне насильство щодо них, приховувала зароблені грошові кошти, витрачала їх виключно на свої потреби, пошкоджувала майно. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, відповідачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, наведені у відзиві на позовну заяву та запереченнях, обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, та за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного житлового будинку та огорож, а факт проживання неповнолітніх дочки та сина сторін разом із відповідачем, як про це він зазначає, сам по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Як встановлено судом, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 33). Хоч рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 02.11.2022 і визначено місце проживання малолітньої дочки сторін разом з батьком (а.с.51-52), однак, як встановлено в судовому засіданні, сторони та їх неповнолітні діти продовжують проживати разом за адресою: [ADDRESS] , та пов`язані спільним побутом. Так, згідно з актом про факт проживання (не проживання) громадян на території Любешівської селищної ради від 06.09.2022, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с.14). До пояснень неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] у судовому засіданні про те, що їх мама (позивач у справі) не займається їх вихованням, не утримує та не забезпечує їх матеріально, приховує кошти від сім`ї, а також, що лише дідусь і бабуся зі сторони їх батька допомагали матеріально та фінансово при будівництві їх будинку, а родичі мами - не допомагали, суд відноситься критично. При цьому, суд враховує, що в силу свого малолітнього та неповнолітнього віку, діти не можуть в повному обсязі правильно усвідомлювати всі обставини цієї справи, а також їх пояснення суперечать встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи. Окрім того, жодних доказів, які б об`єктивно підтверджували, що позивач не дбала про матеріальне забезпечення, утримання дітей тощо з часу їх народження до теперішнього часу, в судовому засіданні, не встановлено. Також пояснення дітей щодо приховування матір`ю коштів від сім`ї суттєво різняться між собою. Так, неповнолітній [PERSON] зазначив, що знайшов у будинку разом з своєю сестрою [PERSON] грошові кошти у іноземній валюті (польські злоті, долари США) та національній валюті, які вони разом рахували та іноземну валюту переводили по курсу на гривні й загальна сума становила близько 200\~000 грн, які їх матір приховувала від сім`ї. Однак малолітня [PERSON] повідомила суду, що вони знаходили з братом грошові кошти, однак їх не перераховували. Жодних доказів про те, що це були кошти, які відповідач приховувала від сім`ї, суду не надано. Ті обставини, що протягом останнього часу погіршились відносини між дітьми та їх матір`ю, на думку суду, не впливає на визначення частки подружжя у спірному майні, яке було побудоване за час шлюбу сторін у справі. Як встановлено із пояснень у судовому засіданні свідків як зі сторони відповідача, так і зі сторони позивача, а саме, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] усі вони в певній мірі безкоштовно допомагали сім`ї [PERSON] , в той час як вони перебували у шлюбі, будувати їх житло, що по [ADDRESS] . Доводи відповідача про те, що між ним та родичами його дружини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був досягнутий усний договір про те, що вони допомагатимуть йому будувати будинок, а він їм за це буде сплачувати у вигляді пригощання цигарками, спиртними напоями та продуктами харчування, є безпідставними, та суперечать поясненням усіх цих свідків, які кожен зокрема категорично заперечили такі обставини, повідомили суду, що допомагали будувати будинок своїй племінниці та сестрі (позивачу в справі) безкоштовно та без будь-яких умов чи договорів. Таким чином, факт проживання дітей із відповідачем, на що він посилається як на підставу для збільшення його частки у спільному сумісному майні, сам по собі не є достатньою і беззаперечною підставою для збільшення його частки у майні подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку та земельної ділянки, відповідачем під час судового розгляду не доведено та судом не встановлено. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що правові підстави для збільшення частки [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя відсутні. Покликання сторони відповідача на те, що позивач не бере участі в утриманні дітей, також не має правового значення для вирішення питання про відступлення від рівності часток подружжя у майні. Відповідач за наявності таких обставин не позбавлений можливості у встановленому законом порядку звернутися до суду із позовом про стягнення з позивача аліментів на дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що за час шлюбу шлюбний договір (контракт) сторони не укладали та домовленості щодо майна між ними не було, а тому, передбачені законом підстави для відступлення від засад рівності часток -відсутні. Такі ж правові висновки щодо підстав для відступу від принципу рівності часток подружжя при поділі майна викладені у постановах Верховного Суду від 02.03.2020 у справі № 448/1722/16, від 27.12.2019 у справі № 297/2837/17, від 06.03.2019 у справі № 200/15089/16. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до\~вимог ст.141\~ЦПК України,\~у зв`язку\~із задоволенням\~позову,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судовий\~збір,\~сплачений при\~подачі позову.\~Отже,\~з відповідача\~слід стягнути\~в користь\~позивача сплачений\~судовий збір\~в розмірі 1535,00 грн.

Outcome: approved