Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

у жовтні 2020 року ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за необліковану електричну енергію у сумі 361 634,26 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило про те, що 22.08.2005 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] укладено договір на постачання електричної енергії № 80172. 20.10.2016 року представниками ПАТ «Київенерго» була проведена технічна перевірка приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. За результатами перевірки складено акт про порушення № 42893, в якому зазначено про порушення ст. ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п.п. 3.34, 6.40, 10.2 Правил користування електричною енергією-самовільне підключення електроустановок до електричної мережі поза розрахунковими засобами обліку, без порушення схеми обліку. За результатами складеного акту про правопорушення № 42893 від 20.10.2016 року в присутності представника споживача відбулося засідання комісії постачальника електроенергії, про що було складено протокол № 48 від 11.01.2017 року. Комісією прийнято рішення про сплату вартості споживачем не облікованої електроенергії внаслідок порушення останнім Правил в розмірі 361634,26 грн. [PERSON] був попереджений про необхідність сплати заборгованості, проте, свої зобов`язання за договором не виконує, а тому ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» вимушене звернутись до суду за захистом порушеного права. Ухвалою від 11.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 98-99). Ухвалою від 15.06.2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд (а.с. 165). 29.12.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 04.01.2022 року, в якому проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Свою позицію мотивував тим, що він є власником приміщення, в якому проводилася перевірка, але не користувачем, оскільки щодо приміщення укладено договір оренди з третьою особою, яка сама сплачує за надання всіх комунальних послуг і є споживачем електроенергії. Враховуючи дані обставини, само підключення до електромережі могли здійснити або представники відповідача, у яких був вільний доступ до приміщення, або орендар, яка є споживачем електроенергії. Крім того, вказав про те, що нарахування суми заборгованості проведено невірно, є завищеною, перевірка проведена незаконно. Також, подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 117-124). Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача. Вказав про правомірність своїх вимог, а також звернув увагу на те, що строки позовної давності не пропущені (а.с. 138-142). Відповідач подав заперечення щодо відповіді на відзив, в яких підтримав свою позицію та просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 148-150). В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві та заявах по суті спору. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, а також просив суд застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Судом встановлено, що згідно з даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго». При цьому, Товариство є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині прав і обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, в тому числі і в частині використання ліцензій та тарифів виданих та встановлених для ПАТ «Київенерго». 22.08.2005 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] укладено договір про постачання електричної енергії № 80172, за умовами якого постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач сплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами. Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, не обумовлених цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією, затвердженими в установленому порядку. Додатками до цього договору є порядок розрахунків та графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, перелік об`єктів споживача, акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, схема електроустановки та точки розподілу мереж, однолінійна схема електропостачання (а.с. 21-36). 05.12.2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір позички, за умовами якого позичкодавець передає користувачу у безоплатне користування на строк, обумовлений договором, нежитлові приміщення, а саме частина приміщення загальною площею 250 м2 за адресою: [ADDRESS] . Остаточною датою користування об`єктом позички вважається 05.11.2016 року. Об`єкт позички вважається переданим позичкодавцем користувачу з моменту підписання акта приймання-передачі об`єкту позички уповноваженими представниками сторін та скріплення цього акту печатками сторін при їх наявності (а.с. 129-130). 05.12.2013 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування приміщення, а саме частину приміщення площею 250 м2 за адресою: [ADDRESS] , строком по 05.11.2016 року. Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі як невід`ємного додатку до нього (а.с. 131-134). 29.12.2014 року представниками СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» за участі представника споживача ФОП [PERSON] - [PERSON] складено акти № 1548 технічної перевірки засобів обліку електричної енергії до 1000В та пломбування засобів обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40-41). 20.10.2016 року представниками СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» складено акт про порушення № 42893, в якому уповноваженими особами споживача зазначені адвокат Лічман О.М. та електрик [PERSON] , при перевірці об`єкта за адресою: [ADDRESS] , ресторан «Старий Кахеті», встановлено порушення ст. ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п. п. 3.34, 6.40, 10 ПКЕЕ- самовільне підключення електроустановок до електричної мережі поза розрахунковими засобами обліку без порушення схеми обліку (а.с. 46). 20.10.2016 року представниками СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» та [PERSON] від імені представника споживача Артемчука А.В . складено акт № 3101649 про усунення порушення ПКЕЕ (ПКЕЕН), згідно якого порушення Правил, яке зафіксоване в акті про порушення ПКЕЕ№ 42893, та згідно з «Актом про невідповідність розрахункового обліку метрологічним характеристикам, вимогам ПУЕ і ПКЕЕ» від 20.10.2016 року № 42893 - усунено в повному обсязі (а.с. 47-55). Згідно розрахунку вартості електроенергії, спожитої без обліку (договору) за актом порушень Правил користування електричною енергієювід 20.10.2016 року № 42893, період користування з 29.12.2014 року по 20.10.2016 року, сума до сплати становить 361 634,26 грн. (а.с. 61-63). 11.01.2017 року відбулося засідання комісії по розгляду акта про порушення № 42893 від 20.10.2016 року, рішення якої оформлене протоколом № 48, за участі представника споживача Поліщука Л.М., який діє на підставі довіреності, та прийнято рішення нарахування провести згідно з п. 2.9 та за формулою № 2.6 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕ. Потужність 24,35 кВТ (визначена за перерізом кабелю, вказаного в акті про порушення), коефіцієнт використання становить 1, тривалість роботи струмоприймачів протягом доби 12 год., 7 днів на тиждень. Період нарахування з 29.12.2014 року (з дати останньої технічної перевірки, що передувала даті складання акту про порушення) по 20.10.2016 року (дата складання акту про усунення порушення). Всього підлягає до сплати за недораховану електроенергію 361634,26 грн. Нарахована сума повинна бути сплачена протягом 30 календарних днів з дня отримання протоколу та розрахунку. Споживачу роз`яснено право оскаржити рішення комісії в суді впродовж 10 робочих днів з дня отримання протоколу (а.с. 60). 11.01.2017 року ПАТ «Київенерго» складено рахунок № [NUMBER] /акт 42993 від 11.01.2017 року, згідно якого ФО [PERSON] підлягає до сплати 301361,88 грн. без ПДВ (а.с. 64). Постановою Київського апеляційного суду від 12.06.2019 року скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року у справі № 757/11906/17-ц за позовом [PERSON] до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», третя особа: [PERSON] , про скасування рішення, оформленого протоколом, провадження у справі закрито (а.с. 86-96). Ухвалою від 23.03.2020 року відмовлено ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за необліковану електричну енергію у розмірі 361 634,26 грн. (а.с. 66-67). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з п. 1 Правил користування електричною енергієюдля населення (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до п. 2 ПКЕЕН самовільне підключення - споживання електричної енергії без укладення з електропостачальником договору про користування електричною енергією або підключення з порушенням цих Правил. Відповідно до п. 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією побутовим споживачем та електропостачальником. Пунктом 9 ПКЕЕН передбачено, що споживання електричної енергії без засобів обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами. У квартирах або інших об`єктах побутового споживача, розташованих за однією адресою, встановлюється один засіб обліку незалежно від кількості господарських будівель. За наявності декількох наймачів (власників) квартири засіб обліку встановлюється для кожного з них. Відповідно до п. 7 ПКЕЕН для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об`єкт побутового споживача до електропостачання. Відповідно до п. 53 ПКЕЕН у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником об`єкта або має право користуватися цим об`єктом відповідно до договору). Один примірник акта вручається побутовому споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Побутовий споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови побутового споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. У разі причетності побутового споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються: відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії; розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих Правил та затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 року № 562Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення побутовими споживачамиправил користування електричною енергією. У разі відмови побутового споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду та має право припинити постачання електричної енергії після прийняття судом рішення на користь енергопостачальника (крім випадку виявлення факту самовільного підключення). Факт порушення зафіксований представниками позивача в акті № 42893 від 20.10.2016 року. Порушення саме відповідачем підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи, а саме схемою порушення, що міститься в акті, протоколом № 2522 від 30.11.2016 року засідання комісії з розгляду акта порушення № 42893 від 20.10.2016 року. Водночас відповідач стверджує, що він не є належним відповідачем, посилаючись на те, що нежитлові приміщення, що перебувають у його власності, фактично не перебувають у його користуванні, оскільки передані в оренду, проте, матеріали справи місять належні докази того, що [PERSON] є споживачем електричної енергії відповідно до договору про постачання електричної енергії № 80172 від 22.08.2005 року, укладеним з ПАТ «Київенерго». Відповідно до п.5.5.5 Правил, споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів) та не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача Як передбачено п. 8.4.1 Правил, оператор системи визначає обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення цих Правил та/або виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без засобів вимірювальної техніки. Визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному цими Правилами. Відповідно до п.8.4.7 Правил, розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється виходячи з: - вартості середньомісячних витрат оператора системи на купівлю однієї кіловат-години (кВт*год) електричної енергії на компенсацію незапланованих втрат електричної енергії, її передачі та розподілу у період порушення споживачем цих Правил (Ц, грн/кВт*год); - величини розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії (Wдоб, кВт*год): - кількості днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням вимог цих Правил (Д, день). Кількість днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням цих Правил, розкладається на складові відповідно до кількості днів (Ді, день) у кожному календарному місяці (ціновому періоді), протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням цих Правил. Відповідно до п. 8.2.7 правил, споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунку (у випадку неотримання споживачем рахунку у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунку до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день). Отже, оскільки відповідач, будучи споживачем електричної енергії, здійснив порушення ПРРЕЕ, рішення, оформлене протоколом, не виконав, тому позов є підставним та підлягає задоволенню. З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за необліковану електричну енергію у сумі 361 634,26 грн. є доведеними та обґрунтованими. Водночас, як зазначалося вище, відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до усталених загальних правових висновків Верховного Суду щодо порядку застосування позовної давності, викладених, зокрема, в постановах від 23.01.2020 року у справі № 916/2128/18, від 03.02.2021 року у справі № 914/197/19, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 911/3677/17, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положенняст. 267 ЦК Україниі вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідач через свого представника [PERSON] отримав копію протоколу, розрахунок та рахунок 11.01.2017 року. У протоколі № 48 від 11.01.2017 року зазначено про можливість добровільної сплати заборгованості за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів з дня отримання протоколу та рахунку, тобто до 11.02.2017 року, отже днем початку перебігу позовної давності є 11.02.2017 року, оскільки саме з цієї дати фактично настало прострочення відповідачем зобов`язання щодо виплати заборгованості. За таких обставин, враховуючи, що перебіг позовної давності розпочався з 11.02.2017 року, то строк звернення позивача з позовом до суду у даних спірних правовідносинах сплинув 11.02.2020 року, натомість позивач звернувся до суду з даним позовом лише 16.10.2020 року. Позивач посилається на те, що позовна давність перервалася оскарженням відповідачем рішення позивача, оформленого протоколом, за наслідками чого лише 12.06.219 року Київським апеляційним судом було ухвалено постанову, після чого ДТЕК змогло лише звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу. І то, ухвалою від 23.03.2020 року відмовлено ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за необліковану електричну енергію у розмірі 361 634,26 грн., після чого було подано даний позов. На думку представника позивача, вказане перериває позовну давність. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 провадження № 14-448цс19) викладена правова позиція, відповідно до якої (п. 38) Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.05.2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 року у справі № 663/2070/15-ц). При цьому, (п. 39 вказаної постанови) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13.01.2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23.05.2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17 провадження № 14-448цс19) зазначається, що інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 01.09.2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року. З того часу приписи ст. 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним (п. 36.1 постанови). Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року, ч. 2 ст. 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати) (п. 36.2 постанови). Отже, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17 провадження № 14-448цс19) викладено правовий висновок, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (пункт 82). З огляду на зазначене, звернення позивача з заявою про видачу судового наказу не може розцінюватися судом як підстава для переривання перебігу позовної давності. Крім того, суд зауважує, що відповідно до п. 53ПКЕЕН у разі відмови побутового споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду та має право припинити постачання електричної енергії після прийняття судом рішення на користь енергопостачальника (крім випадку виявлення факту самовільного підключення). Водночас позивач не наводить поважних причин, які перешкоджали йому (чи його правопопереднику) звернутися до суду із саме з позовом про стягнення коштів з відповідача протягом строку, який обчислюється з 11.02.2017 року по 11.02.2020 року, тобто в межах позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування позовної давності, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed