Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - [PERSON] з вимогами змінити розмір аліментів та спосіб їх стягнення, встановлений рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року у справі №599/2216/18, мотивуючи свої вимоги тим, що розмір аліментів визначений вказаним судовим рішенням не забезпечує інтересів дитини, враховуючи те, що дитина постійно проживає з нею та потребує більших коштів для забезпечення належного рівня життя та розвитку. Просить стягнути з [PERSON] в її користь аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] - [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 січня 2020 року по 01 лютого 2023 року в розмірі 11280 гривень. Позивачка просить розглянути справу без її участі, щодо постановлення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву чи будь - яких клопотань не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами та постановити заочне рішення. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив, рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2016 року у цивільній справі №599/1535/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги задоволено та стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] - [INFO] , в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 22.11.2016 року і до досягнення нею повноліття. 27 листопада 2018 року рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області в цивільній справі № 599/2216/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, позов задоволено та стягнуто з [PERSON] аліменти, збільшивши їх розмір до 1000 грн. Позивачка зазначає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача є недостатнім для задоволення найнеобхідніших потреб дитини: харчування, одяг, шкільне приладдя та інвентар, регулярні медичні обстеження та підтримуюча терапія тощо, які необхідні для забезпечення її гармонійного розвитку, що ставить позивачку в край скрутне матеріальне становище. Тому позивачка бажає змінити спосіб стягнення присуджених аліментів і просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку оскільки вважає, що такий вид стягнення аліментів є кращим для забезпечення інтересів дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст.180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В силу до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти не менше мінімального встановленого законом розміру. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Враховуючи також, що відповідач є працездатною особою і зобов`язаний утримувати свою дитину, позов в частині вимог про зміну способу стягнення аліментів слід задовольнити. Позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 січня 2020 року по 01 лютого 2023 року в розмірі 11280 грн задоволенню не підлягають виходячи з такого: відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як було встановлено судом, рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року в цивільній справі № 599/2216/18 вирішено стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі - 1000 грн. щомісячно. Як вбачається з документів відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, наявними в матеріалах справи, відповідач протягом 2019 - 2022 років добровільно сплачував щомісячно аліменти в сумі не меншій, ніж визначено рішенням суду від 27 листопада 2018 року. Вказане рішення набрало законної сили, не оскаржувалося сторонами, тобто сторони погодилися на визначену суму аліментних платежів. В силу ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відсутні докази того, що відповідач умисно не сплачував аліменти, розмір яких встановлений судовим рішенням, тому зогляду на викладене, суд вважає, що відсутніпідстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів.

Outcome: partial