Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.07.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. 30.08.1999 року між [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано шлюб, який в травні 2022 року було розірвано. Сторони мають дітей - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , які проживають із матір`ю. Відповідач проживає окремо, не виконує свій батьківський обов`язок пов`язаний із утриманням дітей, посилаючись на те, що ним відкрито картковий рахунок в АТ «ПУМБ» та дітям видано дебетові пластикові картки, якими діти активно користуються та витрачають кошти на власні потреби. Однак, витрачання самими дітьми коштів на свій власний розсуд не є необхідним матеріальним забезпеченням їх потреб, та дублікати банківських карток дітей, прив`язані до основного рахунку [PERSON] тому коштами користується сам відповідач. Враховуючи вищевикладене вважає, що для забезпечення гармонійного розвитку дітей відповідач зобов`язаний та має фінансову можливість сплачувати аліменти на їх утримання на користь позивача в розмірі 1/3 частини від усіх видів (заробітку) доходу. У відзиві [PERSON] зазначив, що Оболонським районним судом м. Києва у 2021 році вже видавалися судові накази про стягнення аліментів з нього на утримання дітей, які в подальшому були скасовані. Щодо посилання позивачки, на те що відповідач не приймає участі в утриманні дітей зазначає наступне. [PERSON] є безробітною та знаходиться на утриманні відповідача. [PERSON] відкрито картковий рахунок в АТ «ПУМБ» та видано дебетові пластикові картки на ім`я позивачки та дітей. На вказаних банківських картах дітей завжди є кошти, оскільки [PERSON] є єдиним працюючим членом сім`ї, та відповідно забезпечує наявність коштів на рахунках своєї родини. Крім того, відповідач є власником клубної картки спортивно оздоровчого комплексу « [INFO] », де займаються діти. [PERSON] відвідує загальні заняття клубу такі як: самооборона, катання на роликах футбол, йогу, учбові класи, а також індивідуальні заняття з тенісу, сквош, аеробіки, басейну, єдиноборства, кікбоксингу. Тимур відвідує загальні заняття клубу такі як: шахи, сила м`язів, фізична підготовка розвитку тіла, йога, учбові класи, а також індивідуальні заняття з катання на роликах, квінексу, єдиноборства, боксу, плавання. З урахуванням вище викладеного відповідач, не погоджуючись з вимогами позивачки про стягнення аліментів на утримання дітей, однак розуміючи вимоги статті 183 Сімейного кодексу України, з метою повного і остаточного врегулювання усіх конфліктів та спорів просив надати час для роздуму щодо укладення мирової угоди в судовому порядку або укладення нотаріального договору про сплату аліментів на дітей в більшому грошовому еквіваленті, а ніж це передбачено чинним законодавством України, зокрема щомісяця 10 000 грн. на рахунок позивачки, 30 000 грн. на рахунок сина [PERSON] та 50 000 грн. на рахунок сина [PERSON] . У відповіді на відзив представниця позивачки - адвокат Міщенко О.В., зазначила, що скасування судових наказів не позбавляє права [PERSON] звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів на дітей в порядку позовного провадження. Твердження відповідача про те, що позивачка перебуває на його утриманні, та він надає синам кишенькові гроші не підтверджено доказами, а тому на її думку є лише припущенням. Звернула увагу суду на те, що відповідно до відзиву [PERSON] оплачує зайняття дітей у спортивно-оздоровчому комплексі «5 Елемент», при цьому не встановлено дійсне відвідування синами даного комплексу. Акцентувала увагу суду, що позивач починаючи з 30.08.1999 року та по теперішній час постійно зайнята доглядом та вихованням дітей, домашнім господарством, тобто весь час спільного сімейного життя подружжя головним обов`язком [PERSON] є забезпечення життєвого укладу сім`ї та виховання дітей, тому вона позбавлена можливості працевлаштуватися, а отже і матеріально забезпечувати як себе, так і неповнолітніх дітей. Крім того, із запропонованою [PERSON] редакцією договору позивачка не погоджується, оскільки умовами запропонованого договору розмір аліментів на двох дітей є значно низьким у порівнянні з потребами дітей та враховуючи те, що дохід відповідача дозволяє надавати матеріальну допомогу у значно вищому розмірі. Так, відповідно до відомостей Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відповідач є засновником декількох суб`єктів підприємницької діяльності, а також має частки у статутних капіталах ряду юридичних осіб. Враховуючи вищезазначене, позивачка підтримує позовні вимоги в повному обсязі, однак для врегулювання спору пропонує відповідачу інший варіант мирової угоди, за умови сплати відповідачем 100 000 грн. на утримання дітей до досягнення ними повноліття, щомісячно на рахунок позивачки, а також всіх додаткових витрат, що викликані особливими обставинами та інші витрати на утримання дітей, в тому числі сплата комунальних платежів за квартиру, в якій вони проживають. У запереченнях відповідач не погодився із запропонованою мировою угодою позивача. Зазначає, що він прикладає максимум зусиль для утримання своїх неповнолітніх дітей, забезпечує оплату їх навчання, заняття у спорткомплексі, постійно надає кишенькові кошти як в готівковій формі, так і в безготівковій формах. Наголошує, що позивачка теж повинна приймати участь в утриманні дітей, вона не досягла пенсійного віку та цілком має можливість працювати. Відповідач не заперечує щодо утримання дітей, однак це не повинно бути одночасним забезпеченням потреб їх матері - його колишньої дружини. З урахуванням того, що аліменти сплачуються з заробітку (доходу) платника аліментів, посилання позивачки на наявність частки у статутному капіталі [PERSON] є необґрунтованим, оскільки частка у статутному капіталі не є доходом. Враховуючи вищезазначене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та встановити суму аліментів в твердій грошовій одиниці в розмірі 10 000 грн., щомісяця на рахунок позивача з обов`язком її сплачувати комунальні платежі за квартиру, в якій проживають діти, а саме: [ADDRESS] . Крім сплати суми аліментів, зобов`язати відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами та щомісячно надавати ліміт на дебетові картки дітей, які прив`язані до відкритого карткового рахунку [PERSON] в АТ «ПУМБ» на ім`я [PERSON] в сумі до 30 000 гривень; [PERSON] в сумі до 50 000 гривень. Позивачка та її представниця в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку, з моменту фактичного припинення сімейних відносин з [PERSON] , перераховував кошти на картковий рахунок дітей. Батько забезпечує дітей всім необхідним, про що відомо позивачу. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З 22.10.1999 року по 31.05.2022 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився - [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , батьками яких є позивачка та відповідач у справі (том. 1, а.с. 11,12). Діти проживають разом з матір`ю. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 489/100/18 наголошує, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Згідно з положеннями частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи наявні в матеріалах даної справи докази, суд встановив, що згідно довідки АТ «Перший Український Міжнародний Банк» від 12.10.2021 вбачається, що відповідач має у цій банківській установі картковий рахунок і було видано дебетні картки на ім`я [PERSON] , а також [PERSON] і їх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.37 т.1). Згідно довідки (без номеру та дати) ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Монітор», [PERSON] є власником клубної картки Спортивно-оздоровчого комплексу 5й Елемент, на підставі якої його діти [PERSON] та [PERSON] відвідують дитячий клуб комлексу та загальні та індивідуальні заняття у клубі. Заборгованість по сплаті за фізичне виховання дітей з 2006 по 2021 роки відсутнє, батько в більшості випадків, сам привозить дітей до клубу, приймає участь у тренуваннях та наглядає за дітьми особисто (а.с.38 т.1). Відповідач [PERSON] є засновником та /або кінцевим бенефіціаром ряду юридичних осіб (а..52-61, 64-65 т.1). Згідно даних ГУ ДПС України у м.Києві, [PERSON] , за 6 місяців 2022 року отримав дохід у розмірі 307 356,01 грн, з яких до бюджету відраховано податків на загальну суму 12 460,82 грн (а.с.151-154 т.1). Отже, у середньому дохід відповідача на місяць за цей період складає 49 149,20 грн (з урахуванням сум податків та зборів). Відповідачем надано суду звіт по транзакціям з використанням/без використання БПК, що були випущені до рахунку № [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , а саме операції по рахунку держателями картки [PERSON] та [PERSON] (а.с.198-233 т.1) за період з 01.02.2022 по 01.11.2022. Аналіз зазначеного звіту дає змогу суду дійти висновку про те, що діти користуються банківським рахунком батька на власні потреби. Посилання сторони позивача на те, що відкривши картки на ім`я дітей, користування ними здійснюється самим відповідачем жодними доказами не підтверджено. Позивачка не працює, до матеріалів справи нею та її представником не надано жодних доказів понесення витрат на дітей матеріали справи не містять, тоді як Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків. Суд зауважує, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними саме з урахуванням мети аліментного зобов`язання, а саме забезпечення гармонійного розвитку дитини та задоволення ї потреб, їх розмір не може визначатись лише тим, що відповідач має високий дохід. І при цьому, участь обох батьків у утриманні дітей має бути співмірною, що означає, що утримання дітей забезпечується обома батьками, а не лише тим, хто працює і має високий дохід. В цьому провадженні суд вирішує спір між батьками щодо виконання батьком дітей, який проживає окремо, своїх зобов`язань щодо їх матеріального забезпечення. Як вбачається з пояснень відповідача та комплексу доказів, які надані суду, після припинення шлюбних відносин з позивачем та зміни місця проживання, він визначив для себе порядок матеріального забезпечення неповнолітніх дітей, надавши їм для використання дебетні картки, згідно звіту про використанню яких [PERSON] в період часу з 27.04.2022 по 28.10.2022 витратив грошових коштів по рахунку у розмірі 513 785,64 грн., а [PERSON] за цей же період 295 241,71 грн на власні потреби. Обставини щодо надання батьком дітям дебетних карток не оспорювались позивачкою в судовому засіданні при дачі особистих пояснень, однак зазначено, що їй невідомо які потреби забезпечують діти при їх використанні і у яких обсягах. Однак, суд констатує, що після пред`явлення позову до суду відповідач у справі виконував свій батьківський обов`язок по матеріальному утриманню дітей. Доказів наявності у дітей незадоволених матеріальних потреб або їх задоволення самою позивачкою матеріали справи не містять. Причому цей обов`язок виникає у батька перед самими дітьми, оскільки аліменти є їх власністю, а не перед їх матір`ю, з якою вони проживають. Спір між батьками виник щодо порядку та способу сплати аліментів, що підтверджується наданими ними проектом нотаріально посвідченого договору (а.с.41-42 т.1) та мировою угодою (а.с.62-62 т.1). У проекті договору, що наданий відповідачем, він пропонував визначити аліменти, які сплачуються на користь позивачки на дітей у розмірі 10 000 грн щомісячно, а також зобов`язався сплачувати всі додаткові витрати та щомісячно надавати ліміти на дебетові картки дітей, що прив`язані до карткового рахунку батька: до 30 000 грн для [PERSON] і до 50 000 грн для [PERSON] . В проекті мирової угоди, запропонованої позивачем [PERSON] запропоновано відповідачу сплачувати аліменти на дітей у розмірі 100 000 грн щомісячно безпосередньо на банківський рахунок позивачки. Зазначене дає змогу суду дійти висновку про те, що між сторонами існує спір щодо розміру аліментів, порядку їх сплати. В період з моменту пред`явлення позову до суду і до моменту ухвалення рішення відповідач не сплачував аліментів на користь позивача для дітей, однак в повній мірі ніс витрати по забезпеченню їх потреб. Доказів зворотного не надано. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як вже зазначалось вище, згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, за умови, що діти сторін проживають з матір`ю, її вимоги про стягнення з відповідача коштів на їх утримання є обґрунтованими. Враховуючи те, що судом встановлено наявність даних про те, що відповідач в період з моменту пред`явлення позову і до моменту вирішення справи судом матеріально забезпечував дітей, виконуючи свій батьківський обов`язок щодо цього, суд вважає, що розмір аліментів за це період має бути визначений до стягнення з нього на користь позивачки у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину). Після ухвалення цього рішення і до повноліття найстаршої дитини аліменти суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину). Суд вважає, що таке рішення у повній мірі відповідає принципу справедливості цивільного судочинства, оскільки виконання батьківського обов`язку по утриманню дітей у обсязі, який перевищує розмір позовних вимог і ігнорування при ухваленні рішення цієї обставини може призвести до надмірного тягаря для відповідача і подвійного обсягу його матеріальних витрат на дітей. Таке рішення сприятиме забезпеченню принципу визначеності сторін у взаємовідносинах між ними щодо матеріального забезпечення дітей, оскільки, встановлюючи наявність підстав для стягнення аліментів на користь матері, з якою проживають діти і безпідставність зарахування коштів, якими користуються діти особисто за допомогою дебетних карток до складу аліментів, відповідач вправі визначитись щодо способів виконання ним аліментних зобов`язань, доцільності та необхідності додаткового забезпечення дітей поза межами цього судового рішення. За таких обставин, суд вважає правильним задовольнити заявлені у справі вимог частково і вирішує стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину), щомісячно за період з 14.07.2022 року по 14.02.2023 та у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину), щомісячно з 15.02.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 992,40 грн. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Згідно п.1 ч. 7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про порядок і строк виконання рішення, у зв`язку з чим суд вважає правильним звернути увагу заінтересованих осіб на те, що у відповідності до ч.3 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: partial