Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач 22\~листопада 2021 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь в порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію в сумі 172 882,02 грн. за частку вартості автомобіля КІА К5, державний реєстраційний номер [NUMBER] , (VIN) [NUMBER] , зареєстрованого 02 квітня 2021 року за [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 1 728,82 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 7\~500,00 грн., витрати на проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 1 200,00 грн. Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року. У період перебування у шлюбі 02 березня 2021 року сторонами за спільні кошти придбано автомобіль КІА К5, державний номер [NUMBER] . Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області автомобіль КІА К5, державний номер [NUMBER] , 02 квітня 2021 року зареєстровано за [PERSON] . Відповідач в період шлюбу без згоди позивача переоформив вказаний автомобіль на свою матір [PERSON] . Відповідно до звіту № YD06222 про оцінку транспортного засобу від 04 серпня 2022 року ринкова вартість автомобіля КІА К5, державний номер [NUMBER] , складає 345\~764,05 грн., що становить 9\~455,217 доларів США згідно з курсом НБУ на дату оцінки. Вартість частини вказаного автомобіля становить 172 882,02 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У відзиві\~на позов\~відповідач зазначив,\~що до\~укладення шлюбу\~з позивачем,\~а саме\~з 16\~жовтня 2016\~року йому\~на праві\~приватної власності\~належав автомобіль\~Mazda\~Premacy,\~який 12\~жовтня 2018\~року був\~ним проданий\~і за\~ці кошти\~відповідач придбав\~автомобіль Volkswagen\~Passat,\~який 10\~червня 2020\~року був\~проданий позивачем.\~За виручені\~кошти відповідач\~придбав автомобільSkoda Superb, який був проданий і 02 березня 2021 року за виручені кошти відповідачем придбаний спірний автомобіль КІА К5. Таким чином, спільні кошти в придбання вказаних автомобілів не вкладались, а спірний автомобіль КІА К5 був придбаний відповідачем за кошти, які належали йому особисто. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Іваненкова Н.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Дунаєв В.В. позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення з відповідача грошової компенсації в сумі 101\~348,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 16 вересня 2017 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року, яке набрало законної сили 31 липня 2021 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7-8). У період шлюбу сторонами 02 березня 2021 року за спільні кошти придбано автомобіль КІА К5, державний номер [NUMBER] . З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 12 жовтня 2021 року № 31/4-228аз вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 10 жовтня 2021 року за [PERSON] : -19 листопада 2016 року зареєстровано транспортний засіб марки Mazda Premacy, 2003 р.в., 12 жовтня 2018 року вказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника; -16 жовтня 2019 року зареєстровано транспортний засіб марки Volkswagen Passat, 2007 р.в., 10 червня 2020 року вказаний транспортний засіб з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника; -26\~травня 2020\~року зареєстровано\~транспортний засіб\~марки Skoda Superb, 2008 р.в., 10 квітня 2021 року вказаний транспортний засіб з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника; -02 березня 2021 року зареєстровано транспортний засіб марки КІА К5, 2015 р.в., 02 квітня 2021 року вказаний транспортний засіб з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника (а.с. 9). Згідно відповіді\~Регіонального сервісного\~центру ГСЦ\~МВС в\~Дніпропетровській області\~від 02\~листопада 2021\~року №\~31/4-236аз\~ станом\~на 31\~жовтня 2021\~року транспортний\~засіб КІА\~К5 з іншим номерним знаком [INFO] зареєстровано за [PERSON] , 02 квітня 2021 року вказаний транспортний засіб з номерним знаком [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 10). Тобто відповідачем 02 квітня 2021 року спірний автомобіль був відчужений та зареєстрований за [PERSON] . При цьому, позивач письмової згоди на відчуження автомобілю КІА К5, д/н [NUMBER] , не надавала. Статтями 69 та 70 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно звіту № YD06222 про оцінку транспортного засобу, складеного ФОП [PERSON] 04 серпня 2022 року, ринкова вартість автомобіля КІА К5, державний номер [NUMBER] , складає 345 764,05 грн., що становить 9 455,217 доларів США згідно з курсом НБУ на дату оцінки (а.с. 56-61). Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно правового висновку Верховного суду України у справі за № 6-54цс17, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2017 року № 11 роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Позивач зазначала, що кошти отримані від відчуження автомобілю були використані відповідачем на свій розсуд проти її волі, не в інтересах сім`ї та не на її потреби. Суд виходить\~із того,\~що із\~відчуженням відповідачем\~02\~квітня 2021\~року автомобілю КІА К5, д/н [NUMBER] , який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач набув у володіння грошові кошти, які були сплачені йому за вказаний автомобіль, а відтак, із моменту переходу права власності на спірний автомобіль до нового власника, який є добросовісним набувачем, об`єктом спільної сумісної власності подружжя стали грошові кошти, які отримав відповідач за вказаним договором. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2017 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти витрачені на придбання вищезазначеного автомобіля були його особистими коштами. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина вартості вищевказаного автомобілю, визначена звітом № YD06222 про оцінку транспортного засобу від 04 серпня 2022 року, тобто 172 882,02 грн. (345\~764,05 грн. : 2 = 172 882,02 грн.). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд виходить із наступного. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 728,82 грн., витрати на проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 1\~200,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження\~витрат на\~правничу допомогу\~позивачем надано:\~договір про\~надання правової\~допомоги від\~23\~березня 2021\~року,\~укладений між\~ [PERSON] \~та адвокатом\~Ільєнком Ю.В.,\~квитанцію до\~прибуткового касового\~ордера №\~1-11-21\~від 01\~листопада 2021\~року на\~суму 7\~500,00\~грн.,\~довідку-розрахунок\~наданої правової\~допомоги за\~угодою про\~надання правової\~допомоги від\~23\~березня 2021\~року,\~акт виконаних\~робіт від\~19 листопада 2021 року (а.с. 14-19). З акту виконаних робіт від 19 листопада 2021 року вбачається, що адвокатом надані наступні послуги: -аналіз наданих клієнтом документів, усні консультації 2 год. х 1\~500,00 грн. = 3\~000,00 грн.; -складання та подання до суду процесуальних документів по цивільному позову 2 год. х 1 500,00 грн. = 3 000,00 грн.; -складання та запит до Головного сервісного центру МВС 1 год. х 1\~500,00 грн. = 1\~500,00 грн., всього 5 год. х 1 500,00 грн. = 7\~500,00 грн. Разом з тим, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, пропорційність витрат до предмета спору,

Outcome: approved