Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Южноукраїнський відділ ДРАЦС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник свою заяву обґрунтовує тим, що 13 квітня 2022 року він зі своєю родиною виїхав із м. Херсону до м. Южноукраїнська та став на облік як внутрішньо переміщена особа, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України. У жовтні 2022 року син [PERSON] його дядько [PERSON] повідомив, що його бабусю евакуйовано з м. Херсон на тимчасово окуповану територію до м. Генічеськ, Херсонської області. [INFO] його бабуся померла. Заявник звернувся до відділу ДРАЦС для належної реєстрації смерті бабусі за місцем свого проживання. Проте органом ДРАЦС у державній реєстрації факту смерті бабусі йому було відмовлено. У зв`язку з тим, що на момент смерті бабусі м. Генічеськ, Херсонської області є тимчасово окупованою територією, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть в органах ДРАЦС. Просить суд визнати факт смерті бабусі на окупованій території, для оформлення спадщини. У судовому засіданні заявник [PERSON] суду пояснив, що про смерть бабусі він дізнався від дядька, який відправив йому через месенджер свідоцтво про смерть. У зв`язку з тим, що він має намір вступити у спадок, просить суд встановити факт смерті бабусі на окупованій території. У судове засідання представник заінтересованої особи Южноукраїнського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився. Від начальника відділу до суду надійшла заява, в якій вона повідомила, що заперечень проти заявлених вимог не має та просить розглянути заяву без участі представника заінтересованої особи. З огляду на матеріали справи, заявник є онуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, в якому матір`ю зазначена [PERSON] (а.с.12). У свою чергу, [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.13). Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та про розірвання шлюбу [PERSON] під час укладання шлюбу взяла прізвище чолоівка " [PERSON] ", яке змінила на дівоче - " [PERSON] " після розірвання шлюбу (а.с. 16, 17). Згідно зі свідоцтвом про смерть мати заявника [PERSON] померла [INFO] (а.с. 15). З матеріалів справи вбачається, що заявникові Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відмовлено в реєстрації факту смерті бабусі (а.с. 28). Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] м. Генічеськ, Херсонської області було тимчасово окупованою територією, що є загальновідомим фактом, який згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування. Це унеможливлює отримання заявником необхідних документів для реєстрації факту смерті [PERSON] у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Місто Генічеськ та Херсонська область визначено тимчасово окупованою територією відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку ст. 1 цього Законує невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції та законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до роз`яснень, наданих у п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. У абзаці першому п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Проведення державної реєстрації смерті бабусі заявника не є можливим навіть в будь-якому органі РАЦС на території, підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті [PERSON] . Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Враховуючи, що на території України ведуться активні бойові дії, з метою якнайшвидшого розгляду цієї справи у відповідності до норм цивільного та цивільно-процесуального законодавства України, суд розглядає справу невідкладно, а рішення суду допускає до негайного виконання (ч. 2 та ч. 4 ст. 317 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що смерть [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Херсон, Херсонської області, настала [INFO] у віці 92 років під час військової агресії російської федерації проти України в м. Генічеськ, Херсонської області. Оскільки державна реєстрація факту смерті у Южноукраїнському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими. Отже, встановлення цього факту, що має юридичне значення, необхідно заявникові для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть особи, видане державним органом України. Згідно пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного,

Outcome: approved