Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лемешко О. М., про розірвання спадкового договору. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що 30\~квітня 2021\~року між\~нею та\~відповідачем було\~укладено спадковий\~договір,\~за умовами\~якого після\~її смерті\~належна їй\~на праві\~власності квартира\~ [ADDRESS] \~переходить у\~власність відповідача за умови, що вона буде здійснювати догляд та надавати їй необхідну допомогу, забезпечувати лікарськими засобами відповідно до рекомендацій лікарів незалежно від їх вартості, сплачувати щомісячно позивачу грошові кошти в розмірі 1\~000 грн, оплачувати профілактичний огляд стану здоров`я позивача у медичних закладах м. Одеси, щодня забезпечувати продуктами харчування, приготуванням їжі, вологим прибиранням квартири, пранням і прасуванням білизни, оплатою ремонту побутових приладів за потребою, щомісяця оплачувати комунальні платежі, після смерті позивача організувати похорон та здійснити її поховання на цвинтарі «Західний» у м. Одесі. Після підписання цього договору позивач неодноразово зверталася до відповідача за допомогою у прибиранні її житла, з проханням принести їй продукти харчування та купити ліки, однак відповідач відмовляла їй, посилаючись на те, що вона дуже зайнята і не збирається використовувати свій вільний час на неї, а також у неї бракує коштів на придбання для неї ліків. З моменту укладення спадкового договору відповідач декілька разів зробила прибирання квартири та придбала продукти харчування і ліки за кошти позивача, комунальні платежі оплачувала також коштами позивача. З квітня 2022 року відповідач взагалі перестала відвідувати її за місцем проживання та телефонувати. На даний час за нею ніхто не доглядає і будь-якої допомоги не надає. Усе по господарству вона виконує сама, ліки та продукти харчування їй за її кошти купують знайомі. Посилаючись на те, що відповідач свої обов`язки за спадковим договором не виконує та ураховуючи, що пунктом 21 договору передбачено, що в разі невиконання набувачем майна розпоряджень відчужувача, на його вимогу цей договір може бути розірвано в судовому порядку, просить спадковий договір від 30 квітня 2021 року, укладений між нею та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Лемешко О.М. та зареєстрований у реєстрі за № 507 розірвати. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Васильєва Л. О. вказала, що між сторонами склалися напружені відносини, обидві сторони бажають його розірвати, проте оскільки умовами договору передбачено лише судовий порядок його розірвання, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що умови спадкового договору вона виконує належним чином та від позивача не було жодних нарікань чи претензій з приводу виконання нею умов договору, а справжньою причиною звернення позивача з даним позовом до суду вважає особисту образу позивача на неї. Вказала, що має бажання розірвати спадковий договір, проте не з підстав невиконання нею його умов. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 30 квітня 2021 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Лемешко О. М. та зареєстрований у реєстрі за № 507. Згідно з п. 1 умов даного договору відчужувач, яким є [PERSON] , після її смерті передає у власність набувачу [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 11 спадкового договору на набувача покладаються такі обов`язки: забезпечувати відчужувача медикаментами, лікарськими засобами відповідно до рекомендацій лікаря, незалежно від вартості таких медикаментів, лікарських засобів; сплачувати відчужувачу щомісячно грошові кошти в сумі 1 000 грн на розрахунковий рахунок № [NUMBER] , що відкритий в АТ КБ "ПриватБанк". Дана сума повинна виплачуватися не пізніше 20 числа поточного місяця на наступний місяць; не менше одного разу на рік оплачувати профілактичний огляд стану здоров`я всього організму відчужувача в лікувальних установах м. Одеси, що повинно підтверджуватися документально; щодня забезпечувати продуктами харчування належної якості та в кількості за бажанням відчужувача, приготуванням їжі, вологим прибиранням квартири, пранням і прасуванням білизни, оплатою ремонту побутових приладів у міру необхідності; щомісяця оплачувати комунальні платежі (газ, вода, опалення, електроенергія, телебачення, внески на утримання будинку і прибудинкової території та інше) за надані послуги житлово-комунальним сервісом, про що надавати відчужувачу відповідні квитанції; після смерті відчужувача організувати похорони та належним чином поховати його на цвинтарі "Західний" м. Одеса. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Частина 1 статті 1302 ЦК України передбачає, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Згідно з ч. 2 ст. 1303 ЦК України, набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа. Відповідно до ст. 1304 ЦК України, спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 1, 2ст. 614 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 грудня 2020 року в справі № 607/5404/18 (провадження № 61-18654св19) дійшов висновку, що «вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримувати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». Як слідує з позовної заяви, предметом позову є розірвання спадкового договору з підстав невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, зобов`язань, передбачених пунктом 11 спадкового договору, а саме прибирання житла, забезпечення продуктами харчування та придбання ліків, сплати комунальних платежів. За спадковим договором на набувача покладається обов`язок виконувати розпорядження відчужувача, тобто, набувач зобов`язаний виконувати розпорядження відчужувача. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі №2-879/13 (провадження №61-10802св18) зазначено, що «сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом». Позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за спадковим договором не бажає виконувати, уникає спілкування, чим істотно порушує умови договору, що з врахуванням положень п. 21 договору, який передбачає розірвання спадкового договору у випадку невиконання набувачем майна розпоряджень відчужувача, дає їй право на звернення до суду з позовом про розірвання спадкового договору. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження порушення відповідачем умов спадкового договору. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 червня 2020 року у справі №280/1356/16-ц (провадження № 61-18231св18), що у випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин належними і допустимими доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Суд дійшов висновку, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту невиконання відповідачем обов`язків, передбачених умовами спадкового договору. При цьому, непорозуміння у відносинах, які виникли між позивачем і відповідачем, не можуть бути підставою для розірвання спадкового договору. Разом з\~тим,\~посилання позивача\~на те,\~що п.\~21\~договору передбачено\~можливість його\~розірвання на\~вимогу відчужувача\~лише у\~судовому порядку,\~то такі\~доводи є\~необґрунтованими,\~оскільки п.\~21\~передбачено,\~що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі\~невиконання набувачем його розпоряджень, відтак саме невиконання набувачем розпоряджень є спеціальною підставою для розірвання спадкового договору відповідно до змісту ст. 1308 ЦК України. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed