Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 222 188 (двісті двадцять дві тисячі сто вісімдесят вісім) гривень, з яких: 160 850 грн - сума боргу за борговою розпискою, 4010,23 грн - пеня. 568,48 - 3% річних, 50 000 грн - моральна шкода, 6759 грн - інфляційні втрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що 21 березня 2022 року, позивач надав відповідачу позику у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень. Надаючи позику, [PERSON] повідомив позичальника, що він є вимушеним переселенцем і для нього дана сума є великою, а отже основною умовою є короткий строк повернення коштів. Позичальник погодився, так між сторонами було укладено договір позики у вигляді боргової розписки, відповідно до якої, відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти у сумі 300 000 (триста тисяч) гривень. відповідно до, якого [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 23.05.2022 року. Частково кошти були повернені відповідачем шляхом банківського переказу, проте, до теперішнього часу сума у розмірі 160 850 (сто шістдесят тисяч вісімсот п?ятдесят) гривень не була повернута. Позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути кошти, але [PERSON] проігнорував таке прохання. Ухвалою суду від 18.08.2022 позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін . У судове засідання представник позивача адвокат Бірюков А.М. не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Будучи повідомленими у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, відповідач до суду не з`явився. Правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову не скористався. Ухвалу про заочний розгляд справи постановлено у судовому засіданні у відповідності до вимог ст. 281 ЦПК України. Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що 21.03.2022 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до умов якої [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти на загальну суму 300000 гривен, строком до 23.05.2022. Відповідно до положень ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно норм ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Отже, наявна боргова розписка від 21.03.2022, яка написана власноруч [PERSON] , підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки у ній зазначений факт отримання відповідачем від позивача коштів у позику. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики. Судом встановлено, що права позивача порушені, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань, взятих на себе, відповідно до договору позики і заборгованість за борговою розпискою від 21.03.2022 відповідачем добровільно повністю не сплачується, так позивачу було повернуто лише частину коштів шляхом банківського переказу у розмірі 160 860 грн (а.с.14-22). Позивачем також було направлено претензія про повернення суми позики 14.06.2022, однак доказів сплати суми боргу відповідачем не надано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу примусово. Згідно із ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Зокрема ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати позивачу. Під час розгляд справи судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за вказаними вище договорами позики, зважаючи на що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Розмір трьох відсотків річних від простроченої суми за розпискою становить 568,48 грн , розмір індексу інфляції за весь час прострочення за розпискою становить 6759 грн. Також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за розпискою, що становить 4010 грн. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 зазначеної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи вид та обставини вчинення неправомірних дій, характер та обсяг страждань (душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, та їх доведеність, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем позивачеві, частково у сумі 5000 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідним позов [PERSON] задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики від 21.03.2022 року в розмірі 177 188 грн, з яких: 160 850 грн - сума боргу за борговою розпискою, 4010,23 грн - пеня, 568,48 - 3% річних, 5000 грн - моральна шкода, 6759 грн - інфляційні втрати. Питання про судові витрати вирішено судом згідно норм ст.141 ЦПК України, відповідно до якої витрати позивача на оплату судового збору, які документально підтверджені (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволених вимог.

Outcome: partial