Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

у грудні 2022 року до Машівського районного суду Полтавської області з Великобурлуцького районного суду Харківської області на виконання статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розпорядження голови Верховного Суду надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить скасувати постанову про накладення арешту на її майно та скасувати арешт частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки виконавче провадження знищене за закінченням строку зберігання та державний виконавець не має підстав для вчинення будь-яких дій (а.с.1-4, 32). Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану, зокрема, Машівському районного суду Полтавської області визначена підсудність справ Великобурлуцького районного суду Харківської області. Ухвалою від 23.12.2022 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Одночасно залучив до участі в справі як третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Великобурлуцький районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.33). У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про відсутність адресата - відповідача (а.с.41,42,54) та вручення судової повістки третій особі (а.с.53), представник позивача адвокат Зінченко С.А.06.02.2023 року подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача (а.с.44,45). Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін, дослідивши письмові докази. Так, судом установлено, що [PERSON] є власником 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Великобурлуцькою державною нотаріальною конторою 18.11.2021 року (а.с.7,8, 12,14-18). 18.05.2009 за номером запису про обтяження 8722113 на підставі постанови ВДВС Великобурлуцького РУЮ АА № 548424 від 18.05.2009 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ КБ «Соцкомбанк» заборгованості в розмірі 2530,00 грн, накладений арешт на все майно [PERSON] та оголошена заборона на його відчуження (а.с. 8,9). Відповідно до частин 1 і 2 статті 56 Закону України\~«Про виконавче\~провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. За повідомленням начальника Великобурлуцького відділу державної виконавчої служби у Куп`янському районі Харківської області Барабанова В. від 24.12.2021 станом на 24.12.2021 року строк архівного зберігання паперових носіїв скінчився, підтвердження перебування виконавчого провадження у відношенні [PERSON] у відділі на виконанні відсутнє, в зв`язку з чим арешт не знімається (а.с. 10,11). Згідно з роз`ясненнями, викладених у пунктах першому, другому постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Зняття арешту з майна врегульовано статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Перелік підстав для зняття арешту не є вичерпним та згідно частини п`ятої наведеної норми може бути знятий за рішенням суду в усіх інших випадках. Цей позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з розпорядженням належної позивачці квартири на праві власності та фактично є різновидом негаторного позову. Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19. З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем було винесено постанову від 01.06.2012 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення) (а.с.9). Між тим державним виконавцем не було винесено постанову про зняття арешту з майна всупереч ч.ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно до якої про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Таким чином, не дивлячись на те, що вже понад 10 років як державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, накладений арешт на майно боржника є чинним, триваючим, що свідчить про його існування за межами визначених законом правових підстав. Зважаючи на той факт, що арешт на майно в рамках виконавчого провадження було накладено державним виконавцем, який не забезпечив виконання вимог ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» та закінчуючи виконавче провадження в зв`язку із виконанням рішення суду не вирішив питання про зняття арешту з майна позивачки, тобто не вчинив тих дій, суд доходить висновку про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна позивача [PERSON] та відповідно задоволення позову в цій частині. Водночас суд не уважає за можливе задовольнити позов в частині скасування постанови державного виконавця про накладення арешту на майно з огляду на під ставність такої постанови. На підставі викладеного,

Outcome: partial