Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня 2020 року по 13 листопада 2020 року у розмірі 71204 грн. 44 коп. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала провідним бухгалтером центральної бухгалтерії (580) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та була звільнена за власним бажанням. На день звільнення їй не виплатили розрахункові кошти. Розрахунок по заробітній платі з нею було проведено не в день звільнення, а лише 04 жовтня 2022 року. У зв`язку із цим просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 травня 2020 року по 13 листопада 2020 року у розмірі 71204 грн. 44 коп. 20 грудня 2022 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. 06 лютого 2023 року представник відповідача подала до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки поставною Львівського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року стягнуто на користь позивача з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» не нараховану та не виплачену заробітну плату в розмірі 1 680,34 грн. та 402,36 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Таким чином, заявлена сума середнього заробітку в розмірі 1680 грн. 34 коп. не є підставою для стягнення 71204 грн. 44 коп. Окрім цього, грошові кошти по виконавчих листах стягуються з рахунку ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» періодично в порядку черговості, а відтак відповідачу невідома черговість перерахування грошових коштів стягувачам. Таким чином, жодної вини відповідача щодо отримання грошових коштів позивачем лише 04 жовтня 2022 року немає. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 статті 12 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 13 травня 2020 року звільнена за угодою сторін за ч.1 ст. 36 КЗпП України з посади бухгалтера центральної бухгалтерії (580) «ЛДЗ «ЛОРТА», що стверджується копією трудової книжки /а.с.10-11/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2021 року по справі № 462/1040/21 у задоволенні позову [PERSON] до Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОТРА» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2021 року по справі №462/1040/21 скасовано та прийнято нове рішення; позов задоволено частково та стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» в користь [PERSON] не нараховану та не виплачену заробітну плату в розмірі 1 680,34 грн. та 402,36 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. В решті позову відмовлено /а.с.12-17/. За наслідками розгляду вказаної справи, від 01 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд встановив факт того, що з наданих сторонами розрахунків, які між собою не відрізняються, вбачається, що в листопаді і грудні 2016 року позивачеві не дораховано 1680,34 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з листопада 2016 року по травень 2020 року становить 402,36 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до виписки АТ «Приватбанк» від 12 жовтня 2022 року, на картковий рахунок [PERSON] 04 жовтня 2022 року зараховано 2082 грн. 78 коп. заборгованості відповідно до рішення суду по справі №462/1040/21 /а.с.18/. Згідно зі статтею 117 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку. У пункті 87 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п. п. 91; 91 п. 1,2,3,4 постанови). Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до представленого позивачем розрахунку середній заробіток позивача з часу звільнення, тобто з 13 травня 2020 року по 13 листопада 2020 року (шість місяців затримки виплати заробітної плати) складає 71204 грн. 44 коп. (685 грн. 68 коп. середньоденної заробітної плати ?129 днів). Суд зазначає, що з 19 липня 2022 року частина 1 статті 117 ЦПК України, діє в новій редакції Закону України № 2352-IX від 01.07.2022 року, згідно з якою у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, законодавець, встановивши обмеження щодо виплати роботодавцем працівнику сум середнього заробітку за час затримки терміном у шість місяців, закріпив на законодавчому рівні застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності під час вирішення вказаної категорії трудових спорів, про необхідність застосування яких Велика палата Верховного суду зазначила в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. У зв`язку із тим, що стягненню підлягала недорахована заробітна плата в розмірі 1680,34 грн., а розрахунковий розмір середнього заробітку за весь період затримки виплати позивачу належних їй сум складає 71204,44 грн., що є очевидно непропорційним до розміру невиплаченої суми, то суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримання виплат належних позивачу сум. Суд при вирішенні даного спору враховує, що позивачу була не дорахована відповідачем заробітна плата лише протягом двох місяців, а саме: у листопаді та грудні 2016 року, при цьому, береться до уваги загальний розмір недорахованої заробітної плати, який становить 1680,34 грн., що не можна вважати значним розміром, а також, те, що позивач з позовом про стягнення вказаного розміру недорахованої заробітної плати звернулася до суду лише 23 лютого 2021 року, тобто більше ніж через чотири роки, як відповідач здійснив недорахування заробітної палати у повному обсязі. З огляду на наведене, а також, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі, ресурси якого у воєнний час повністю задіянні на оборону держави від російської агресії, проте це не виключає відповідальність відповідача за своєчасну виплату заробітку, суд вважає доцільним стягнути розмір середнього заробітку в сумі 2000 грн., що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з частинами 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на наведене, а також, на те, що позов [PERSON] був задоволений частково, суд вважає, що виходячи з вищевказаних критеріїв, судові витрати, пов`язані з подачею та розглядом її позову у суді слід покласти на обидві сторони, стягнувши з відповідача 1/4 частину сплаченого позивачем судового збору, тобто, 248,10 грн. (992,40 грн. х 1/4 =248,10 грн), інші 3/4 частини судового збору покладаються на рахунок позивача. На підставі наведеного та

Outcome: partial