Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

\~ Адвокат Буджерак Михайло Романович, який діє інтересах позивача [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову вказує, що 16 липня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено розписку, відповідно до якої [PERSON] , як Позичальником, отримано у борг від [PERSON] , як Позикодавця, грошові кошти в розмірі 2 300 доларів США. \~ \~ \~ \~Згідно розписки, [PERSON] зобов`язалась повернути дані грошові кошти у термін до 31.07.2021 року. Проте, у вказану дату зазначену суму коштів [PERSON] повернуто не було. Після закінчення терміну повернення позики, Позивач неодноразово шляхом телефонних дзвінків звертався до [PERSON] з вимогою повернути суму боргу. Крім цього, 25 серпня 2022 року [PERSON] , з використанням засобів поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» на адресу Відповідачки рекомендованим поштовим відправленням було надіслано вимогу з метою отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 2 300,00 доларів США, які були отримані нею у борг. Втім, станом на день подачі позову, [PERSON] у добровільному порядку не повернуто зазначеної суми боргу. Вказує на те, що боргова розписка від 16.07.2021 року, складена і підписана [PERSON] , є документом, що підтверджує фактичне, реальне отримання нею від [PERSON] грошових коштів у розмірі 2 300 доларів США. Відносно укладення договірних зобов`язань в іноземній валюті зазначає наступне. Так, згідно змісту боргової розписки від 16.07.2021 р. зазначається, що [PERSON] взяла на себе зобов`язання «повернути грошові кошти у термін до 31.07.2021 року у розмірі 2 300 доларів США. Таким чином, вбачається, що сторони дійшли домовленості та згоди щодо виконання зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно, узгодження такої умови, є підставою для стягнення з Відповідачки суми боргу саме в іноземній валюті Долар США. Також, зазначає, що в зв`язку з наданням професійної правничої допомоги адвокатом Буджераком М.Р. у відповідності до умов Договору про надання правничої/правової допомоги Позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 15 000, 00 грн. На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу надають: копію Договору про надання правничої/правової допомоги; копію розрахунку понесених витрат на правничу допомогу; копію акту виконаних робіт. Вважає, що витрати, понесені [PERSON] , пов`язані з наданням правничої/правової допомоги адвокатом Буджераком М.Р., підлягають до стягнення за рахунок Відповідача [PERSON] Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 2 300 доларів США та 3 % річних за період з 31.07.2021 по 15.11.2022 року в сумі 89 доларів США, а всього 2 389 доларів США; стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. 04 січня 2023 року ухвалю суду відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 22 лютого 2023 року через канцелярію суду позивач [PERSON] надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, мотивуючи її тим, що в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року із 05 год.30хв. Водночас ЗУ від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено п.п. 18 і 19. \~ \~ \~ \~Так, у відповідності до п. 18 зазначається: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення». На виконання даної норми, вважає за необхідне зменшити свої позовні вимоги, зокрема, шляхом перерахунку розміру 3% річних за користування грошовими коштами, що підлягають до стягнення з Відповідача, за прострочення виконання нею грошового зобов`язання. З урахуванням змін у законодавстві, відсотки за користування грошовими коштами слід обраховувати за період з 01.08.2021 року по 23.02.2022 року. А тому, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 2300 доларів США та 3% річних за період з 01.08.2021 по 23.02.2022 року в сумі 39 доларів США, а всього 2339 доларів США; стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав клопотання, в якому зазначено, що позовні вимоги відносно стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримує в повному обсязі та вважає їх такими, що підлягають до задоволення. Також, зазначено, що просить розглянути справу за його відсутності та відсутності його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, щляхом направлення рекомендованого повідомлення за зареєстрованою адресою місця проживання. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки [PERSON] , повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди представника позивачки щодо такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2021 року [PERSON] надано розписку, відповідно до змісту якої вбачається, що вона [PERSON] 16 липня 2021 року отримала від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 2300 доларів США. В даній розписці, також, зазначено, що вона зобов`язується повернути грошові кошти у термін до 31 липня 2021 року у розмірі 2300 доларів США. Строк повернення коштів закінчився 31 липня 2021 року, однак, борг відповідачкою в розмірі 2300 доларів США не повернутий. 25 серпня 2022 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] було направлено Претензію з пропозицією (вимаганням) протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії сплатити суму боргу. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, кошти не повернула. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року (провадження N 6-63цс13) та від 11 листопада 2015 року (провадження N 6-1967цс15), що підтриманий і Верховним Судом у постанові від 19 травня 2020 року (справа N 212/2099/16-ц, провадження N 61-24508св18). А тому, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 16 липня 2021 року, надана [PERSON] , є документом, який підтверджує фактичне, реальне отримання нею від [PERSON] грошових коштів в розмірі 2300 доларів США. Відносно укладення договірних зобов`язань в іноземній валюті суд зазначає наступне. Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно ст. 524 ЦК України зазначається, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Втім, частиною 2 цієї статті передбачено також і можливість сторін визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Отже, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16-ц (провадження N 14-446цс18). Як вбачається зі змісту боргової розписки від 16.07.2021 року, [PERSON] взяла на себе зобов`язання «повернути грошові кошти у термін до 31.07.2021 року у розмірі 2 300 (дві тисячі триста) доларів США». На думку суду, сторони дійшли домовленості та згоди щодо виконання зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно, узгодження такої умови, є підставою для стягнення з Відповідачки суми боргу саме в іноземній валюті Долар США. Відносно відповідальності за порушення грошового зобов`язання суд зазначає наступне. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст.599 ЦК України.) За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання не виконала та не повернула [PERSON] після закінчення строку виконання зобов`язань, а саме після 31 липня 2021 року позику в сумі 2300 доларів США, тому, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на його користь суми в розмірі 2300 доларів США. Також, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь 3% річних, виходячи із наступного. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання не виконала, тому вимоги позивача [PERSON] про стягнення з останньої на його користь 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення є законними. Позивачем надано розрахунок 3% річних за період з 01.08.2021 по 23.02.2022 в розмірі 39 доларів США. Своїх заперечень проти стягнення 3% річних та доказів, які б обґрунтовували такі заперечення відповідач [PERSON] суду не подала. Відносно позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями п. 4 ст.1, ч. ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року в справі №686/5064/20, від 4 червня 2021 року в справі №160/13273/19. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, де аналізувалися аналогічні положення ЦПК України, суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Також, висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі №922/445/19. Тобто, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи. Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені. З урахуванням наведеного вище,суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідного обґрунтованого клопотання відповідачем [PERSON] не заявлено. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачем [PERSON] . на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді надано: -Копію Договору про надання правової допомоги № 01/12/2022 від 01 грудня 2022 року, укладеного між адвокатом Буджерак Михайлом Романовичем та [PERSON] . Відповідно до п. 1 Договору, за цим договором Адвокат, відповідно до діючого законодавства бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а саме: здійснювати представництво інтересів [PERSON] в якості представника, захисника в установах та організаціях усіх форм власності, а також органах нотаріату та державної виконавчої служби. Відповідно до п. 4 Договору, оплата за виконання Адвокатом доручення Замовника за цим договором, включаючи витрати організаційно-технічного характеру, визначаються за домовленістю сторін та складають 15000 грн. -Копію Акту приймання-передачі виконаних робіт від 12 грудня 2022 року (з врахуванням Заяви від 26 січня 2023 року), відповідно до якого Клієнт [PERSON] та Виконавець [PERSON] підписала даний Акт про наступне: 1.За період дії Договору № 01/12/2022 від 01 грудня 2022 року Виконавець виконав та передав наступні роботи з надання правової допомоги Клієнту, послуги з юридичного консультування та юридичного представництва, а саме: надання юридичних консультацій з питань стягнення грошових коштів; ознайомлення та аналіз документів, в т.ч. боргової розписки, що надані Клієнтом; обрання Клієнтом правової позиції; складання процесуальних документів у справі, зокрема, позовної заяви про стягнення грошових коштів; подання документів до суду (витрати на поштову кореспонденцію); представництво та супровід інтересів Клієнта в суді ( в т.ч. отримання процесуальних документів). 2.Вартість робіт за Договором № 01/12/2022 від 01 грудня 2022 року становить 15000 грн. 00коп. 3.Замовник прийняв вказані роботи по обсягу та якості. Жодних претензій по якості та обсягу робіт Замовник не має. -Копію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії СА № 1043623 на ім`я [PERSON] . Відповідачем [PERSON] не спростовано належними доказами неспівмірність та захищеність розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт, а тому, до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. \~ \~ \~ \~Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений ним при подачі даного позову до суду судовий збір в розмірі 992 грн.40 коп. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved