Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнання за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири (а.с.2-5). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2011 до 2018 рік перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей. Під час шлюбу за спільні кошти подружжям була придбана квартира [ADDRESS] . Проте право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за відповідачем. Вказує, що він самостійно сплачує кошти за комунальні послуги, піклується про спільне майно, проводить поточні ремонти, вартість квартири становить 274 260,00 грн. За таких обставин, посилаючись на статті 60, 69, 70 Сімейного кодексу України, просить визнати спірне майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 03.09.2021 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначив підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 27.02.2023 цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Маслюк Н.В. у зв`язку з проведенням повторного автоматизованого розподілу справи згідно розпорядження №72 від 27.02.2023. У судове засідання позивач та його представник не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідачка у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до ст.128, ст.131 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. З урахуванням вищевикладеного судом 27.02.2023 постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що сторони з 19.11.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі. Новозаводський районний суд м. Чернігова рішенням від 20.08.2018 розірвав шлюб між позивачем та відповідачем. Рішення суду набрало законної сили 20.09.2018 (а.с.13-14). Сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.15), та [PERSON] , [INFO] (а.с.16). У період шлюбу, 07 травня 2014 року між ТОВ «Житлобудсервіс» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., зареєстрований в реєстрі за №1923, згідно якого [PERSON] за 319 970,00 грн придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.17-18). Право власності на вказану квартиру зареєстроване за відповідачем, що підтверджується копією витягу та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.19, 27-28). Згідно технічного паспорту квартира за адресою: [ADDRESS] , складається з двох кімнат та має загальну площу 65,3 кв.м. (а.с.29-31), а її вартість, відповідно до звіту про оцінку від 18.08.2021, становить 274 260,00 грн (а.с.20). З копії трудової книжки позивача вбачається, що він в період шлюбу працював у ДСП «Чорнобильська АЕС» (а.с.32-35). За 2011 рік [PERSON] отримано 98 533,01 грн заробітної плати, за 2012 - 109 084,57 грн, за 2013 - 119 579,01 грн, за 2014 - 120 415,53 грн, за 2015 - 119 283,86 грн (а.с.36). Позивачем здійснюється оплата комунальних послуг за утримання спірного майна, що підтверджується дублікатами квитанцій (а.с.37-89). IV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін У п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. У відповідності до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Частинами 1, 3, 4 ст.368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до п.22 Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.23 вищевказаної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем відзив на позов не подано, а також не надано доказів щодо особистої приватної власності на спірне майно, а тому суд виходить з об`єму наданих позивачем доказів відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України. Спірна квартира набута подружжям за час шлюбу, що не спростовано відповідачем. Про дану обставину також зазначено у пункті 1.6 договору купівлі-продажу від 07.05.2014, відповідно до якого квартира за адресою: [ADDRESS] , буде спільною сумісною власністю, оскільки набувається під час перебування в шлюбі відповідача з позивачем. Також позивач надав нотаріально посвідчену заяву про згоду на купівлю зазначеної квартири. Отже, матеріали справи не містять доказів того, що квартира [ADDRESS] є особистою власністю відповідача. Позивачем доведено існування суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимоги про право спільної сумісної власності на майно, придбане під час шлюбу. Ураховуючи вищезазначене, виходячи з того, що частки позивача та відповідача у спільному майні є рівними, а тому позивач має право на належну йому частку у спільному з відповідачем майні, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири обґрунтовані та підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 742 грн 60 коп (а.с.1). Водночас суд зазначає, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки ціна позову за вимогою щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частини спірної квартири складає 137 130,00 грн (274260/2), то розмір судового збору становить 1 371,30 грн. Вимога щодо визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя є немайновою, а тому судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подачі позову становило 908,00 грн. Таким чином, на момент подання позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 279,30 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи переплату позивачем судового збору, задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 279,30 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved