Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

У лютому 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 10 листопада 2016 року, згідно якої отримав кредитний ліміт у розмірі 50000 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Договір, укладений з відповідачем є договором приєднання, порядок укладення якого передбачений ст. 634 ЦК України. Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 30.11.2018 року по 30.11.2021 року має заборгованість у сумі 15984,09 грн., з яких: 11561,94 грн. - індекс інфляції за просторочення виконання зобов"язання, 4422,15 грн. - 3% річних від простроченої суми. Зважаючи на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь зазначену вище заборгованість за кредитним договором №б/н від 10 листопада 2016 року та судові витрати у розмірі 2481,00 гривні. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2022 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав. 23 лютого 2023 року ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області задоволено клопотання представника позивача - Пацкан І.І. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 27 лютого 2023 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області постановлено ухвалу судового засідання про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, зазначивши, що підстави для задоволення такого наведені в позовній заяві та підтверджені доданими до позову доказами, проти проведення заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення не заперечує. Також повідомив, що відомостями про пред"явлення вимоги до відповідача щодо погашення основної суми боргу не володіє, а заборгованість відповідачу нарахована за останні 3 роки. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Судом надіслані повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача [PERSON] , що встановлена в порядку передбаченому ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України, однак поштова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси відповідача суду не повідомлено. В силу приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. 10 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10 листопада 2016 року, у якій відображено його волевиявлення на отримання кредитних послуг. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою за договором. Згідно з наданими банком розрахунком відповідач за період з 30.11.2018 по 30.11.2021 року має заборгованість 15984,09 грн., яка складається з наступного: -11561,94 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; -4422,15 грн. 3% річних від простроченої суми. Відповідач контрозрахунку не надав, жодних заперечень щодо заявлених до нього вимог не висловив, хоча не був позбавлений можливості щодо цього. Довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджуються дати видачі кредитних карток. Довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) підтверджується дата відкриття карткового рахунку та зміни кредитного ліміту. З виписки з рахунку [PERSON] вбачається, що останній користувався коштами (кредитними). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три відсотки річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані позивачем на суму боргу три відсотки річних, інфляційні витрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи, що проведене належним чином виконання зобов`язання у спірних правовідносинах не відбулося, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що правовідносини сторін за кредитним договором не припинилися, відповідач як боржник не звільнений від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а банк як кредитор не позбавлений права на отримання сум 3% річних та інфляційних витрат, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) і згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим відповідно до наданого розрахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 30.11.2018 по 30.11.2021 року заборгованість [PERSON] становить 15984,09 грн., яка складається з наступного: -11561,94 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; -4422,15 грн. 3% річних від простроченої суми. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, з урахуванням чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 2481,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved