Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, в обґрунтування зазначивши наступне. Вони є спільними частковими власниками квартири [ADDRESS] . [INFO] помер їх батько та чоловік, [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . [PERSON] є дочкою покійного та єдиним спадкоємцем за законом, оскільки інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини на її користь. У встановлений законом термін та порядок вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, про те у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно їй було відмовлено, у зв`язку з виявленням накладених на цю квартиру арештів. У зв`язку із зазначеним вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/3 частину вищевказаної квартири і рішенням суду від 29.04.2022 року її позовні вимоги були задоволені. В подальшому нею було зареєстровано право власності, але при видачі витягу з Державного реєстру речових прав, реєстратор їй повідомив, що існують арешти на ім`я [PERSON] , у зв`язку з чим вона не буде мати можливість розпоряджатися своїм майном. Вона неодноразово зверталася до відповідача з питання вирішення зняття арешту, але такі звернення результатів не дали. Ситуація, яка склалася порушує їх права, як власників квартири [ADDRESS] та не дає їм в повній мірі розпорядитися належним їм майном, тому вони звернулися до суду з вказаним позовом. Звертає увагу суду на те, що арешт накладено на всю квартиру, при тому, що відповідач є власником лише 1/3 частини, що є порушенням прав та інтересів інших співвласників. Просить суд припинити обтяження зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 47046367, Уманською міською державною нотаріальною конторою від 08.05.2007 року, на підставі постанови серія та номер АА 929076 виданої 29.03.2004 року, видавник: відділ виконавчої служби Уманського міського УЮ, припинити обтяження зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 47046346, Уманською міською державною нотаріальною конторою від 03.05.2007 року на підставі постанови серія та номер: Б/Н виданої 02.08.2001 року, видавник: Уманський РВ УМВС, припинити обтяження зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, арешт (архівний запис) за № 4921179, Уманською міською державною нотаріальною конторою від 08.05.2007 року на підставі постанови серія та номер АА 929076 виданої 29.03.2004 року, видавник: відділ виконавчої служби Уманського міського УЮ на нерухоме майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали письмову заяву, у якій просять суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені своєчасно, про причини неявки суд не повідомляли. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію учасників справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено, що на підставі свідоцтва № 4801 від 14 березня 1995 року, виданого Уманським відділом житлового господарства, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . В подальшому, після смерті одного зі співвласників - [PERSON] , право власності на 1/3 вищевказаної квартири перейшло спадкоємцю за законом - [PERSON] , що підтверджується рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.04.2022 року, яке вступило в законну силу 31.05.2022 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 13.06.2022 за № 302576282. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 13.09.2022 року за № 309632888, щодо об`єкта нерухомості - квартири [ADDRESS] наявні записи про обтяження зазначеного майна: номер запису про обтяження 47046367, зроблений на підставі постанови серії та номер АА 929076, виданий 29.03.2004 Відділом виконавчої служби Уманського міського УЮ, на все майно [PERSON] ; номер запису про обтяження: 47046346, зроблений на підставі постанови серії та номер Б/Н, виданий 02.08.2001 року Уманським РВ УМВС, на все майно [PERSON] . Згідно повідомлення Уманського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.04.2021 року, направленого на ім`я [PERSON] , у зв`язку із його заявами від 06.04.2021 та 16.04.2021 щодо обтяження майна, належного останньому, на виконанні у відділі ДВС перебували виконавчі провадження: по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1821-2003 виданого Уманським міським судом 30.07.2003 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] та по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1924-03 виданого Уманським міським судом 18.08.2003 року про стягнення аліментів з [PERSON] та користь [PERSON] . Станом на 26.04.2021 року матеріали вищевказаних виконавчих проваджень знищено в зв`язку із закінченням терміну зберігання в архіві. Крім того, згідно даних Єдиного Державного Реєстру виконавчих та Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні в Уманському міському відділі Державної виконавчої служби перебували виконавчі провадження про стягнення боргів з [PERSON] , а саме: ВП № [NUMBER] по примусовому виконанню постанови № 3-3600 виданої 26.07.2005 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] штрафу на користь держави в сумі 15 грн., 31.08.2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № [NUMBER] по примусовому виконанню постанови № 705/3329/15-п, 3/705/714/15 виданої 26.06.2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] судового збору на користь держави в сумі 36,54 грн., 31.08.2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № [NUMBER] по примусовому виконанню постанови № 705/3329/15-п, 3/705/714/15 виданої 26.06.2015 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] штрафу на користь держави в сумі 3400,00 грн., 23.09.2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № [NUMBER] по примусовому виконанню постанови № 21418289 виданої 30.09.2010 року Уманським МВ ДВС Уманського МРУЮ про стягнення з [PERSON] виконавчого збору на користь держави в сумі 52,00 грн., 31.08.2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № [NUMBER] по примусовому виконанню постанови № 21418289 виданої 30.09.2010 року Уманським МВ ДВС Уманського МРУЮ про стягнення з [PERSON] витрат на проведення виконавчих дій в сумі 30,00 грн., 31.08.2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 «Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Положеннями ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інші законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю У ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що сторони по справі є власниками квартири [ADDRESS] . Відносно відповідача [PERSON] у відділі державної виконавчої служби перебувало ряд виконавчих проваджень в межах яких було винесено дві постанови про арешт майна боржника [PERSON] . При цьому, арешт було накладено на все майно останнього, в тому числі і на всю квартиру [ADDRESS] , хоча боржник не був одноособовим власником цієї квартири, а володів нею на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON] та померлим [PERSON] . Крім того, у відповідності до повідомлення виконавчої служби станом на час розгляду справи виконавчі провадження відносно [PERSON] , що перебували на виконанні закінчені на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду. Також судом встановлено, що матеріали виконавчих проваджень знищено але записи про обтяження, внесені в межах виконавчих проваджень, не скасовані. На думку суду, у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті чи іншому виді обтяження вищезазначеного майна. Таким чином, наявні обтяження на майно порушують право позивачів, як співвласників в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки створюють перешкоду їм, як належним власникам користуватися та розпоряджатися своїм майном, при тому, що арешт накладений на квартиру, стосувався лише майна боржника [PERSON] . Враховуючи вказані обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо наявних обтяжень та заборон на нерухоме майно впливають на права позивачів та створюють їм перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, підстав для продовження обтяження майна суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved