Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

21 жовтня 2022 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 200000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позову зазначила, що з 01.08.2007 року по 28.11.2020 рік працювала на ПрАТ «ЦГЗК» машиністом конвеєра на ПрАТ «ЦГЗК» в шкідливих умовах, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності та професійного захворювання Дрібновузлового пневмооніозу, емфізема легень другої стадії, ЛН другого ступеня. J62.8. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання стало: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного кремнію діоксину від 10% до 70%, в повітрі робочої зони в 2,8 раз перевищувала нормативне значення. Згідно довідки МСЕК № 2 від 04.10.2022 року (довідка № 122258) первинно встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок професійного захворювання 30 %, з 26.09.2022 року до 01 жовтня 2023 року встановлена третя група інвалідності (довідка № 130528). Зазначила, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням та втратою працездатності змінилися її спосіб і якість життя, оскільки постійно відчуває загальну слабкість, сухий кашель, біль та скутість у грудній клітині, задишку навіть при незначному фізичному навантаженні та ході; перенесла хірургічне втручання та має постійно проходити амбулаторне лікування, приймати медичні препарати, періодично проходити стаціонарне лікування, що завдає їй моральних страждань, тому вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом, та вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн. 28 жовтня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22.11.2022 року ухвалою суду вирішено проводити розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 02.12.2022 року представник відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» подав відзив, згідно якого не визнає позовні вимоги в повному обсязі, та вважає, що позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди саме діями відповідача, а заявлений розмір моральної шкоди, на його думку, не відповідає вимогам розумності та справедливості. При цьому також зазначив, що при укладанні трудового договору позивач був ознайомлений з умовами праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства, але позивач свідомо прийняв наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці збільшує ризик професійного захворювання, що є вибором позивача. Також зазначив, що відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, тобто не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу; технологію виробництва не порушував. Також зазначив, що умови праці, у яких працював позивач, не створювались відповідачем, а є наслідком недосконалості технологічного процесу. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, в своїй заяві просила розглядати справу у її відсутність (а.с.115). В судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, тому у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно положень до ст. ст.\~15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України; відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі; відповідно до п. 9 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди; відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 13\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП\~( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 - 5\~ст. 153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, крім випадків укладення між працівником та власником або уповноваженим ним органом трудового договору про дистанційну роботу. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від виконання дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, що становить небезпеку для життя чи здоров`я такого працівника або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. У ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Ч. 4 ст.\~43, ч. 1 ст.\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ст. 4 Закону України «Про охорону праці»\~визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.2007 року по 28.11.2020 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, була звільнена з підприємства відповідача 18.03.2021 року за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 7-10). 27.05.2021 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено Санітарно\~гігієнічну характеристику умов праці [PERSON] , якою встановлено, що умови праці відносяться: - по вмісту пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - по рівню шуму до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - по показникам мікроклімату до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - по важкості праці до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - по напруженості праці до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі». Отже, встановлено, що загальна оцінка умов праці працівника\~відноситься до 3 класу 2 ступеню (шкідливі) (а.с.11-13). Згідно п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), причиною виникнення у позивача професійного захворювання є: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 2,8 рази (5,6 мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3) відповідно до «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони» затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 №1596. \~ \~ \~ \~ 26.05.2022 року\~ДУ «Український науково\~дослідний інститут промислової медицини» складено Медичний висновок лікарсько\~експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про\~наявність\~(відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння), протокол №811, яким встановлено у [PERSON] діагноз вперше виявлених професійних захворювань: дрібновузловий пневмооніоз (А, q/t; , em, pqp). Емфізема легень другої стадії. ЛН другого ступеня. Захворювання професійне (а.с.14). 30.06.2022 року на підприємстві ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) (а.с. 15-16), яким встановлено причини виникнення у [PERSON] професійного захворювання. Так, з п.17 зазначеного Акту вбачається, що хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом конвеєра технологічної служби дробильної фабрики гірничозбагачувального комбінату, виконувала роботи з керування, обслуговування конвеєрів при транспортуванні гірничої маси. Внаслідок тривалої дії шкідливих умов факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворої, недосконалості технології збагачення руди, через порушення в роботі систем пилоподавлення, аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування підпадала під вплив підвищених параметрів пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. з п. 20 вказаного Акту вбачається, що враховуючи роботу [PERSON] продовж 13 років 03 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. 04.10.2022 року внаслідок зазначено вище захворювання позивач [PERSON] пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), за результатами проведення якого видано: - Довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серія 12ААА № 122258, згідно якої ступінь втрати професійної працездатності встановлена 30% , відповідно довідки Серії 12 ААВ №130528 з 26.09. 2022 року до 01 жовтня 2023 року встановлена третя група інвалідності та надано висновок про умови та характер праці, згідно якого: позивачу протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу (а.с.17). У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач перебував на лікуванні у медичному закладі, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписними епікризами (а.с. 19-22). Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком медико-соціальною експертною комісією, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Отже, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає доведеним факт наявності порушення прав позивача, як працівника у сфері трудових відносин, що полягало у виконанні робіт у небезпечних для здоров`я умовах, що призвели до втрати працездатності на 30% та встановлення ІІІ групи інвалідності, що вимагає постійного лікування, тобто, суд вважає доведеним наявність моральної (немайнової) шкоди; доведеним обов`язок саме відповідача, як заподіювача такої шкоди по її відшкодуванню, як роботодавця, який не забезпечив належні умови праці позивача; доведеним наявність причинного зв`язку між шкодою і діями (бездіяльністю) відповідача. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.3-5 ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує заявлений позивачем розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку він оцінив в 200000 грн.; враховуючи обґрунтування позивача, наведені в позові, відповідно до яких, у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язку, вона позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє її можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, відчуває загальну слабкість, сухий кашель, біль та скутість у грудній клітці, задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі. У зв`язку з професійним захворюванням багато часу вимушена проводити у лікарнях, під час лікування переносити біль, приймати велику кількість ліків. Враховуючи період роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, який становить 13 років 03 місяців; характер отриманого позивачем хронічного професійного захворювання; відсоток втрати позивачем професійної працездатності, який позивачу первинно встановлений у 30%; встановлення позивачу у зв`язку з наявністю наведеного професійного захворювання третьої групи інвалідності, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, глибину фізичних та душевних страждань позивача за наведених обставин; враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також враховуючи судову практику, що склалася на сьогоднішній день при розгляді аналогічних спорів, та виходячи з наведених обставин, суд, визначає розмір моральної шкоди 100 000 гривень. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи зміни до податкового законодавства, які набули чинності з 23 травня 2020 року згідно із законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», відповідно до яких стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду. Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Оскільки сума стягнення з відповідача на користь позивача\~моральної шкоди складає 100 000,00 грн., що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, тому в даному випадку, підлягає стягненню моральна шкода, з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 2481\~гривень. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial