Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

11 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованим по по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що йому належить будинок по по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 1995 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 вересня 2021року. В зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] з 16.03.1994 року, однак остання в ньому не проживає з березня 1998 року. Ніяких перешкод в користуванні житловим будинком відповідачем ніхто не чинив, та претензій з боку відповідача щодо користування житловою площею не надходило. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду із позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутністю, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, у зв`язку з наявністю даних щодо не проживання відповідача за місцем реєстрації, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Відповідно до ухвали суду від 21.02.2023 року розгляд справи здійснюється в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. У відповідності до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 56/95 від 27 лютого 1995 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1/2021 від 06 вересня 2021 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2021 р. власником будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.8-10). За даними виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області у вище вказаному будинку зареєстрована відповідач [PERSON] з 16.03.1994 року (а.с. 13). Згідно з актом комісії від 01 жовтня 2021року про не проживання, [PERSON] не проживає у спірному житловому будинку розташованим по [ADDRESS] з березня 1998 року (а.с. 14). Так, відповідно до частини 2статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Водночас, відповідно до статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право користування житловим приміщенням, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні. Аналізуючи викладені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку розташованому по [ADDRESS] , більш встановленого ст. 71 ЖК України, ст. 405 ЦК України, строку без поважних причин і до теперішнього часу не пред`являла позивачу ніяких вимог щодо користування будинком. Відповідно до вимог ст.ст.319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved