Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені якого діє представник адвокат Мотальова-Кравець В.Ю., звернувся в суд із позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Дмитро Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що із мобільного за стосунку «ДІЯ» йому стало відомо, що приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д.В., звернувши стягнення заборгованості за кредитним договором, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №67211408 від 20.10.2021 року про примусове виконання виконавчого напису №100314 від 15.07.2021 року, виданого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В., яким за заявою ТзОВ «Качай гроші» вчинено виконавчий напис, згідно якого у безспірному порядку задоволено вимоги ТОВ «Качай гроші» про стягнення заборгованості в розмірі 16393,40 грн. по кредитному договору. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки на час вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, що не був посвідчений нотаріально, в зв`язку з чим виконавчий напис не підлягає виконанню. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 16.09.2022 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ «Качай гроші» повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, не подав заяви про розгляд справи у його відсутності, не подав відзив на позовну заяву, однак подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесену ним по даній справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Дмитро Васильович повторно в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суд про причини неявки, не подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та не подали пояснення щодо позовних вимог. Оскільки, особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим проведення розгляду справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд даної справи. Судом встановлено, що 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. за заявою ТзОВ «Качай гроші» вчинено виконавчий напис, яким задоволено вимоги товариства про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТзОВ «Качай гроші» заборгованості по кредиту в розмірі 16393,40 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Дмитра Васильовича від 20.10.2021 року відкрито виконавче провадження по виконавчому напису №100314 від 15.07.2021 року, виданого приватним нотаріусом Грисюк О. В. Зі змісту ст.87 Закону України "Про нотаріат" вбачається, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» зазначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29.06.1999 № 1172 передбачено, що для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, а також звернення стягнення на заставлене майно нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. П. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 №296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно із п.3.5. глави 16 вищевказаного Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Документом, що встановлює прострочення виконання зобов`язання за нотаріально посвідченим договором, є заява стягувача про прострочення платежу, передана боржнику безпосередньо стягувачем або надіслана боржникові поштою зі зворотним повідомленням, або передана через нотаріуса в порядку, передбаченому ст.84 Закону України «Про нотаріат». При цьому, вказані документи не є підтвердженням існуючого боргу, вони лише можуть доповнювати інформацію про існуючий борг. Заява боржника про підтвердження ним суми боргу, письмова відповідь боржника стягувачу про причини прострочення сплати заборгованості чи повернення майна, письмове прохання боржника про надання відстрочки виконання тощо - також документи, які є додатковою інформацією про наявність боргу. Щодо безспірності заборгованості слід зазначити, що в основу розмежування «спірної» і «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення позивача (боржника) до пред`явленої вимоги (суб`єктивна ознака), а фактичний характер правовідносин (об`єктивна ознака). Факт наявності спору між сторонами - суб`єктивна ознака. Чинним законодавством, не надано визначення поняття «безспірна заборгованість», тому підтвердження наявності заборгованості боржника щодо виконання грошового зобов`язання стосовно юридичних осіб має ґрунтуватися на даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності контрагентів за договором, виходячи з такого. Згідно із Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Так, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, то безпосередньо після її закінчення. Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 280 від 17 червня 2004 року, до первинних документів відносяться рахунки бухгалтерського обліку банків. Таким чином, нотаріус при вчиненні виконавчого напису повинен мати виписки з рахунків бухгалтерського обліку банків, на які перераховуються гроші боржником за виконання основного зобов`язання. Відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримав первинні бухгалтерські документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника (документів щодо видачі кредитних коштів, погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів за кредитним договором, виписок з позичкового рахунку), що виконавчий напис нотаріусом вчинений щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим кредитним договором, та на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог цивільного процесуального закону метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів "поза розумним сумнівом" полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19). Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування залежить від специфіки обставин, про доведення яких йдеться, а сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху вирішення спору. Проаналізувавши докази по справі, суд вважає, що нотаріус, в порушення норм ст.88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 №296/5 та постанови Кабінету міністрів України №1172, вчинив виконавчий напис від 15.07.2021 року за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором нотаріально не посвідченим, не впевнившись в отриманні боржником вимоги банку та за межами трирічного строку з часу виникнення у стягувача права вимоги за кредитним договором. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові випрати понесені ним на оплату судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. позовної заяви та 992 грн. 40 коп. заяви про забезпечення позову, а також 6000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, що підтверджуються квитанціями про оплату судового збору, договором про надання правової допомоги від 26.08.2022 року, актом прийому - передачі наданих послуг від 26.08.2022 року вказаного договору, описом робіт наданих адвокатом, платіжним дорученням №@2Рl448522 від 26.08.2022 року про оплату правової допомоги. При цьому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, понесену позивачем, із 6000 грн. до 2000 грн., оскільки визначаючи розмір судових витрат, пов`язаних з наданням позивачу професійної правничої допомоги адвокатом, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує: складність справи; обсяг надання правничої допомоги, який необхідний був для підготовки та збору доказів; ціну позову, і вважає, що вказаний розмір відповідає сумі понесених позивачем витрат, що становлять 6000 гривень.

Outcome: approved