Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Галина Миронівна про визнання недійсним договору дарування 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] від 04.10.2022 року в реєстрі за № 1055, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності. На обґрунтування позову позивачка, котра фактично звернулася в інтересах власних малолітніх дітей, зазначає, що спірний правочин було вчинено відповідачами з порушенням закону за відсутності дозволу органу оіпки та піклування, що було необхідним, адже у будинку [ADDRESS] , мали зареєстроване місце проживання двоє малолітніх дітей позивачки. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просить вимогу задовольнити. Відповідач [PERSON] направив відзив на позов, змістом якого позов заперечив за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила надавши власні пояснення з обгрунуванням відсутності підстав до задоволення вимог [PERSON] . Третя особа не з`явилася в судове засідання, не повідомила про причини неявки, хоча належним чином повідомлдядася про час і місуе розгляду. Заслухавши пояснення та дослідивши докази Судом встановлено наступні обставини. Отже, позивачка [PERSON] має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] (після перейменування - Торговиця), що стверджується витягом з паспорта серії [NUMBER] (арк.. справи 9). [PERSON] є мамою дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та [NUMBER] (арк.. справи 15 та 16). Досліженням витягу про реєстрацію місця проживання особи від 18.08.2022 року №977/28-03 (арк.. справи 17) вбачається, [PERSON] , [INFO] має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] з 18.08.2022 року. Досліженням витягу про реєстрацію місця проживання особи від 18.08.2022 року №977/28-03 (арк.. справи 18) вбачається, [PERSON] , [INFO] (! щодо якого у справі відсутні документальні пдтвердження родинних зв`язків з позивачкою) також має зареєстроваене місце проживання за цією ж адресою з 18.08.2022 року. Досліженням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, номер довідки 312739289 від 19.10.2022 року (арк. справи 19-20), можливо встановити, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності 1/8 [PERSON] , а відомості про інших власників будинковолодіння в копії частково роздрукованій, наданій позивачкою, означеній довідці відсутні. 04.10.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування (арк.. справи 11-14), посвідчений нотаріально в реєстрі за № 1055, за змістом якого [PERSON] , як [PERSON] , подарував [PERSON] , як Обдарованому, належну дарувальнику 1/8 частку будинку за адресою [ADDRESS] . Право власності на 1/8 ідеальну подаровану [PERSON] частку, посвідчувалося Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим Тернопільською міською радою 19.11.2019 року за індексним номером 189294833 (п. 2 договору). В п.7 Договору дарувальник засвідчив, що 1/8 частка у справі спільної часткової власності на цілий житловий будинок, що є предметом договору є його особистою власністю; внаслідок дарування 1/8 частки у праві спільної часткової власності на цілий житловий будинок, що є предметом договору, не буде порушено прав та законних інтересів іниших осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осі, котрі проживають та (або) зареєстровані у житловому будинку на момент укладання цього договору. Надаючи оцінку доказам учасників справи та їх доводам, Суд наголошує таке. Предметом позову є визнання недійсним договору дарування 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] від 04.10.2022 року в реєстрі за № 1055, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності. Єдиною умовою судового захисту цивільного права чи інтересу, є його оспорювання, невизнання або заперечення, й оце оспорювання, невизнання або заперечення має існувати станом на дату виникнення певного юридичного факту - у нашому випадку станом на дату вчинення спірного правочину та рішення державного реєстратора про внесення відомостей до реєстру, тобто на 04.10.2022 року. Вищезазначено, що позов заявлено [PERSON] в інтересах її дітей, двох малолітніх та одного неповнолітнього. При цьому Суд уже констатував, що щодо дитини [PERSON] , [INFO] у справі відсутні документальні пдтвердження (копії свідоцтва про народження, тощо) на підтвердження родинних зв`язків з позивачкою. Правововою підставою позову зазначене порушення Порядку вчинення нотарільних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції україни від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрований Мінюстом України за №282/20595, підпунктом 1.8 пункту 1 глави 2 розділу ІІ якого встановлено, що при посвідченні правочину щодо відчуження нерухомого майна відчужувач цього майна подає заяву про наявність/відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування цим майном. З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваним нерухомим майном нотаріус має право додатково витребовувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення такого правочину. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. (п.1.9 пункту 1 глави 2 розділу ІІ). На переконання [PERSON] , вчиненням спірного правочину без згоди органу опіки та піклування порушуються права її дітей (двоїх малолітніх та одного неповнолітнього), як користувачів будинку, оскільки зміна співвласника тягне за собою зменшення та обмеження їхніх прав та інтересів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини та осіб, які їх замінюють, вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до частини другої статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Відповідно до частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Отже, вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, провадження № 14-711цс19, від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12, провадження № 61-6301св18, від 10 лютого 2021 року у справі № 385/1598/18, провадження № 61-12954св19. (!) Системне тлумачення вказаних вище норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що органи опіки та піклування надають згоду на укладення договорів, якщо такі договори укладаються батьками або особами, які їх замінюють. (відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові № 554/991/18 від 30 червня 2021 року. Окрім цього у іншій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 1612/2343/12 (провадження № 61-6301св18) зазначено, що «вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним». Перш за все Суд наголошує, що з наявних у справі доказів, не встановлено факту реєстрації проживання сина позивачки [PERSON] , 2006 р.н., у спірному будинковолодінні, як і родинних відносин позивачки з дитною [PERSON] , 2014 р.н. Відтак, в контексті заявлення позивачкою позову, як матір`ю дитини, на судовий захист потенційно може претендувати малолітній [PERSON] , 2017 р.н., щодо якого наявними у справі доказами підтверджене материнство [PERSON] та реєстрація проживання дитини з 18.08.2022 року у будинку по [ADDRESS] . Разом з тим Судом встановлено, що сторони спору не перебувають у родинних відносинах, а відповідач [PERSON] не є батьком дітей позивачки. Станом на дату укладення спірного правочину останній був виключно співвласником будинковолодінння з розміром частки 1/8, й при цьому з наявних доказів не встановлено права власності самої позивачки на частку у будинку по [ADDRESS] - відповідні докази позивачкою не надані, хоча обов`язок доказування покладається на кожну із сторін спору. З огляду на наведене, з урахуванням існуючої практики Верховного Суду, правові висновки якого, в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковими до врахування при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин, Суд наголошує, що з метою вчинення правочину 04.10.2022 року про дарування 1/8 частки будинковолодіння за спірним договором, у відповідача [PERSON] , була відсутня провова підстава отримувати дозвіл органу опіки та піклування, оскільки він не був батьком чи особою, яка його замінює, щодо дітей, котрі мають зареєстроване місце проживання в будинку - як і у нотаріуса відсутній обов`язок вимагати від будь-якого відчужувача власника чи співвласника нерухомого майна, котрий не є батьком чи особою, котра замінює батьків, дітей, у котрих є зареєстроване місце проживання у нерухомому майні, дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину. Окрім наведеного Суд відзначає, що станом на дату вчинення правочину дарування незначної частки будинку, стороною позивача не наведено конкретних наслідків звуження обсягу існуючих прав її дітей, та/або порушень охоронюваних законом і яких саме інтересів дітей позивачки, зменшення або обмеження якихось їхніх прав та інтересів, як користувачів будинку по [ADDRESS] , вчиненням відповідачами спірного правочину. А тому сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення договору дарування 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] від 04.10.2022 року в реєстрі за № 1055, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності, не є безумовною підставою для визнання його недійсним із застосуванням наслідків недійності прачоину.

Outcome: dismissed