Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому прохає визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що разом з відповідачем мають спільних малолітніх дітей, які наразі проживають разом з нею, проте для для вирішення певних юридичних питань, зокрема, для отримання статусу багатодітної родини та отримання певних пільг їй необхідне рішення суду про визначення місця проживання дітей разом з нею. Ухвалою суду від 08.11.2022 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.01.2023 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 28.02.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про закриття провадження у справі за цивільним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю відмовлено. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову [PERSON] прохає відмовити, посилаючись на відсутність спору між сторонами про визначення місця проживання дітей (а.с.41-43). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав відсутності спору між сторонами. Представник органу опіки та піклування Малохатько М.В. зазначила, що малолітні діти проживають разом з матір`ю, спору між сторонами про визначення місця проживання дітей не має. При ухваленні рішення поклалася на розсуд суду. У судовому засіданні заслухано думку малолітньоъ [PERSON] , яка показала, що проживає разом з мамою, братом [PERSON] , сестричкою [PERSON] та татом [PERSON] . Ще є тато [PERSON] , але вони з ним не спілкуються. Вона пам`ятає як він виглядає, але не пам`ятає коли бачила його востаннє. Зі святами тато [PERSON] її не вітає, подарунки не дарує. Хотіла б і надалі проживати з мамою, татом [PERSON] , братом та сестрою. Малолітній [PERSON] показав, що проживає в родині разом з мамою, двома молодшими сестрами та чоловіком матері [PERSON] , з яким у нього склалися нормальні відносини. З батьком іноді спілкується, востаннє бачилися на вихідних. Батько дає гроші, передає через нього гроші і для [PERSON] . [PERSON] з батьком не спілкується і не хоче спілкуватися, каже, що звикла до [PERSON] , якого називає татом. [PERSON], мама спілкуватися з батьком не забороняє, проте сестра сама не хоче з ним бачитися. У батька зараз інша родина, він іноді буває в нього вдома. З його дружиною у нього нормальні відносини. Батько колись давно пропонував проживати з ним. Наразі батько з ним не обговорював наявність цивільного позову про визначення місця проживання дітей та не пропонував проживати разом. [PERSON] зазначив, що бажає проживати з мамою та її родиною де йому комфортно. Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи, думку малолітніх дітей, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у місті Комсомольськ Полтавської області народився [PERSON] , батьками якого у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у місті Комсомольськ Полтавської області народилася [PERSON] , батьками якого у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.09.2019, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Відповідно до копії повного свідоцтва про народження, завіреного перекладом з польської мови, [INFO] в м. Катовіце Республіки Польща у [PERSON] народилася донька [PERSON] (а.с.87). Згідно довідки № 61317/19-536-656 від 04.07.2022 виданої Генеральним консульством України в Кракові, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована громадянином України (а.с.84). Як убачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 16.07.2022 уклала шлюб з [PERSON] (а.с.85). Відповідно до довідки № 20-11/815 від 24.02.2023 наданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25.01.1996) та норми Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається із змісту позову, [PERSON] прохає визначити місце проживання малолітніх дітей разом з нею, посилаючись на те, що рішення суду потрібне їй для вирішення певних юридичних питань, зокрема, для отримання статусу багатодітної родини та отримання певних пільг. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Проте, з огляду на закріплену ст.141 СК України рівність прав обох батьків щодо дитини, вказаний принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити як надання певної переваги матері перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом із тим, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина перша, друга статті 161 СК України). Як убачається з копії довідки наданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] разом з малолітніми [PERSON] та [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , наданої СЗОШ І-ІІІ ступенів № 4, [PERSON] навчається в СЗОШ І-ІІІ ст. №4 з 01.09.2020 року, зарахована до першого класу за заявою матері [PERSON] . На даний час [PERSON] є ученицею 3-Б класу. Сім`я складається з п`яти осіб: [PERSON] - мати, [PERSON] - вітчим, [PERSON] - син, [PERSON] - донька. Родина проживає за адресою: [ADDRESS] . У [PERSON] високий рівень навченості, вона швидко сприймає інформацію і запам`ятовує її. На уроках уважна, старанна, застосовує вивчений матеріал у нестандартних ситуаціях, уміє аналізувати, робити висновки, легко встановлює найсуттєвіші зв`язки й залежність між явищами. ЇЇ відповідь повна, лаконічна, змістовна. На заняттях спокійна та врівноважена, завжди активна. Дівчинка серйозно ставиться до виконання індивідуальних завдань з усіх предметів та доручень класовода. Динаміка успішності з кожним семестром покращується завдяки наполегливій праці [PERSON] та контролю з боку мами. Дівчина добра, весела, щира, легко йде на контакт з оточуючими. Має багато друзів. Вона бере активну участь у виховних заходах класу та закладу освіти. Відвідує спортивну секцію з плавання. Любить читати книжки, малювати. Навчанням та вихованням дитини займається мама [PERSON] і вітчим [PERSON] . Вони систематично відвідують навчальний заклад, цікавляться її навчанням (а.с.11). Згідно з інформацією наданою СЗОШ І-ІІІ ступенів № 4, [PERSON] навчається в школі з 01.09.2016. Батько [PERSON] , з родиною не проживає, в шкільному житті [PERSON] участі не бере, не підтримує зв`язок з класним керівником. Зі слів матері, батько не бере участь у вихованні та оздоровленні дитини. [PERSON] систематично відвідує школу, регулярно виконує домашні завдання. До школи приходить завжди чистий, охайний, не запізнюється на уроки та має все необхідне для занять (портфель, зошити, канцелярське приладдя). Одяг відповідає санітарно-гігієнічним нормам та сезону. Мати учня, [PERSON] , добросовісно ставиться до виконання батьківських обовязків: підтримує постійний зв`язок зі школою, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням сина, дбає про здоров`я та виховання дитини, забезпечує всім необхідним для повноцінного розвитку хлопчика. Вдома створені належні умови для навчання, проживання, відпочинку та всебічного розвитку учня (а.с.12). Відповідно до характеристики, наданої першим заступником голови правління ПрАТ «Полтавський ГЗК» Дмитром Спатаром, [PERSON] працює на ПрАТ «Полтавський ГЗК» фахівцем із закупівель з 22.07.2021. На даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. За час роботи зарекомендувала себе як сумлінний, дисциплінований працівник. Ділові якості проявила на високому рівні, постійно прагне до самовдосконалення. Виконує завдання із застосуванням навичок за суміжними професіями, надає допомогу колегам, бере додаткову роботу, самостійно вибирає способи досягнення цілей. За характером спокійна та врівноважена. В колективі користується повагою та авторитетом. Цілеспрямована, активно займається спортом на аматорському рівні, активно приймає участь в міжміських та міжобласних змаганнях (а.с.10). За змістом роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати (пункт 18). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За нормою ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. За змістом ч.2 ст.159 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вказує, що орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області не надав висновок щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , через відсутність спору між батьками. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд наголошує, що спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про дійсно спору між сторонами про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу не існувало. Після розірвання шлюбу між батьками, малолітні діти залишилися проживати разом з матір`ю, про що батько дітей не заперечував. За змістом ст. 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо відсутності спору та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору, суд вказує, що у постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2020 у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що «закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц ( провадження № 61-1807св20) вказав, що «відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі». Також, в порядку ст. 171 СКУкраїни, суд приймає до уваги думки малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які в судовому засіданні зазначили, що бажають проживати разом з матір`ю. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків. Вирішуючи вказаний спір,

Outcome: approved