Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності [PERSON] , громадянину України (дата народження [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 11.02.1999 Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.08.1995 року між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] , [PERSON] ; актовий запис від 05.08.1995 №570, зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому); встановити факт належності [PERSON] , громадянину України (дата народження [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 11.02.1999 Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] (дата народження [INFO] ; запис в книзі записів актів громадянського стану про народження від 20.01.1997 №100; батько вказаний як « [PERSON] », а мати - [PERSON] ). Ухвалою судді від 26 січня 2023 року заяву [PERSON] про встановленя фактів, що мають юридичне значенняи залишено без руху. Ухвалою судді від 01 лютого 2023 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Заявник до суду не з`явився, повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав. Заінтересовані особи до суду не з`явились, повідомлялись належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд переходить до наступного. Судом встановлено, що 05.08.1995 року було укладено шлюб між заявником та [PERSON] , який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис №570. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.08.1995 року(а.с.60). [INFO] в шлюбі народилася донька [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 20.01.1997 зроблено відповідний запис №100, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.61). В свідоцтві про народження доньки [PERSON] зазначено, що батьком дитини є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . 11.02.1999 року Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області заявнику було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , на першій сторінці якого його прізвище українською мовою вказано « [PERSON] », що не збігається із вказаним прізвищем українською мовою у свідоцтві про укладення шлюбу та свідоцтві про народження доньки (« [PERSON] »). Натомість на другій сторінці паспорту його прізвище російською мовою вказано як « [PERSON] ». Крім того, на десятій сторінці паспорту у розділі «сімейний стан» проставлено відмітку про реєстрацію шлюбу 05.08.1995 із [PERSON] (а.с.43-44). В свідоцтві про народження заявника серії [NUMBER] прізвище російською мовою вказано як « [PERSON] »(а.с.51). Натомість, в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 26.03.1997 року Ленінським РВ УМВС України в Кіровоградській області на імя дружині заявника - [PERSON] , прізвище на першій сторінці паспорту українською мовою вказано « [PERSON] », а на другій сторінці паспорту російською мовою вказано « [PERSON] ». Крім того, на десятій сторінці паспорту [PERSON] у розділі «сімейний стан» проставлено відмітку про реєстрацію шлюбу 05.08.1995 року із [PERSON] . Відповідно до вищезазначених документів, внаслідок таких помилок та невідповідностей, неможливо підтвердити факт того, що [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною, а також те, що [PERSON] є батьком [PERSON] , а тому заявник позбавлений права укласти договір дарування свого майна дружині та доньці, як членам сім`ї, та реалізовувати інші свої законні права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до ґрунтовного висновку щодо задоволення заяви лише в частині встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.08.1995 року. Щодо встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на імя [PERSON] необхідно відмовити, оскільки даний документ належить доньці заявника та з відповідною заявою до суду повинна звертатись саме [PERSON] . Судові витрати підлягають поділу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial