Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

10 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 28.03.2019 року вона є власником земельної ділянки, площею 0,0424 га, розташо-ваної в [ADDRESS] . Позивачка вказувала, що цільове призначення даної земельної ділянки - будів-ництво та обслуговування будівель торгівлі, вид використання - під забудову торгового комплексу, кафе, комплексу побутових послуг, спортивно-оздоровчого комплексу. 28.05.2021 року [PERSON] подарувала вищевказану земельну ді-лянку своєму чоловікові - [PERSON] . Позивачка зазначила, що на протязі з моменту отримання земельної ділянки у власність до моменту її дарування, вона сумлінно сплачувала земельний податок, але не могла користуватися належною земельною ділянкою, оскільки відповідачем на ній бу-ло розміщено дитячий майданчик, який створював перешкоди у користуванні, які по-лягали у неможливості її огородити, продати, передати в оренду та подальшому будів-ництві. Позивачка [PERSON] вважала, що, внаслідок неможливості використання земельної ділянки, відповідачем порушено її право власності, а тому вона має право на відшкодування сплаченого нею земельного податку, і просила стягнути з Чернівецької міської ради на її користь суму 23 122 грн 92 коп. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача Манчул М-Д. в судовому засіданні позов не визнала, і просила відмовити в його задоволенні через необґрунтованість вимог, з підстав, наведе-них у відзиві на позовну заяву. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги вважав обґрунто-ваними і просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінив-ши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід від-мовити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переко-нанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцін-ку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних до-казів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачці [PERSON] , на підставі дого-вору дарування від 28.03.2019 року належала на праві власності земельна ділянка, пло-щею 0,0424 га, розташована по [ADDRESS] . У відповідності договору дарування від 28.05.2021 року [PERSON] -дрівна подарувала вказану земельну ділянку [PERSON] . Згідно до статті 91 Земельного Кодексу України [PERSON] , як власник земельної ділянки, в період з 28.03.2019 року по 28.05.2021 року своєчасно сплачувала земельний податок, що підтверджується відповідними квитанціями №2542 10143 від 18.07.2019 року (в сумі 8 145,57 грн), №254210013 від 28.08.2020 року (в сумі 10 656,40 грн), №0.0.2219018 958.1 від 04.08.2021 року ( в сумі 4 320 , 95 грн), а всього в загальній сумі 23 122 грн 92 коп. Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Суд вважає, що в порушення вимог ст.81 ЦПК України, відповідно якій кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, [PERSON] не надала жодного доказу, що земельний податок за володіння належною їй земельною ділянкою був нарахований у неправильному розмірі, з порушенням чинного законодавства України. Звернувшись до суду з вимогою про стягнення з Чернівецької міської ради суми сплаченого земельного податку, позивачка [PERSON] мотивує свою позицію про від-шкодування сплаченої суми податку тим, що вона не змогла використати належну їй зе-мельну ділянку за її цільовим призначенням, оскільки на ній був розташований дитячий майданчик, який позивачка мала намір перенести на інше місце, але їй не дали мож-ливості це зробити місцеві мешканці. Письмові звернення позивачки [PERSON] до Чернівецької міської ради з проханням прийняти відповідні заходи для усунення пе-решкод у здійсненні права власності на земельну ділянку - позитивного результату не дали, а тому позивачка вважала, що вона зайво сплатила земельний податок, оскільки фактично не користувалася земельною ділянкою, і просила стягнути ці кошти на її ко-ристь. Таким чином, суд вважає, що обраний позивачкою [PERSON] спосіб захисту її права є помилковим, оскільки, звернувшись до суду з даним позовом, [PERSON] фак-тично заявляє про вчинення їй перешкод у здійсненні права власності на земельну ді-лянку і спричинення матеріальної шкоди, внаслідок неможливості володіти нею в пов-ному обсязі і використовувати за своїм призначенням, а не оспорює законність та роз-мір сплаченого нею земельного податку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на вищевказане, оскільки позивачкою [PERSON] -ною не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених нею ви-мог, суд вважає, що її позов слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed