Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В обгрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що в квартирі зареєстровані діти його прийомної доньки, проте відповідач ніколи не проживав в квартирі з дня свого народження, не вчиняв дій спрямованих на проживання, не виявляв бажання солідарно нести витрати по сплаті комунальних послуг, здійснювати поточний ремонт, вести спільне господарство, жодних його речей в квартирі не має. В добровільному порядку написати заяву про зняття з реєстраційного обліку в квартирі не бажає, тоді як його реєстрація створює позивачу перешкоди в користуванні житлом, а саме: збільшується вартість оплати за комунальні послуги і борги за неоплату, відсутня можливість в оформлені субсидії. 12.09.2022 року від відповідача надійшов відзив за змістом якого позов не визнає, вважає його безпідставним надуманним і незаконним, оскільки факт його проживання підтверджується отриманням судової повістки за вказаною адресою, талоном повідомленням про прийняття та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, рішенням суду щодо встановлення порядку користування приміщеннями , актом про фактичне місце проживання , відомостями про зареєстрованих осіб, а також свідками. Крім того, він вказав на те, що є інвалідом другої групи з дитинства, частину коштів зі своєї пенсії надає старшому брату для оплати загального рахунку. Також вказує на те, що позивач є людиною зі складним характером та дивною поведінкою, намагається створити нестерпні умови спільного проживання, тривалий час в родині та у відповідача особисто з позивачем існує конфлікт , а звертаючись до суду з надуманим позовом намагається звести з ним рахунки. 08.04.2022 р. у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов. Позивач зазначив, що він отримав квартиру, робив ремонт, в квартирі зареєстровані особи без його відома, з квартири зробили гуртожиток, відносяться не по людські. Відповідач зазначив в суді, що іншого житла в нього не має, одного разу він прийшов до квартири з друзями, претензій не було, а коли вони пішли, то висловлювалися претензії. В квартирі проживають він , його брат, а також їх матір, позивач зі своєю дружиною. Заслухавши сторони, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Як судом встановлено квартира [ADDRESS] була зайнята сім`єю [PERSON] на підставі ордеру №103 серії ЖР від 05.02.1979 року виданого на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих міста Одеси, на склад сім`ї: відповідач, дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , та син [PERSON] .. На теперішній час в спірній квартирі зареєстровані та проживають: відповідач [PERSON] -головний квартиронаймач, позивачі: донька померлої дружини позивача - [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , неповнолітній - [PERSON] , [INFO] . Спірна квартира належить територіальній громаді в особі Одеської міської ради. 28.02.2019 р. Суворовським районним судом м.Одеси розглянуто справу № 523/17514/17 за позовом [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до [PERSON] , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про встановлення порядку користування та зміну договору найму житлового приміщення. Позов задоволено частково, встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] виділено в користування [PERSON] та [PERSON] (2003 р.н.) житлову кімнату площею 16,9 кв.м, [PERSON] та [PERSON] (2015 р.н.) житлову кімнату площею 12,5 кв.м, [PERSON] житлову кімнату площею 9,6 кв.м, а в спільному користуванні залишити коридор площею 11,3 кв.м, туалет площею 1,3 кв.м, ванну кімнату площею 2,5 кв.м, кухню площею 7,9 кв.м, комору площею 1,0 кв.м, комору площею 0,5 кв.м, балкон площею 10,4 кв.м. При розгляді вказаної справи судом було встановлено, що між позивачами та відповідачем виникають постійні сварки з приводу користування кімнатами, що підтверджувалося постановами суддів Суворовського районного суду м.Одеси від 22 вересня 2017 року, 12 січня та 25 січня 2018 року, а також судді апеляційного суду Одеської області від 09 січня 2018 року. В ході розгляду даної справи були допитані як свідки позивача та і відповідача. Свідок [PERSON] зазначила, що кожного тижня приходить до позивача, але відповідача не бачила в квартирі. Свідок [PERSON] вказував, що за час його візитів до квартири крім позивач не бачив нікого, бачив, щоо є кімнати зачинені на замок. Свідок [PERSON] повідомляв, що лише один раз бачив відповідача, позивач йому повідомляв про наявний між ними конфлікт. Свідок [PERSON] , дружина позивача повідомляла, що з 2016 року живе в квартирі, крім [PERSON] ніхто не проживав і не приходив. Після лютого 2022 року заходив відповідач з друзями на 5 хвилин перевірити кімнату. Допитані в суді свідки [PERSON] та [PERSON] , мати та брат відповідача, повідомили, що позивач давно бажає їх виселити, створює нестепрні умови для проживання. В квартирі проживають він брат, їх матір. Відповідач навчається, оскільки в квартирі не має інтернету, займається у друзів. Кімнати , які вони займають закриті на замок Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджували проживання відповідача в квартирі. Як вбачається з талону -повідомлення єдиного обліку №23039 27.08.2022 р. [PERSON] звернувся з заявою до поліції про прийняття заходів до [PERSON] , який вчинив конфлікт, висловлювався нецензурною лайкою , погрожував фізичною розправою. Як встановлено з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 523/12003/22 суддею Суворовського районного суду м.Одеси ухвалено постанову від 18 жовтня 2022 по розгляду протоколу серія ВАВ №125583 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, складеного відносно [PERSON] за обставинами того, що 26.08.2022 року о 17год. 20хв., він знаходячись за місцем мешкання, вчинив конфлікт, в ході якого висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою по відношенню до онука [PERSON] , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Провадження у справі закрито враховуючи малозначність скоєного, відсутність шкідливих наслідків від скоєного правопорушення, похилий вік правопорушника, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих вину обставин. 04.11.2022 р. суддею Суворовського районного суду м.Одеси ухвалено постанову у справі №523/12772/22 за змістом якої провадження у справі відносно [PERSON] за ст.173-2 ч.1 КупАП закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. За змістом постанови [PERSON] 26.08.2022 р. близько 17 год 20 хв перебував за їх з дідом [PERSON] місцем проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , що спровокувало конфлікт між ними, адже [PERSON] не бажав щоб онук знаходився в квартирі. На підставі вищезазначеного [PERSON] подав заяву до поліції, що стало підґрунтям для складання поліцейськими протоколу серії ВАВ № 127472 про вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Висновок судді щодо закриття провадження у справі грунтувався на наявності між сторонами конфлікту, який не може вказувати на наявність насильства одного члена сім`ї відносно іншого. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності зі ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі : заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В силу ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Як судом було встановлено станом на час ухвалення 28.02.2019 р. Суворовським районним судом м.Одеси рішення у справі № 523/17514/17 за яким встановлено порядок користування квартирою відповідач був неповнолітньою особою, законним представником була його матір [PERSON] , повноліття він досяг лише [INFO] р. після вказаного рішення сторони зайняли відповідні приміщення, визначені за рішенням суду. Також зібраними у справі доказами підтверджено, наявність між сторонами конфлікту щодо користування приміщенням, позивача взагалі не влаштовує перебування відповідача, та побоюванняпроживання інших осіб. Претензія ж позивача про не прийняття участі у витратах по комунальним платежам не може бути підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Позивачем обрано невірний спосіб захисту, якщо є претензії щодо не прийняття участі в оплаті комунальних послуг. Суд критично ставиться до показів свідків, оскільки як з одної сторони так і з іншої вони є прямо протилежними. Заявлені в якості письмових доказів акти непроживання відповідача, не приймаються судом до уваги, оскільки підписи осіб, які їх складали не засвідчені належним чином керівником ОСББ. Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необгрунтованим, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Outcome: dismissed