Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

21.11.2022 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив розірвати шлюб, укладений з останньою, так як спільне життя між подружжям не склалося, подружжя проживає окремо, фактично сім`я припинила своє існування, збереження шлюбу вважає неможливим. Зазначає, що у подружжя у шлюбі народилося двоє дітей, спору щодо визначення їхнього місця проживання між сторонами немає, так як такі проживають з матір`ю. 18.01.2023 [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їх спільних двох неповнолітніх дітей в сумі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно. В обґрунтування заявленого посилається на те, що доньки проживають разом з нею, відвідують дошкільний навчальний заклад та гуртки, що потребує додаткових фінансових витрат. Сторони в судове засідання не з`явилися, однак від [PERSON] 15.02.2023 надійшла заява, в якій він визнає вимоги зустрічного позову, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньок, просить шлюб, укладений між сторонами, розірвати. З матеріалів справи не вбачається заперечення [PERSON] вимог первісного позову про розірвання шлюбу. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 07.02.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №39. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. За твердженням [PERSON] , висловленому у позовній заяві, спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально, сторони проживають окремо. При цьому суд враховує, що факт проживання подружжя окремо не заперечується [PERSON] в зустрічному позові. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам [PERSON] та [PERSON] , а відтак суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 2 цієї статті регламентовано, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір є гарантованим. 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 січня 2023 року у відповідності до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» становить суму у 1136 грн. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд приймає до уваги те, що наразі діти сторін проживають разом з матір`ю, їх утримання та розвиток потребує значних матеріальних витрат, при цьому судом не встановлено наявність у відповідача інших утриманців, незадовільного стану здоров`я чи скрутного матеріального становища, й більш того суд враховує, що [PERSON] визнав позовну вимогу [PERSON] про стягнення аліментів в повному обсязі, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення в заявленій твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі вказаної пільги позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З врахуванням того, що [PERSON] при зверненні до суду з зустрічним позовом про стягнення аліментів судовий збір не сплачувався відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», приймаючи до уваги визнання зустрічного позову [PERSON] , враховуючи задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути суму у 536, 80 грн. з [PERSON] на користь на користь держави.

Outcome: approved