Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

16.12.2020 року до Богунського районного суду м. Житомира надійшов позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», у якому позивач просить стягнути із відповідача частину страхового відшкодування у сумі 44541,54 грн., пеню від несвоєчасної виплати суми страхового відшкодування 1764,52 грн., витрати на проведення експертного авто товарознавчого дослідження 2000,00 грн. та судові витрати в розмірі 2522,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 04.06.2020 о 04 год. 37 хв. в м. Житомирі по вул. Транспортній, 3 [PERSON] керуючи автомобілем Nissan, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований т/з Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №ЕР-174996935 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Nissan, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп». Після настання страхового випадку позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 04.06.2020р. позивач направив до відповідача заяву про страхове відшкодування. В подальшому позивачем було проведено експертне автотоварознавче дослідження, на яке 18.06.2020 року запрошувався представник відповідача, та відповідно до висновкуекспертного автотоварознавчого дослідження №94 від 09.07.2020 року матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого при ДТП складає 102744,30 грн. 24.09.2020 року від відповідача надійшло 58202,76 грн. страхового відшкодування. 09.01.2021 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 11.06.2021 року на адресу Богунського районного суду м. Житомира надійшов відзив на позовну заяву з запереченнями проти її задоволення. Посилались на повне та своєчасне страхове відшкодування шкоди, визначеної у встановленому законом порядку. Вимоги про стягнення додаткових виплат вважають безпідставникми. Одночасно з цим відповідачем заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2021 р. задоволено клопотання про призначення експертизи та провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2022 року провадження у справі поновлено та призначено справу до судового розгляду, оскільки ухвалу про призначення експертизи залишено без виконання в зв`язку з не оплатою попередньої вартості виконання експертизи. В судове засідання позивач та представник не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначивши, що просить позов задовольнити, з підстав викладених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. У відзиві просить у разі неявки в судове засідання розглянути справу без його участі та заперечує проти задоволення позовних вимог. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що 04.06.2020 о 04 год. 37 хв. в м. Житомирі по вул. Транспортній,3 [PERSON] керуючи автомобілем Nissan, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований т/з Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 25.06.2020 року встановлена вина [PERSON] у вчиненні ДТП. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Обставини завдання шкоди сторонами не заперечуються. Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля Nissan, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована страховиком ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» згідно полісу №ЕР-174996935. Розмір страхової суми 130 000 грн. 00 коп. Згідно ст. 5 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон №1961-IV) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно п. 22.1. ст. 22 вищезазначеного Закону - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На виконання умов договору страхування ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» виплачено на користь позивача 58202,76 грн. Зазначена сума відшкодування визначена на підставі Звіту №21641 від 14.07.2020 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, які складені суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕАК « Фаворит» на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп». Позивач не згоден з висновками такої оцінки та наполягає на використанні для визначення збитків експертного висновку №94 від 09.07.2020, який складено судовим експертом Кудиським В.С., на замовлення позивача. Згідно ст. 34.2 Закону № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Згідно п. 34.4. Закону № 1961-IV для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Суду не надано належних доказів, з яких можливо зробити висновок про час повідомлення страховика про ДТП. З позовної заяви вбачається, що заява на виплату відшкодування була подана відповідачу 04.06.2020 року. За таких обставин, суд визнає обґрунтованими заперечення відповідача щодо безпідставності вимог позивача, які ґрунтуються на висновку експерта від 09.07.2020 року, який в порушення вимог Закону провів дослідження без участі представника страховика. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2021 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу, однак ухвалу про призначення експертизи залишено без виконання в зв`язку з не оплатою попередньої вартості виконання експертизи. Будь-яких клопотань щодо повторного призначення судом експертизи під час розгляду справи сторонами не заявлено. Таким чином, суд позбавлений можливості з`ясування та усунення розбіжностей між висновками наданих суду досліджень. Однак позивачем 18.08.2021 року до матеріалів справи долучено копію Акту виконаних робіт №189 від 03.06.2021 року, відповідно до якого загальна вартість робіт, запчастин та матеріалів склала 99755,00 грн., що оплачені позивачем виконавцю ФОП [PERSON] . Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Верховний Суд у правових позиціях, зокрема, у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до п.3 ч.1 статті 988 Цивільного кодексу України, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла правового висновку про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час настання страхового випадку була застрахована, і не має даних про визнання страхової компанії банкрутом, то обов`язок відшкодувати шкоду у межах суми страхового ліміту покладається на його страховика. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, яке сталося з вини водія Nissan, д.н.з. [NUMBER] становить 99755,00 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт №189 від 03.06.2021 року. Вказана сума перевищує виплачений відповідачем позивачу розмір страхового відшкодування (58202,76 грн.), у зв`язку з чим з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 41552,24 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог, щодо стягнення із страховика пені судом встановлено наступне. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, - виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України, - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного Суду від 06.06.2019 року у справі № 758/8819/16-ц встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням, оскільки в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України. Згідно з абзацем 2 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, - «Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК)». Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, - «При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК)». Крім того аналогічна правова позиція, щодо правомірності застосування положень ст. 625 ЦК України до зобов`язальних правовідносин, які виникають із договорів страхування, декларується в узагальненнях Верховного Суду України сформульованих у листі від 01.07.2014 року - «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», відповідно до яких - «Правильними є висновки судів про необхідність застосування ст. 625 ЦК щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання у спорах, які виникають з договорів страхування. Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми». Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України, наприклад у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року по справі № 6-49цс12 зазначається, що - «законодавство України не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України)». Крім того така ж правова позиція висвітлена Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 06.06.2019 року по справі № 758/8819/16-ц. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню з 05.09.2020 по 23.09.2020 в сумі 1764,52 грн. Крім того, надані позивачем розрахунки не були спростовані відповідачем. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Також позивачем було надано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн., однак доказів на підтвердження розміру понесених витрат в зв`язку з розглядом справи не надано. Отже, питання стосовно стягнення витрат на правову допомогу може бути розглянуто додатково після подання до суду відповідних доказів в порядку та строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Так, при поданні позову позивач сплатив судовий збір в сумі 2522,40 грн., що підтверджується долученою квитанцією №0.0.1936127609 від 10.12.2020 року. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 2522,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial