Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

21 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222487001:01:006:0208. Вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідача, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222487001:01:006:0322. Після проведення топографічно-гнодезичних робіт на земельній ділянці позивача для встановлення в натурі її меж уповноваженою організацією ТОВ «Магістраль Будпроект» в квітні 2018 року було встановлено наступне: у північно-східній частині земельної ділянки позивача розміщена огорожа будинку, яка знаходиться на території земельної ділянки, належної позивачеві, і сумарно захоплює 63,5 кв.м. вказаної ділянки, що відображено на топографічно-геодезичному дослідженні. Частина захопленої земельної ділянки позначена заштрихованими лініями. Позивач звертався до Головного управління держгеокадастру у Київській області з даного питання, на що отримав відповідь листом, згідно якого розгляд даної справи знаходиться у виключній компетенції суду. На підставі наведеного позивач просив суд: -зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збідованої прибудови; -судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 25 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 30 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою від [PERSON] , в якому вона зазначає, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на підставі договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208, укладеного 27 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] . Із схеми розміщення земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208, виготовленої ТОВ «Магістраль Будпроект», на яку позивач посилається як на доказ, вбачається, що земельні ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208 та 3222487001:01:006:0322 частково накладаються, проте, відповідач вважає, що інформація на цій схемі є неправдивою. Відповідач зазначає, що згідно доданого [PERSON] викопіювання із генерального плану про місце розташування земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208, яке видано без підпису начальника відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинського району та без затвердження виконавчим комітетом Ходосівської сільської ради, земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208 не накладається з проїздом до земельної ділянки відповідача та з її земельною ділянкою. На думку відповідача, вказане викопіювання не може бути прийнято як офіційний документ з підстав, зазначених вище. Щодо відповіді Головного управління держгеокадастру у Київській області, відповідач зазначила, що така відповідь не підтверджує, а допускає можливе накладання земельних ділянок та вказує на необхідність проведення комплексу землевпорядних робіт по інвентаризації земельних ділянок з кадастровими номерами 3222487001:01:006:0208 та 3222487001:01:006:0322 для приведення у відповідність існуючих землеволодінь. На підставі наведеного відповідач просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 04 липня 2019 року позивачем на адресу суду надано заперечення на відзив до позовної заяви, згідно якого позивач просила суд залишити позовні вимоги в тому самому вигляді як вони викладені в позовній заяві. Позивачем 08 жовтня 2019 року подано до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої позивач зазначила, що 21 серпня 2019 року нею, як власником земельної ділянки площею 0,1530 га з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208, складено заяву про поділ зазначеної ділянки на дві земельні ділянки площею по 0,0820 га та 0,0710 га, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 2617. Земельній ділянці площею 0,0710 га присвоєно кадастровий номер 3222487001:01:006:5110, а земельній ділянці площею 0,0820 га 3222487001:01:006:5111. Державна реєстрація права власності на зазначені земельні ділянки проведена 02 жовтня 2019 року. На підставі викладеного, з урахуванням зміни предмету позову позивач просила суд: - зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,082 га, кадастровий номер 3222487001:01:006:5111, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованої прибудови (паркану); - судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2020 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, та зупинено провадження на час проведення експертизи. 28 грудня 2020 року Розпорядженням Києво-Святошинського районного суду Київської області № 962 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року [PERSON] прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2021 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження на час проведення експертизи.. 23 червня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення від експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Юрія Баранова № 32319/21-41 від 20 травня 2022 року про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 369/2407/19 Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2022 року замінено третю особу Ходосівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області на Феодосіївську сільську раду Обухівського району Київської області. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2022 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Мачульний О.І. позов підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Лівак А.П. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ Статтями\~12,\~13,\~81,\~89 ЦПК України\~передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 07 листопада 2015 року, укладеного між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] (Обдаровувана), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 1540, стала власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208 розміром 0,1530 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується вищевказаним Договором дарування та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48578581 від 27 листопада 2015 року. Згідно п. 1.5 вказаного Договору дарування земельна ділянка, що відчужується за цим договором належить Дарувальнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 792695, виданого Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів 08 листопада 2006 року на підставі рішення Ходосівської сільської ради № 83/19 від 31 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010632900554. Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 5/1 від 21 грудня 2015 року земельній ділянці з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208 площею 0,1530 га, яка перебуває у власності гр. [PERSON] , та розташованій в селі Ходосівка, присвоєно адресу: [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] від 21 серпня 2019 року про поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 2617 вказану земельну ділянку було поділено на дві земельні ділянки площею 0,0820 га з кадастровим номером 3222487001:01:006:5111, та 0,0710 га з кадастровим номером 3222487001:01:006:5110, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3216345512019 від 30 серпня 2019 року та № НВ-3216345522019 від 30 серпня 2019 року. Державна реєстрація права власності на зазначені земельні ділянки проведена 02 жовтня 2019 року, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 183582249 та 183586468 від 04 жовтня 2010 року. Відповідно до копії договору купівлі продажу земельної ділянки від 26 лютого 2007 року, укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим М.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 563, Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1595 га. Земельна ділянка, що продається належить Продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 581016, виданого К-Святошинським відділом земельних ресурсів Київської області 24 грудня 2005 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01053290030 від 24 грудня 2005 року. Кадастровий номер земельної ділянки 3222487001:01:006:0118. Рішенням Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 369/1 від 19 лютого 2008 року «Про внесення змін в конфігурацію земельної ділянки в [ADDRESS] гр. [PERSON] » скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 6063 на ім`я [PERSON] та відмінено державну реєстрацію № 01073900404 від 12 вересня 2007 року. Надано дозвіл на внесення змін в конфігурацію земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] гр. [PERSON] згідно матеріалів інвентаризації. Затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,1595 га згідно фактичного користування в [ADDRESS] гр. [PERSON] . Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 979796, виданого 10 листопада 2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 010994703045, власником земельної ділянки площею 0, 1595 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку Номер НВ-0003486892019 від 24 липня 2019 року земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:006:0322, площею 0,1595 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Отже, Позивач та Відповідач є власниками суміжних земельних ділянок, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 3-1946/0-4055/6-18 від 28 грудня 2018 року у відповідь на заяву [PERSON] в зв`язку з відсутністю документації із землеустрою на земельні ділянки 3222481001:00:006:0188 та існуючої на теперішній час земельної ділянки 3222487001:01:006:0322, а також відсутністю межових знаків земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208 з землями загального користування (проїзди) не можливо встановити факту самовільного заняття частини земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Стаття 41 Конституції України\~гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною третьою\~статті 13 Конституції України\~власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Відповідно до\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною першою\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі\~статтею 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до частин першої, другої\~статті 103 ЗК України\~власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (пункт «г» частини першої статті 96 ЗК України). Згідно зі\~статтею 106 ЗК України\~власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельнихвідносин. Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до\~статті 50 Закону України «Про землеустрій»\~проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки), кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки). Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Статтею 107 ЗК України\~визначено, що основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач мотивувала порушення відповідачем її прав на користування земельною ділянкою, що полягає у спорудженні паркану на частині належної їй земельної ділянки. В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на ситуаційну схему суміжних земельних ділянок, виготовленої на замовлення [PERSON] в квітні 2018 року. Так, статтею 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі Інструкція № 376). Згідно із пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки не може слугувати підставою для відмови у затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 455/856/18-а, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, та Верховним Судом у постановах від травня 2020 року у справі № 404/3048/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 454/805/13-а та від 27 січня 2021 року у справі № 818/2225/17. Підсумовуючи вищенаведене, можна зробити висновок про те, що Схема суміжних ділянок не підтверджує та не встановлює факту накладення земельних ділянок, а відтак не є допустимим та належним доказом на підтвердження вказаних обставин. Крім того, складена на замовл ення [PERSON] ТОВ «Магістральбудпроект» схема суміжних земельних ділянок, на думку суду, не підтверджує обставин з якими позивач пов`язує свої вимоги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували кваліфікацію особи, яка склала зазначену схему, обсяг даних та їх джерел, які використовувались при його виготовлені, а саме систему координат поворотних точок з документації з землеустрою ділянок позивача та відповідача. При цьому зазначена схема суміжних земельних ділянок не містить висновку про відповідність фактичних меж земельної ділянки позивача з межами її ділянки у відповідності до правовстановлюючих документів, за відсутності підтвердження чого взагалі не можна дійти висновку про порушення її права користування земельною ділянкою. Крім того у вказаній ситуаційній схемі не зазначено прилад яким здійснювались обміри та визначались межі і місцезнаходження спірної земельної ділянки, до вказаної схеми не долучено будь-яких доказів на підтвердження того, що особа, яка склала її мала відповідну спеціалізацію та кваліфікацію на проведення топографо-геодезичних робіт та відповідно виготовлення такої схеми. Отже, єдиним допустимим та належним доказом, який може підтвердити або спростувати факт накладання спірних земельних ділянок є судова земельно-технічна експертиза. Проте, сторони по справі не надали суду висновку експертизи, повторного клопотання про призначення земельно-технічної експертизи не заявляли, натомість наполягали на продовженні розгляду справи на підставі наявних в ній матеріалів. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 556/1437/19. Інші докази, на які посилався представник позивача в судовому засіданні, а саме викопіювання із генерального плану місце розташування земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0208, лист Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 3-1946/0-4055/6-18 від 28 грудня 2018 року, рішення Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 369/1 від 19 лютого 2008 року, витяги із Державного земельного кадастру, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 792695, виданий Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів 08 листопада 2006 року на підставі рішення Ходосівської сільської ради № 83/19 від 31 жовтня 2005 року жодним чином не підтверджують обставин, зазначених позивачем в обґрунтування позову. Отже, позивач, вказуючи на факт зайняття відповідачем частини земельної ділянки, власником якої вона є, не надала суду доказів на підтвердження своїх доводів, що є її процесуальним обов`язком. А відтак, суд встановив, що позивачем не доведено порушення відповідачем її земельних прав, а відтак, її право, за захистом якого вона звернулася в суд, не порушено. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на їх безпідставність. Враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed