Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

У серпні 2022р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача кошти, сплачені згідно договору, про надання освітніх послуг № 094 від 10.01.2020 року та додаткової угоди від 22.09.2021 року у сумі 66 600,00 грн., відшкодування у вигляді упущеної вигоди у сумі 238 350,00 грн., моральну шкоду у сумі 100 000, 00 коп.; судові витрати у розмірі 4049,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 10.01.2020 р. між нею та відповідачем, Приватним закладом вищої освіти «Київський міжнародний університет», було укладено договір № 094 про надання освітніх послуг. Термін навчання за даним договором становить з 01.09.2019 року по 01.07.2021року. Розмір оплати за навчання за даним договором та Додатковою угодою від 22.09.2020 року становить 66 600 грн. 00 коп. Згідно умов Договору Відповідач ПРЗВО «КиМУ» добровільно взяв на себе зобов`язання перед замовником та одержувачем освітньої послуги в особі Позивача [PERSON] , зокрема, видачі Позивачу документа державного зразка про вищу освіту ступеню Магістр спеціальності Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії, за умови виконання Позивачем обов`язків зазначених у п.п. 2.2 та 2.3 Договору. Позивач, зі своєї сторони, будучи замовником та отримувачем освітньої послуги, а також будучи студенткою ПРЗВО «КиМУ» одночасно, виконала усі взяті на себе за договором та додатковою угодою зобов`язання, а саме: оплата освітніх послуг у повному обсязі в розмірі 66 600 грн. 00 коп.; успішне опанування освітньої послуги, а саме складання усіх заліків та іспитів, захист магістерської роботи. Однак, після закінчення терміну навчання встановленого у договорі, закладом освіти «КиМУ» не було видано позивачу диплому про здобуту освіту. 11.02.2022 року позивачкою було направлено скаргу до ПРЗВО «КиМУ» з вимогою усунути порушення зі сторони ПРЗВО «КиМУ» та видати позивачці [PERSON] належний їй диплом магістра. Жодної відповіді станом на дату подання даної позовної заяви від ПРЗВО «КиМУ» не надходило. Звертаю увагу суду, що позивач [PERSON] не може отримати належний їй диплом магістра з вини ПРЗВО «КиМУ» вже майже протягом двох років, що завдало їй значних моральних страждань та матеріальних збитків. Таким чином, враховуючи вищевказане, Приватний заклад вищої освіти «КиМУ» своїми неправомірними діями, які виражаються у невиконанні Відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання освітніх послуг № 094 від 10.01.2020 року, завдав позивачці значної матеріальної та моральної шкоди. 30.08.2021 року Позивачку за результатами успішно пройденої співбесіди було запрошено на безоплатне стажування до іноземної (Об`єднані Арабські Емірати) компанії Zamota Тгаdе - F.Z.C строком на три місяці на посаді проектного менеджера (Ргоjесt manager). Однією з головних умов компанії Zamota Тгаdе - F.Z.C для кандидатів на посаду проектного менеджера було наявність у робітника диплому магістра за спеціальністю міжнародні відносини. Враховуючи попередні листування позивача з проректором з навчально-виховної роботи ПРЗВО «КиМУ» Данченко Т.В., яка запевняла позивача, що свій диплом магістра остання отримає, а позивач запевнила свого потенційного роботодавця, що диплом магістра надасть пізніше у зв`язку з чим розпочала проходити стажування у компанії. 29.11.2021 року позивач отримала від компанії Zamota Тгаdе - F.Z.C пропозицію на роботу. Однак, у зв`язку з тим, що станом на 29.11.2021 року [PERSON] належний їй диплом магістра з вини ПРЗВО «КиМУ» не отримала, роботодавець вимушений був відмовити позивачу у працевлаштуванні, оскільки вимоги компанії з 30.08.2021 року до кандидатів (стосовно наявності диплому магістра за напрямком міжнародних відносин) не змінилися. Згідно пропозиції на роботу (Job Offer) від компанії Zamota Тгаdе - F.Z.C остання пропонувала позивачу щомісячні виплати заробітної плати у розмірі 1000 доларів США Таким чином, доходи, які позивач могла отримати не є абстрактними, адже дійсно не були ним отримані внаслідок порушення її прав відповідачем, ПРЗВО «КиМУ», внаслідок чого, позивач має право на отримання упущеної вигоди у розмірі 238 350 грн. 00 коп., наявність якої було встановлено та доведено. Крім того просить відшкодувати моральну шкоду. Просить позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 01.09. 2022р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06.10.2022р. закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову. Надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивачем при подачі заяви про вступ було подано диплом бакалавра (реєстраційний номер 121-МО/Б від 09.07.2019) виданий Федеральним державним бюджетним освітнім закладом вищої освіти «Кубанський державний університет» м. Красно дар та додаток до нього. Оскільки позивачем було подано документ про освітній ступінь бакалавра, виданий іншою країною, на неї поширювалась дія наказу Міністерства освіти і науки України № 504 від 15.05.2015 р. «Деякі питання визнання в Україні іноземних документів про освіту». Даним наказом затверджено Порядок визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти. У п. 1 розділу 1 Порядку зазначено, що цей порядок встановлює процедуру визнання в Україні здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти. Відповідно до розділу 2 Порядку процедура визнання здійснюється такими компетентними органами: вищим навчальним закладом з метою зарахування власника документа на навчання; Міністерством освіти і науки України з метою працевлаштування та/або продовження навчання власника документа на території України. Пунктом 1 розділу 4 Порядку передбачено, що визнання здійснюється за заявою особи поданою до компетентного органу. Тобто процедура визнання іноземного документу про здобутий ступінь освіти здійснюється виключно на підставі заяви власника такого документу. В даному випадку тільки за заявою Позивача могла бути здійснена процедура визнання поданого нею диплому бакалавра (реєстраційний номер 121-МО/Б від 09.07.2019) виданого Федеральним державним бюджетним освітнім закладом вищої освіти «Кубанський державний університет» м. Краснодар. Враховуючи той факт, що процедура визнання іноземного документу про здобутий ступінь освіти є досить тривалою, Відповідач продовжував надавати освітні послуги в повному об`ємі відповідно до умов договору, хоча фактично мав право відрахувати позивача у зв`язку із невиконанням умов Договору. Користуючись таким підходом відповідача до ситуації позивача, остання приховала той факт, що вона так і не звернулась до ДП МОН «Інформаційно-іміджевий центр» для визнання Диплому бакалавра, реєстраційний номер 121-МО/Б від 09.07.2019 р., виданий Федеральним державним бюджетним освітнім закладом вищої освіти «Кубанський державний університет» м. Краснодар. Після закінчення строку дії договору та закінчення надання відповідачем освітніх послуг, відповідачем було зроблено запит на виготовлення дипломів державного зразка про здобутий освітній ступінь магістра для Позивача та інших студентів. Процедура формування запитів на виготовлення документів про вищу освіту державного зразка здійснюється через Єдину державну електрону базу з питань освіти (далі - ЄДЕБО). На кожного здобувача освіти в ЄДЕБО створюється особова картка здобувача освіти, в якій зазначається вся інформація про здобувача, а також про його документи про освіту, в тому числі у графі «Свідоцтво про визнання іноземного документу про освіту», яке видається ДП МОН «Інформаційно-іміджевий центр», зазначаються реквізити такого свідоцтва. В особовій картці позивача в ЄДЕБО у графі «Свідоцтво про визнання іноземного документу про освіту» стоїть прочерк, тобто її диплом бакалавра не було визнано в Україні. Без наявності запису по визнання іноземного документу про освіту, у випадках коли таке визнання є обов`язковим, у Відповідача, як і у будь-якого іншого закладу вищої освіти, відсутня технічна можливість для будь-яких подальших дій щодо замовлення та виготовлення диплома про вищу освіту державного зразка. Коли відповідач дізнався про те, що ДП МОН «Інформаційно-іміджевий центр» не проводив процедуру визнання Диплому бакалавра, реєстраційний номер 121-МО/Б від 09.07.2019 р., виданий Федеральним державним бюджетним освітнім закладом вищої освіти «Кубанський державний університет» м. Краснодар позивача, відповідач відрахував позивача з числа студентів у зв`язку із порушенням законодавства, яке регулює умови вступу та прийняття вступників до закладів вищої освіти. Саме завдяки діям Відповідача у Позивача наразі все ж таки є документ про повну середню освіту державного зразка, відомості про який внесені в ЄДЕБО та позивач вважається такою, що має повну середню освіту. Таким чином, відповідач повністю виконав взяті на себе за договором про надання освітніх послуг зобов`язання, а не отримання диплому позивачем є виключно наслідком її власних дій. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача надав відповідь на відзив в якому зазначив, що вимогу з проходження визнання іноземного диплому позивачу висунуто лише майже через рік навчання у ПрЗВО «КиМУ». Враховуючи той факт, що позивач не має юридичної освіти і фактично не зобов`язана бути обізнаною щодо усіх нюансів вступу до вищого навчального закладу у сукупності з обов`язком університету у повному обсязі проінформувати вступника щодо процедури вступу до ПрЗВО «КиМу». Саме відповідач порушив власні правила прийому, зарахувавши позивачку до навчального закладу без проведення жодної процедури визнання наявного у позивача іноземного диплому, особливо враховуючи той факт, що як зазначено у позовній заяві сам відповідач наділений повноваженнями з визнання іноземних дипломів. Позивач не могла надати до відповідача жодної заяви про визнання іноземного жокументу, оскільки її в порушення власних умов ПрЗВО «КиМУ» не було проінформовано про таку необхідність. Таку інформацію позивачу було надано лише через рік після зарахування до університету. Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що оскільки позивачем було подано документ про освітній ступінь бакалавра, виданий іншою країною, на неї поширювалась дія наказу Міністерства освіти і науки України № 504 від 15.05.2015 р. «Деякі питання визнання в Україні іноземних документів про освіту». Процедура визнання іноземного документу про здобутий ступінь освіти здійснюється виключно на підставі заяви власника такого документу. В даному випадку тільки за заявою Позивача могла бути здійснена процедура визнання поданого нею диплому бакалавра (реєстраційний номер 121-МО/Б від 09.07.2019) виданого Федеральним державним бюджетним освітнім закладом вищої освіти «Кубанський державний університет» м. Краснодар. Оскільки Умови не містять обов`язкової вимоги щодо того, щоб такий документ про визнання іноземного документу про освіту був в наявності у вступника на момент подачі документів для вступу до вищого навчального закладу, а за іншими наданими Позивачем документами її могло бути зараховано до числа студентів ПЗВО «Київський міжнародний університет», Позивача було зараховано до складу студентів ПЗВО «Київський міжнародний університет». Процедура визнання іноземного документу про освіту є тривалою за часом, саме тому і студента може бути зараховано до вищого навчального закладу, проте такий студент має в подальшому обов`язково надати документ про визнання іноземного документу про освіту в Україні. Позивач була обізнана про свій обов`язок щодо визнання її диплому бакалавра в Україні, проте так і не вчинила жодних дій для цього. Відповідач, як заклад вищої освіти, не може замість позивача подати необхідні і документи для визнання іноземного документу про освіту в Україні. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступне. 10.01.2020р. між [PERSON] та Київським міжнародним університетом було укладено договір про надання освітніх послуг/а.с.15/. Відповідно до п. 2.3.2 договору одержувач освітньої послуги зобов`язанний виконувати вимоги законів України, нормативно-правових актів і внутрішніх документів виконавця з організації надання освітніх послуг. Відповідно до п.3.1 договору вартість освітніх послуг за навчальний рік, починаючи з 01.09.2019р. становить 32 500,00 грн. Відповідно до п.3.1 додаткової угоди від 22.09.2020р. до договору про навчання від 01.09.2019р. вартість освітніх послуг за 2020р. - 2021р. навчальний рік, починаючи з 01.09.2020р. становить 34 100,00 грн. без ПДВ. Відповідно до розписки Київського міжнародного університету від 05.10.2019р. від [PERSON] отримано оригінал диплому № [NUMBER] від 09.07.2019р. виданий Кубанським державним університетом м. Краснодар/а.с.18, 66-67/. Судом встановлено, що позивачем сплачено за навчання в повному обсязі у відповідності до умов договору /а.с.18а-19/. 23.03.2021р. № 098 Київським міжнародним університетом було видано довідку [PERSON] в тому, що вона є студенткою другого курсу магістратури (спеціальність 291-МВ, галузь знань 29-МВ) Навчально-наукового інституту міжнародних відносин - заочна форма навчання. Термін навчання з 01.09.2019р. по 01.07.2021р./а.с.20/. 11.02.2022р. позивачем було подано скаргу президенту ПрЗВО «КиМУ» щодо вжиття заходів для усунення порушень зі сторони ПрЗВО «КиМУ» умов договору № 094 від 10.01.2020р. та зобов`язати видати диплом магістратури/а.с.21/. Відповідь щодо вказаної скарги матеріали справи не містять. Наказом Міністерства освіти і науки України від 18.10.2018р. № 1096 затверджено Умови прийому на навчання до закладів вищої освіти України в 2019р. Відповідно до п.1 розділу ІІ вказаних Умов для здобуття ступенів вищої освіти приймаються:особи, які здобули ступінь бакалавра, магістра ( освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста) - для здобуття ступеня магістра. Відповідно до п. 7 розділу VІ Умов під час подання заяви в паперовій формі вступник особисто пред`являє оригінали: документа, що посвідчує особу; військово-облікового документа для військовозобов`язаних (крім випадків, передбачених законодавством); документа державного зразка про раніше здобутий освітній ступінь (освітньо-кваліфікаційний рівень), на основі якого здійснюється вступ, і додаток до нього; документів, які підтверджують право вступника на зарахування за співбесідою, на участь у конкурсі за результатами вступних іспитів. Відповідно до п. 15 розділу VІ Умов під час прийняття на навчання осіб, які подають документ про здобутий за кордоном ступінь (рівень) освіти (далі - Документ), обов`язковою є процедура визнання і встановлення еквівалентності Документа, що здійснюється відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 05 травня 2015 року № 504 «Деякі питання визнання в Україні іноземних документів про освіту», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 року за № 614/27059. Відповідно до п. 1 Розділу І Порядку «Визнання здобутих в іноземних закладах вищої освіти ступенів вищої освіти» затверджених наказом Міністерства освіти і науки України № 504 від 15.05.2015р. «Деякі питання визнання в Україні іноземних документів про освіту» процедура визнання в Україні Документів здійснюється такими компетентними органами з визнання: 1) закладом вищої освіти - з метою зарахування власника на навчання для здобуття освіти та/або призначення на посаду наукового або науково-педагогічного працівника до цього закладу вищої освіти. Рішенням закладу вищої освіти про визнання підтверджується право власника претендувати на вступ, продовжувати навчання або здійснювати професійну діяльність у цьому закладі вищої освіти, про що видається свідоцтво; 2) МОН - з метою зарахування власника на навчання для здобуття освіти в закладах вищої освіти України та/або здійснення професійної діяльності в Україні. Рішенням МОН про визнання підтверджується право Власника претендувати на вступ, продовжувати навчання та/або здійснювати професійну діяльність в Україні, про що видається Свідоцтво. Відповідно до п. 1 Розділу І Порядку процедура визнання здійснюється за заявою особи, поданою до компетентного органу з визнання. До заяви Заявник додає такі документи: 1) засвідчені в установленому законодавством порядку копію та переклад українською мовою документа (у разі необхідності - пред`явлення оригіналу); 2) засвідчені в установленому законодавством порядку копію і переклад українською мовою додатка до Документа та/або інших документів, які містять інформацію про зміст Програми та результати навчання (у разі необхідності - пред`явлення оригіналів). Як вбачається із матеріалів справи позивач зверталася до Центру з питання визнання іноземного документа про освіту - Диплома бакалавра 102312 0083961, виданого 09.07.2019 Кубанським державним університетом (м.Краснодар, рф) через персональний кабінет. Спеціалістом Центра було надано консультацію з питань визнання документа та для здійснення процедури визнання було запропоновано подати до Центра паперовий пакет документів, передбачених Порядком визнання здобутих в іноземних вищих начальних закладах ступенів вищої освіти, затверджених Наказом МОН України від 05.05.2015р. № 504 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.05.2015 за № 614/27059. Центр не здійснював процедуру визнання документа/а.с.65/. Аналізуючи чинне законодавство, суд приходить до висновку, що вступ в магістратуру з іноземним дипломом про освіту можливий за умови подальшого його визнання і встановлення його еквівалентності. Позивач, отримавши диплом бакалавра, виданий Федеральним державним бюджетним освітнім закладом вищої освіти «Кубанський державний університет» м.Краснодар знала що це, документ іноземної держави, а тому не могла не знати про те, що він потребує визнання відповідно до законодавства України. Як вбачається із виписки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання особи - [PERSON] було відраховано із ЗО 16.06.2022р./а.с.77-78/. Позивач у позовній заяві посилається на те, що приватний заклад вищої освіти «КиМУ» своїми неправомірними діями, які виражаються у невиконанні відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання освітніх послуг № 094 від 10.01.2020р., завдав їй значної матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до умов вказаного договору п. 2.1.1 надати освітню послугу на рівні державних стандартів вищої освіти, згідно з умовами та за спеціальністю/освітньо - професійною програмою, зазначеним у п.1.1 даного договору. Відповідно до п.2.1.4 умов договору видати одержувачу документ про вищу освіту державного зразка (якщо відповідно до законодавства за освітньою програмою передбачено видачу такого документа) за умови виконання одержувачем навчального навантаження в обсязі, необхідному для здобуття певного ступення вищої освіти. Приватний заклад вищої освіти «КиМУ» надав освітні послуги позивачу та виконав умови договору, оскільки нею було пройдено курс лекцій, семінарів, заліків та екзаменів та позивач захистила магістерську роботу, а тому відсутні підстави для стягнення коштів, сплачених згідно договору, за навчання у розмірі 66 600,00 грн. не вбачає. Щодо відшкодування коштів у вигляді упущеної вигоди, суд зазначає наступне. Позивач просить відшкодувати упущену вигоду у сумі 238 350,00 грн., оскльки 29.11.2021р. вона отримала від компанії Zamota Тгаdе - F.Z.C пропозицію на роботу, однак їй було відмовлено, оскільки вимоги компанії з 30.09.2021р. до кандидатів (стосовно наявності диплому магістра за напрямком міжнародних відносин) не змінилися. Відповідно до листа директора Zamota Тгаdе - F.Z.Cпозивачу запропоновано посаду проектного менеджера, запропонований рівень заробіної плати становить 1 000,00 долларів США. Для початку співробітництва позивачу необхідно надати паспорт; документ про вищу освіту по спеціальності «міжнародні відношення чи міжнародне право»; сертифікат про проходження курсу підвищення кваліфікації у сфері управління і менеджмента (при наявності)/а.с.37-38/. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів. Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не повинні. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснив протиправних дій. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором. Визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків. В судовому засіданні встановлено, що позивач була обізнана про процедуру визнання іноземного документа. Враховуючи викладене, судом встановлено, що диплом магістра позивач не отримала, саме з власної вини, не пройшовши необхідну процедуру підтвердження диплому, яка передбачена чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для стягнення упущеної вигоди. Також, оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про стягнення коштів за навчання та відшкодування упущеної вигоди, тому також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed