Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання майна - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованої за [PERSON] об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання за [PERSON] права власності на частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що 15.10.2010 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Станом на день подання позовної заяви до суду в Кіровському районному суді м. Кіровограда перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (№404/4575/21). Від спільного життя сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає із позивачем. За час шлюбу за спільні кошти сторони придбали квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вважає вказане вище майно є їх з відповідачем спільною сумісною власністю. Оскільки, шлюбний договір не укладали та будь-яких домовленостей про зміну розміру часток майна не погоджували, вказує, що дане нерухоме мійно підлягає поділу між ними в рівних частках. Добровільно вирішити це питання з відповідачем не можливо, що і спонукало позивача до звернення до суду /а.с. 1-4/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /а.с. 24-25/. 15.11.2021 року, через канцелярію суду, відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визнання квартири номер [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] /а.с. 30-33/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2021 року зустрічну позовну заяву залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, які відповідач усунув. Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що 17.07.2013 року, в період перебування у шлюбі з [PERSON] , відповідачем була придбана спірна квартира за адресою: [ADDRESS] . Квартира придбавалася за кошти відповідача, оформлена на ім`я [PERSON] . Вказує, що надання згоди [PERSON] на придбання квартири було обумовлено виключно наявністю шлюбних відносин і ніяким чином не підтверджує її майнового вкладу на придбання майна. Вважає, що вищезазначена квартира, щодо якої [PERSON] ставить питання про визнання спільною сумісною власністю є особистим майном відповідача, оскільки була придбана за особисті кошті. До укладення шлюбу з [PERSON] , відповідач придбав у власність квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 29.03.2007 №1042 року). 12.12.2011 року дана квартира була ним продана. За кошти отримані від продажу квартири та кошти, отримані у якості одноразової грошової допомоги, що була виплачена відповідачу у 2011 року (за період з 01.01. по 29.09.2011 року) при звільненні з УМВС України в Кіровоградській області, в сумі 33 732 грн., 20.12.2011 року придбав квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу №3292 від 20.12.2011 року). 25.05.2013 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу № 3036 від 25.05.2013 року) та придбав нині спірну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу № 3036 від 25.05.2013 року вартість проданої квартири становила 164 400 грн. Відповідно до п.2.1 договору купівлі-продажу №2709 від 17.07.2013 року вартість придбаної квартири становила 131 500 грн. Наведені обставини підтверджують набуття [PERSON] квартири [ADDRESS] за власні кошти та є підставою для визнання даного майна особистою власністю /а.с. 55-57, 60-65/. Згідно ухвали суду від 21.02.2022 року за клопотанням відповідача витребувано від Головного управління ДПС у Кіровоградській області належним чином засвідчену інформацію про доходи [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Кіровським ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області 29.10.2010 року, у період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2021 року /а.с. 79-80/. Крім того, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2022 року зустрічну позовну заяву №404/8644/21 (номер провадження 2/404/2320/21) [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю об`єднано в одне провадження з первісним позовом №404/6434/21 (номер провадження 2/404/1697/21) [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу, присвоївши єдиний номер №404/6434/21 (номер провадження 2/404/1697/21). Розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, його розподілу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю - здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання /а.с. 81-82/. Ухвалою суду від 12.07.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с. 105-106/. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги первісного позову підтримала, у задоволенні зустрічного просила відмовити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, вимоги зустрічного підтримав, просив задовольнити. Суд, в межах наданих доказів, вислухавши виступи учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення вимог первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного, з наступного. У п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони з 15.10.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2022 року /а.с. 8, 100-103/. Від шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] /а.с. 9/. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Драною І.В., [PERSON] купив квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] . Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 131 500 грн. За п. 1.5 Договору [PERSON] повідомив, що квартира набувається ним за згодою дружини [PERSON] , що підтверджується його заявою поданою приватному нотаріусу Кіровоградського міського нотаріального округу Драній І.В. 17.07.2013 року та заявою дружини [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Драною І.В. 17.07.2013 за реєстрованим №2708 /а.с. 43-44/. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У главі ІІІ СК України закріплено правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка та його режим. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зазначені вище норми встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 .05.2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц, Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18, від 22.09.2020 року у справі № 214/6174/15-ц, провадження № 14-114цс20. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Тому закон встановив презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї. Аналогічні правові висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-712цс19. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, будь-які правочини чи дії, спрямовані на отримання майна, зокрема, коштів, вчинені одним із подружжя під час шлюбу вважаються такими, що вчинені в інтересах подружжя і сім`ї. Звертаючись до суду із зустрічним позовом відповідач посилався на те, що спірна квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки придбана ним за особисті кошти. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування /ч. 1 ст. 77 ЦПК України/. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування /ст. 78 ЦПК України/. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, щоб реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Так, згідно відповіді ОКП «КО ОБТІ» від 16.07.2021 року за №597-17/20, [PERSON] придбано кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2007 року №1042 та продано 12.12.2011 року; кв. [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2011 року /а.с. 39/. 05.03.2012 року начальником УМВС України в Кіровоградській області видано довідку №12/269, згідно якої [PERSON] працював в УМВС України в Кіровоградській області і його грошове забезпечення за період з 01.01.2011 року по 29.09.2011 року складало 44 271,28 грн. Одноразова грошова допомога при звільненні нарахована та виплачена у повному обсязі в сумі 33 732,40 грн. /а.с. 38/. За договором купівлі-продажу від 25.05.2013 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2011 року. Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 164 400,00 грн. /а.с. 40-42/. Однак, сам факт продажу квартири [ADDRESS] за два місяці до придбання квартири [ADDRESS] не є безумовною підставою для того, аби вважати, що такі кошти були використані для купівлі спірної квартири. З цього приводу суд звертає увагу на відсутність достовірних доказів того, за які саме грошові кошти було придбано квартиру, покликання сторони відповідача на джерела коштів можна розцінити виключно як припущення. При цьому, згідно п. 6 договору купівлі-продажу від 25.05.2013 року квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю придбаною в період зареєстрованого шлюбу, за згодою дружини [PERSON] /а.с. 40/. Відтак, за відсутності достовірних та достатніх доказів для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд визнає, що квартира в [ADDRESS] є спільним майном сторін. Враховуючи викладене, суд вважає, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд визнає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, його розподілу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У задоволенні вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю суд вважає за необхідне відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача - 3 301,76 грн. внесеного судового збору /а.с. 18, 19/. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи 21.08.2021 року між адвокатом адвокатського об`єднанням «Адвокатська фірма «Ромаданова і партнери» Данилюк Н.В. та [PERSON] (замовник) було укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно цього договору та на підставі виставленого рахунку замовник перераховує 13 325,00 грн. за надання правничої допомоги та представництво інтересів замовника у Кіровському районному суді м. Кіровограда у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу /а.с. 15-16/. Згідно ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 21.08.2021 року позивачем було сплачено згідно договору про надання правничої допомоги 13 325,00 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера №б/н від 21.08.2021 року /а.с. 75/. Згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу адвокатом Данилюк Н.В. надано правничу допомогу [PERSON] згідно договору про надання правничої допомоги від 21.08.2021 року наступного характеру: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження правової позиції в розмірі 1 000,00 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи в розмірі 1 000,00 грн., підготовка процесуальних документів, подання позову до Кіровського районного суду м. Кіровограда в розмірі 3 000,00 грн., отримання довідки з Державного реєстру речових прав в розмірі 1 000,00 грн., підготовка клопотання про витребування доказів в розмірі 1 000,00 грн., оцінка майна та сплата судового збору 1 000,00 грн., участь у судових засіданнях в розмірі 5 325,00 грн. /а.с. 74/. З огляду на викладене, суд, з урахуванням принципу співмірності та враховуючи складність предмету спору, вважає, що стороною позивача доведено понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 13 325,00 грн. Відповідач не звертався до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. За вказаного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу\~допомогу у розмірі 13 325,00 грн.

Outcome: approved