Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - відповідачі), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 26.04.2016 року. Крім позивача, в даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , разом з тим відповідачі не проживають в даній квартирі з 2018 року. Позивач [PERSON] є людиною похилого віку, проживає лише за рахунок пенсії. Сплата комунальних послуг з розрахунку на кількість зареєстрованих осіб для неї досить складно. Реєстраціє відповідачів створює перешкоди для отримння позивачем житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунок визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.А тому, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов`язати відповідні органи зняти з реєстрації даних осіб. Ухвалою суду від 12.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від представника позивача надійшла заява в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, відзиву на позов не надавали та не просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 26.04.2016 року. Згідно із ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Той факт, що відповідачі не проживають у спірній квартирі підтверджується, окрім пояснень позивача, викладених у позовній заяві, актом депутата Вишневої міської ради від 18.06.2022 року про факт не проживання за вищевказаною адресою [PERSON] , [PERSON] . Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несуть та не несли, комунальні послуги та електроенергію не сплачували, доказів того, що вони намагаються вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вони тривалий час не цікавляться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідачів в спірному жилому приміщенні більше чотирьох років, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78, 81 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги в частині примусового зняття відповідачів з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Крім того, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації. Відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Зазначене свідчить, що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення. Однак, звертаючись з вимогами про зняття з реєстрації відповідачів, позивач не зазначив відповідачем органу до повноважень якого відноситься розгляд даного питання, і тому в задоволені позову в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial