Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва 04.11.2022 року із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому просила: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму починаючи з 16.07.2022 року і до закінчення навчання, але не більш, ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму за період з 12.02.2019 року по 15.07.2022 року. В обґрунтування позову зазначено, що 21.08.1993 року було укладено шлюбу між батьками позивачки [PERSON] та [PERSON] , який в подальшому було розрізано рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 12.02.2019 року. Від шлюбу народилась позивачка [PERSON] , [INFO] . Весь час позивачка проживала з матір`ю, батько участі у її вихованні не брав, аліменти не сплачував та матеріальної допомоги на утримання не надавав. На теперішній час позивачка навчається на другому курсі денної форми навчання Миколаївського національного аграрного університету, що підтверджується довідкою №1245 від 26.10.2022 року; закінчує навчання у червні 2023 року. У зв`язку із навчанням на денній формі позивачка не має власного доходу і потребує матеріальної допомоги. Приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, позивачка вважає, що має право на стягнення з нього частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму починаючи з 16.07.2022 року і до закінчення навчання, але не більш, ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку. Відповідач інших осіб на утриманні не має, отримує пенсію, а тому може сплачувати такий розмір аліментів. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.12.2022 було відкрито провадження по справі після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Відповідачем [PERSON] було подано відзив, відповідно до якого позовні вимоги він не визнав та заперечував проти їх задоволення. В обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] є ветераном війни, особою з інвалідністю внаслідок війни та має поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. Отримав поранення 30.11.2017 року під час АТО. Внаслідок вогнепального дотичного рикошетного поранення скроневої ділянки зліва, мав відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку 3 ступеня, гостру субдуральну гематому зліва, контузійне вогнище лівої скроневої і лобної часток, лінійний перелом скроневої і тім`яної кісток зліва. Проходив тривале лікування. На сьогодні відповідач має першу А групу інвалідності безстроково, пов`язану з афазією, в зв`язку з цим потребує постійного стороннього догляду. Відповідач потребує тривалого коштовного лікування, на яке необхідно біля 4000 гривень на місяць не враховуючи супутніх додаткових витрат на лікування та оздоровлення. [PERSON] є непрацездатним, єдиним його доходом є пенсія по інвалідності в розмірі 18 157 гривень 45 копійок. Проте, цих коштів недостатньо для задоволення потреб позивача та його сім`ї. Дружина позивача [PERSON] , [INFO] , має третю групу інвалідності безстроково. Окрім того, з ними проживає теща [PERSON] , [INFO] , яка має онкологічне захворювання та потребує лікування у хіміотерапевта. В зв`язку з тяжкою хворобою з 2017 року та постійними витратами на лікування своє та близьких, які перебувають на утриманні, відповідач не мав та не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання. Позивачкою 01.02.2023 року було подано відповідь на відзив. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що у зв`язку з навчанням на денній формі вона отримує стипендію у розмірі 1980 гривень, інших доходів не має та потребує матеріальної допомоги від батька, який в змозі таку допомогу надавати. Раніше аліменти з відповідача не стягувались. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму за період з 12.02.2019 року по 15.07.2022 року є моральною компенсацією за те, що батько не приймав будь-якої участі в утриманні та вихованні позивачки, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Заходи щодо одержання аліментів з відповідача за період з 12.02.2019 року по 15.07.2022 року не вживались. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились; повідомлялись про дату, час і місце судового засідання у встановленому законом порядку; надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 СК України. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області 10.08.2004 року). [INFO] [PERSON] досягла повноліття. На теперішні час позивачка [PERSON] навчається на другому курсі денної форми навчання Миколаївського національного аграрного університету, що підтверджується довідкою №1245 від 26.10.2022 року; закінчує навчання у червні 2023 року. Відповідач [PERSON] має першу А групу інвалідності безстроково, через поранення, отримане 30.11.2017 року, пов`язане із захистом Батьківщини, та потребує постійного стороннього догляду (довідка до акту огляду МСЕ №409812 від 08.09.2020 року). Потребує лікування та реабілітації. Розмір доходу [PERSON] складає 18 157 гривень 45 копійок на місяць (пенсія по інвалідності). Розмір отриманого доходу з 01.07.2022 року по 31.12.2022 року склав 108 449 гривень 70 копійок. Згідно довідки про склад сім`ї від 09.01.2023 року №17, виданої Коблівською міською радою Миколаївського району Миколаївської області, відповідач проживає з дружиною [PERSON] , [INFO] , яка має третю (робочу) безстрокову групу інвалідності (довідка до акту огляду МСЕ №599111 від 28.12.2021 року). З 07.11.2022 року за місцем мешкання відповідача проживає теща [PERSON] , яка проходить лікування у зв`язку з онкологічним захворюванням. Аліменти на утримання інших осіб, яких [PERSON] зобов`язаний утримувати за законом, з відповідача не стягуються. Позивачка [PERSON] на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, не є заміжньою. Навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач в змозі надавати. Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] . З огляду на викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що відповідач зобов`язаний і має можливість сплачувати на користь позивачки аліменти на її утримання як такої, що продовжує навчання в розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову, тобто з 04.11.2022 року, та доі до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.При цьому суд враховує, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років (постанова Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі №308/4214/18; від 01.12.2021 року №753/20347/20). Щодо стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму за період з 12.02.2019 року по 15.07.2022 року задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Згідно пунктів 3 та 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка та відповідач звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial