Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА При зверненні до суду позивач в позовній заяві зазначив, що 17.06.2016 року до позивача звернувся [PERSON] з проханням надати в борг позику в розмірі 200 доларів США терміном на 1 місяць. Позивач надав відповідачу в борг зазначену суму, про що відповідач написав йому розписку на зазначив, що суму боргу поверне не пізніше 17.07.2016 року. 23.01.2017 року [PERSON] знов звернувся до позивача з проханням позичити гроші в розмірі 100 доларів США терміном на 1 місяць. 31.07.2017 року позивач позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 150 доларів США терміном на 1 місяць. 19.02.2018 року [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в розмірі 300 доларів США терміном до 19.07.2018 року. Всі грошові позики були оформлені в простій письмовій формі у вигляді розписок. Минав час, проте, відповідач так і не повернув позивачу грошові кошти, на телефонні дзвінки не відповідав, уникав зустрічей з позивачем. 11.01.2020 року позивач та відповідач зустрілися та відповідач написав заяву з проханням продовжити йому термін повернення боргу на 6 місяців. Проте, за спливом терміну відповідач борг так і не повернув, що, в свою чергу, спонукало позивача звернутися до суду. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму прямого боргу в розмірі 21939 грн., пеню 26424 грн. та судовий збір в розмірі 992,40 грн. В подальшому, позивачем було збільшено позовні вимоги та просить стягнути з відповідача суму прямого боргу - 27423,70 грн., пеню 33029,90 грн. та судовий збір 992,40 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлдений належним чином, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав, правом подачі відзиву не скористався. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.08.2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Згідно ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Згідно розписки, яка складена 17.06.2016 року в м.Олександрія [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] та фактично мешкає за адресою [ADDRESS] , взяв у борг у [PERSON] 200 доларів США строком на 1 місяць та зобов`язався повернути борг не пізніше 17.07.2016 року. У випадку прострочення платежу зобов`язався повертати борг разом з пенею з розрахунку 0,33% за кожен день простроченя. Згідно розписки від 23.01.2017 року, яка складена в м.Олександрія [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 100 доларів США на 1 місяць та зобов`язався повернути борг не пізніше 23.02.2017 року, у випадку прострочення боргу зобов`язався повертати борг разом з пенею з розрахунку 0,33% за кожен день простроченя. Згідно розписки від 31.07.2017 року, яка складена в м.Олександрія [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 150 доларів США на 1 місяць та зобов`язався повернути борг не пізніше 30.09.2017 року, у випадку прострочення боргу зобов`язався повертати борг разом з пенею з розрахунку 0,33% за кожен день простроченя. Згідно розписки від 19.02.2018 року, яка складена в м.Олександрія [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 300 доларів США на 5 місяців та зобов`язався повернути борг не пізніше 19.07.2018 року, у випадку прострочення боргу зобов`язався повертати борг разом з пенею з розрахунку 0,33% за кожен день простроченя. Згідно заяви від 11.01.2020 року, яка складена в м.Олександрія [PERSON] просить подовжити строк повернення боргу на 6 місяців. Згідно скріну з сайта офіційний курс долара до гривні станом на 25.07.2022 року становить 36,5686 грн. за 1 долар США. ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що 17.06.2016 року, 23.01.2017 року, 31.07.2017 року та 19.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики, відповідно до яких позивач (позикодавець) передав у власність відповідача (позичальника) грошові кошти в загальній сумі 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США, а відповідач зобов`язався повернути зазначені кошти - 100 доларів США до 17.07.2016 року, 100 доларів США до 23.02.2017 року, 150 доларів США до 30.09.2017 року, 300 доларів США до 19.07.2018 року. На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник 17.06.2016 року, 23.01.2017 року, 31.07.2017 року та 19.02.2018 року написав розписки, в яких йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаній сумі та строк їх повернення, також зазначивши, що у випадку неповернення суми в зазначений строк зобов`язується погашати борг з пенею з розрахунку 0,33% за кожен день прострочки. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписок, які підписані відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 та ч. 2 ст. 1047 ЦК України. НОРМИ ПРАВА Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача суми боргу в гривневому еквіваленті станом на 21.07.2022 рік по курсу НБУ, що не суперечить нормам права. Згідно даних, які містяться на офіційному сайті Національного Банку України (bank.gov.ua) курс гривні по відношенню до долару США станом на 21.07.2022 рік становить 1 долар США дорівнює 36,5686 грн., таким чином загальна сума боргу в гривневом еквіваленті складає - 750 доларів США х 36,5686 грн. = 27426,45 грн. Проте, позивач при зверненні до суду просить стягнути з відповідача суму боргу в гривневому еквіваленті в розмірі 27423,70 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, що відповідає приписам ст.13 ЦПК України, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сумма боргу в гривневому еквіваленті розмірі 27423,70 грн. Щодо стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми суд зазначає наступне За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Доказів виконання зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] матеріали справи не містять. Суд звертає увагу на той факт, що при складанні розписок відповідачем було зазначено, що у випадку неповернення грошових коштів в зазначений в розписці період, він зобов`язується повернути борг з пенею з розрахунку 0,33% за кожен день прострочки, що є не зовсім коректним твердженням, оскільки суду не зрозуміло чи це є 33% чи необхідно вирахувати 0,33 від суми боргу. Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції - суми кредиту) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. На підстав вищевикладеного, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача є право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Суд перевіривши розрахунок позивача, який міститься в позовній заяві, зазначає що він є невірним. Розраховуючи суму пені суд виходив з наступного 200 (доларів США) х 2195 (кількість днів з 17.07.16 по 21.07.22) х 0,03 : 365 = 36,08 доларів США 100 доларів США х 1973 (кількість днів з 23.02.17 по 21.07.22) х 0,03 : 365 = 16,21 доларів США 150 доларів США х 1754 (кількість днів з 30.09.2017 по 21.07.22) х 0,03 : 365 = 21,62 доларів США 300 доларів США х 1462 (кількість днів з 19.07.18 по 21.07.22) х 0,03 : 365 = 36,05 доларів США Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума 3 % річних від простроченої суми, яка підлягає задоволенню становить 109,96 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті станом на 21.07.2022 року 5339,38 грн. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з урахуванням розрахунків здійснених судом в сумі 109,96 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.07.2022 року дорівнює 5339,38 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу в розмірі 27423,70 грн. та три відсотки річних за прострочення сплати за грошовим зобов`язанням в розмірі 5339,38 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 535,68 грн.

Outcome: partial