Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Підгайцівської сільської ради про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовує тим, що він та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з ним за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо і фактично не виконує свої батьківські обов`язки, не бере участі у вихованні сина та не цікавиться його життям. Фактично відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, усі обов`язки по вихованню та утриманню сина здійснює позивач. Свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно сина є підставою для позбавлення її батьківських прав. На підставі наведеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 17 січня 2023 року залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Службу у справах дітей Володимир-Волинської районної державної адміністрації. Ухвалою від 08 лютого 2023 року залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей виконавчого комітету Локачинської селищної ради. 01 березня 2023 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. 01 березня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечує. Від представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Локачинської селищної ради Шостак Н. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, просить взяти до відома висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Локачинської селищної ради від 23.02.№ 32 та ухвалити рішення за наявними в матеріалах справи документами. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.6). В матеріалах справи наявна довідка Локачинської селищної ради Волинської області № 398 від 15 вересня 2022 року, з якої вбачається, що [PERSON] є жителем села Хорів Володимирського району Волинської області, разом із своєю матір`ю виховує сина [PERSON] , [INFO] та ведуть спільне господарство. Рішенням Виконавчого комітету Локачинської селищної ради Волинської області від 23 лютого 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] . У своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Служба у справах дітей встановила, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина зареєстрована та проживає за адресою: будинок [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] перебуває на утриманні свого батька [PERSON] . 14.06.2022 року за повідомленням старости Старозагорівського старостинського округу про залишення матір`ю [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , 2021 р.н., працівниками сектору - служби у справах дітей виконавчого комітету Локачинської селищної ради вперше відвідано сім`ю [PERSON] , жителя села Хорів. Під час обстеження встановлено, що умови проживання сім`ї задовільні. В будинку чисто, прибрано. Сім`я придбала житло понад 4 роки тому. ІІомешкання облаштоване необхідними меблями та побутовою технікою. Сім`я утримує підсобне господарство та обробляє присадибну ділянку. Для дитини створені належні умови для виховання та розвитку: наявне дитяче ліжечко, дитячі, візочок, іграшки, засоби гігієни. В сім`ї проведено бесіду та з`ясовано, що матір 23.05.2022 року залишила дитину батькові, про причини та подальше місце свого перебування не повідомила, так дії відбулись не вперше. На телефонні дзвінки не відповідає, сином не цікавиться. Згідно з інформацією Центру надання соціальних послуг Локачинської селищної ради (далі - ЦІ ІСП) від 21.02.2023 № 24/03/2-23, 14.02.2023 комісією у складі фахівця із соціальної роботи Центру надання соціальних послуг, спільно із працівниками сектору-служби у справах дітей здійснено обстеження умов проживання, складено акт оцінки потреб сім`ї/особи. На момент обстеження було встановлено, то малолітній син [PERSON] , 2021 р.н. проживає спільно з батьком та бабусею. Харчовими продуктами сім`я забезпечена, в будинку дотримуються санітарно-гігієнічних норм, наявна необхідна побутова техніка та меблі, засоби гігієни. Дитина має окреме місце для сну та відпочинку, розвиваючі іграшки та книжки. Сезонним одягом та взуттям хлопчик забезпечений. Потреби дитини задовольняються у повному обсязі. Фактори сім`ї та середовища є позитивними для повноцінного розвитку та виховання дитини. Мати у вихованні хлопчика участі не бере, не відвідує його та матеріально не допомагає. Місце її проживання не відоме. Відповідно до довідки-характеристики, виданою Підгайцівською сільською радою Луцького району від 15.02.2023 №25/20.6, [PERSON] , [INFO] зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Заяв та скарг в старостинський округ на гр. [PERSON] не надходило. 13.02.2023 працівниками сектору-служби у справах дітей виконавчого комітету селищної ради проведено бесіду з [PERSON] . З`ясовано, що дана громадянка на даний час офіційно не працевлаштована, тимчасово винаймає житло в селі Зміїнець Луцького району, точної адреси не пам`ятає. За місцем реєстрації не проживає, оскільки в житловому будинку матері виховується четверо її братів та сестер, умови проживання в будинку неналежні, в сім`ї дуже часто виникають конфліктні ситуації між нею та матір`ю. Можливості виховувати сина, піклуватись про нього та забезпечувати вона не має, планує влаштовувати особисте життя та найближчим часом виїхати за кордон. Матері роз`яснені правові наслідки позбавлення батьківських прав. [PERSON] не заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , про що засвідчила письмово. Зі слів бабусі [PERSON] , матір дитини [PERSON] участі у вихованні, догляді та забезпеченні дитини не приймає. [PERSON] фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, проживає окремо від дитини, протягом дев`яти місяців не цікавиться станом здоров`я малолітнього сина, не бере участі у вихованні та розвитку дитини, матеріально його не утримує. Враховуючи вищенаведене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Локачинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Разом з тим, судом не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною. [PERSON] не вживала заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з сином, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не зверталась. Також, подала заяву про визнання позову, тим самим підтвердивши свою байдужість до малолітнього сина. Наведене дає підстави для висновку про те, що відповідач [PERSON] самоусунулась від виховання свого малолітнього сина та не виконує покладених на неї Законом батьківських обов`язків без поважних причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не піклувалась про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечувала його необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, проживає окремо від дитини, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн. На підставі ст.ст. 164, 166 СК України,

Outcome: approved