Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

у листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУ НП в Чернігівській області) про відшкодування моральної шкоди. У мотивування зазначив, що йому була завдана моральна шкода, спричинена, на його думку, бездіяльністю правоохоронних органів в розслідуванні кримінального провадження № 120212756380000129 від 02.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, оскільки органи досудового розслідування за півтора роки не вчинили жодних ефективних та законних дій по захисту його прав, як потерпілого, натомість лише прийняли незаконну постанову про закриття кримінального провадження, яку він змушений був оскаржувати до слідчого судді та яка ухвалою від 19.10.2022 була скасована. ГУ НП в Чернігівської області, як суб`єкт владних повноважень не здійснювало належним чином розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, чим не забезпечило захист його прав на майно, а саме стягнення богу за рішенням суду. Враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних та психічних), їх глибину, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін, вважав, що розумним і справедливим розміром відшкодування спричиненої йому діями ГУ НП в Чернігівській області моральної шкоди є сума в 50 000 грн. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено здійснювати судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. У відзиві представник ГУ НП в Чернігівській області, просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що обставини передбачені ст.1176 ЦПК України та визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, заданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльності, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у справі відсутні. Позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Водночас реалізація права позивача на оскарження дій чи бездіяльності слідчих та задоволення таких скарг не свідчить про незаконність прийняття рішень відповідачем, а зводяться до реалізації ним права на здійснення функції контролю і тим більше не свідчить про завдання цим моральної шкоди. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 01.04.2021 на підставі ухвали Ніжисьнкого міськрайонного суду Чернігівської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 15.03.2021 було внесено відомості № 12021275380000129 від 02.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, по факту невиконання судового рішення. Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється СВ Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області. 19.10.2022 ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області постанова заступника начальника СВ Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області Грека М.І. від 24.03.2022 про закриття кримінального провадження № 12021275380000129 від 02.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, скасовано. Частиною 3 ст.3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. Згідно із вимогами ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевказані норми права, встановивши обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] и задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту ч.1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. За правилом ч.2 ст.307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди. Сам факт звернень [PERSON] до слідчого судді та винесення ухвали від 19.10.2022 не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача завдали йому моральної шкоди. Контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого винесена зазначена ухвала, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 61-10591св19) від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19), від 03 грудня2019 року у справі № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20). Отже, наведені в ухвалі слідчого судді мотиви скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої ним жодним чином не обґрунтований. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 листопада 2022 року у справі № 757/59343/19-ц, провадження № 61-9952сво20. Таким чином, позов [PERSON] задоволенню не підлягає у повному обсязі. Судовий збір згідно ст.141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed