Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з проханням здійснити їй призначення пенсії, однак в задоволенні вказаної заяви їй відмовлено, оскільки необхідно представити ряд документів для підтвердження загального стажу роботи, а саме архівних довідок: № 01-12/36, № 01-12/37 від 24.01.2023 року, виданих трудовим архівом Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області; та № ІІ-05-06-05/6 від 24.01.2023 року, виданих архівним відділом Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області, де помилково зазначено по батькові заявника « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] » Зазначає, що факт належності їй вищезазначених документів підтверджується свідоцтвом про народження, паспортом, ідентифікаційним кодом, трудовою книжкою, свідоцтвом про шлюб та свідоцтвами про народження дітей. Враховуючи наведене, просить заяву задовольнити, встановити факт належності їй, [PERSON] , вищевказаних архівних довідок. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник зацікавленої особи - ГУ ПФУ в Чернівецькій області подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника управління з урахуванням наданих заявником доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку. Так, ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України, в окремому провадженні суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Так, в судовому засіданні встановлено, що заявник згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] від 06.03.2019 року та картки платника податків значиться як [PERSON] (а.с.3-4) Відповідно до свідоцтва про народження від 12.01.1973 року ім`я та по батькові заявника зазначено « [PERSON] ». (а.с.6) Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 13.02.1993 року анкетні дані заявниці вказано « [PERSON] » (а.с.5). Згідно свідоцтв про народження дітей серія [NUMBER] від 18.01.2005 року серія [NUMBER] від 08.05.2012 року, серія [NUMBER] від 04.10.2013 року, серія [NUMBER] від 29.08.2002 року, серія [NUMBER] від 23.07.1996 року, заявниця значиться як « [PERSON] » (а.с.8-10). Згідно трудової книжки серія [NUMBER] від 18.03.1989 року, заявник значиться як [PERSON] . (а.с.11). З архівних довідок № 01-12/36 від 24.01.2023 року, виданої трудовим архівом Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області; № 01-12/37 від 24.01.2023 року, виданої трудовим архівом Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області та № ІІ-05-06-05/6 від 24.01.2023 року, виданої архівним відділом Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області вбачається, заявниця значиться [PERSON] (а.с.12-14). Враховуючи обставини справи, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів має юридичне значення для заявника з метою призначення пенсії, в іншому порядку встановити факт належності вказаних архівних довідок остання немає можливості, а тому, виходячи із наданих доказів, суд вважає за необхідне заяву задовольнити і встановити вказаний факт, що має юридичне значення.

Outcome: approved