Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10009,87 грн. за кредитним договором № б/н від 28.04.2012 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Позов мотивує тим, що 28.04.2012 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 28.04.2012 року, відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Зазначає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, в яких зазначено, що адресою їх реєстрації є: [ADDRESS] . 21.02.2022 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій спадкоємцями не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 28.04.2012 року становить 10009,87 грн., яка складається з тіла кредиту. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 10009,87 гривень та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою від 27.12.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Ухвалою суду від 27.12.2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано в Центрі надання адміністративних послуг у місті Львові довідку про склад сім'ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на дату смерті померлої [INFO] [PERSON] . Витребувано в Третьої львівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлої [PERSON] , дата народження: [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . 11.01.2023 представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі представника банку. В судове засідання 12.01.2023 учасники процесу не з`явились, розгляд справи відкладено на 06.02.2023. 23.01.2023 представником позивача подано клопотання від 20.01.2023 про витребування доказів. 24.01.2023 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити повністю в задоволенні позову. Зазначає, що на дату своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за цією ж адресою зареєстроване і його місце проживання, але на день смерті [PERSON] він мешкав разом із своєю цивільною дружиною в іншому місті за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що він не подавав заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також зазначає, що він не отримував у спадщину від спадкодавця [PERSON] жодного майна, а відтак він не набув статусу спадкоємця і тому у нього відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. 25.01.2023 до суду надійшли відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №112568 за адресою: [ADDRESS] , згідно яких у даній квартирі зареєстровані 4 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.118). Ухвалою від 06.02.2023 відкладено розгляд справи на 13.00 год. 01.03.2023 та відмовлено у задоволенні клопотання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20.01.2023 про витребування доказів. 07.02.2023 представником позивача подано відповідь на відзив з клопотанням про продовження процесуального строку на подання такої, в якому останній зазначає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, в яких зазначено, що адресою їх реєстрації є: [ADDRESS] . Покликається на висновок Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №336/3968/16-ц, в якій зазначено, що факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватись відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття. Зазначає, що позивачем було надано до суду копії паспортів позичальника та відповідача, які містять одну і ту ж саму адресу реєстрації сторін, а відповідач доказів на спростування вказаної обставини не надав. 07.02.2023 до суду надійшла копія спадкової справи №573/2021 майна померлої [INFO] [PERSON] . В судове засідання 01.03.2023 представник позивача не з`явилася, в матеріалах позову міститься заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без участі представника банку, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, 27.02.2023 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій останній просить розглядати справу без його участі, зазначає, що проти позову банку заперечує, просить відмовити в задоволенні такого в повному обсязі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 28.04.2012 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». Заявою Позичальника підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування а АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.69). Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Частиною 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим стосовно до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Згідно копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , 10.01.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслав до Першої львівської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просить: повідомити АТ КБ «ПриватБанк» чи заводилась спадкова справа після померлого боржника; включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у спадкову масу, про що зробити запис у книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 10009,87 грн.; повідомити інформацію стосовно звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями померлого боржника, відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадщину (а.с.151). Листом від 27.01.2021 року завідувач Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. повідомила позивача про те, що претензія банку зареєстрована в Журнал реєстрації вхідних документів за №72/02-14 та в Книгу обліку та реєстрації спадкових справ за №131 та долучено до матеріалів спадкової справи №573/2021, зареєстрованої Третьою Львівською державною нотаріальною конторою 27.07.2021, після смерті [PERSON] . Повідомлено, що 27.07.2021 в Третьою Львівську державну нотаріальну контору надійшли Претензії кредитора АТ «АЛЬФА-БАНК» №62339 б/б від 19.07.2021 на підставі якої і була зареєстрована вищевказана спадкова справа. Спадкоємці до майна померлої [PERSON] у нотаріальну контору, станом на 25.01.2022 не звертались (а.с.157 зворот). 15.02.2022 АТ КБ «ПриватБанк» надіслав [PERSON] лист-претензію, в якому вказав про необхідність сплати ним заборгованості позичальника [PERSON] , яка складає 10009,87 грн. (а.с.75). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У матеріалах справи відсутні докази про подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини після [PERSON] . У своєму позові позивач зазначає, що відповідач [PERSON] прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований разом з померлою за однією адресою. Разом з тим, з конверту, в якому надійшов до суду відзив відповідача та заява про розгляд справи у його відсутності вбачається, що місце проживання відповідача [PERSON] : [ADDRESS] . Оглядом матеріалів спадкової справи №573/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] судом встановлено, що така не містить жодної заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.132-173). На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б безапеляційно свідчили, що на час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем. Пунктом 32 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 встановлено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення ст.1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Судом встановлено, що ні матеріали цивільної справи, ні матеріали спадкової справи не містять докази того, що [PERSON] прийняв спадщину фактично, або отримав свідоцтво про право на спадщину, або ухиляється від вчинення дій по оформленню своїх спадкових прав. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] не отримав у спадок будь-яке майно та не набув статусу спадкоємця, а тому у нього відсутній обов`язок у задоволенні вимог кредитора по погашенню заборгованості. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця не підлягає до задоволення. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме, сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed