Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біз Ейрлайн» (далі - ТОВ «Біз Ейрлайн») про стягнення коштів в рахунок відшкодування вартості невикористаних квитків. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він придбав у відповідача, для себе та членів своєї сім`ї, квитки на авіарейс № 7B511 за маршрутом Київ - Аліканте (виліт 25 лютого 2022 року), а також квитки на авіарейс № 7B511 за маршрутом Аліканте-Київ, (виліт 11 березня 2022 року). У подальшому, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, введенням на території України військового стану і як наслідок закриттям повітряного простору України, вказані авіаційні рейси були скасовані, про що відповідачем було повідомлено позивача 24 лютого 2022 року на електронну пошту. Відповідачем було запропоновано варіанти відшкодування вартості квитків, а саме: перерахування коштів, сплачених за квиток, на потребу воїнів ЗСУ; безкоштовну зміну дати вильоту на рейси з квітня (після нормалізації безпечного виконання польотів); повернення коштів у вигляді промокоду для придбання наступних квитків на всі регулярні рейси авіакомпанї до 31 грудня 2022 року. Після чого, 05 березня 2022 року позивач направив лист на електронну адресу відповідача з проханням повернути кошти за невикористані квитки, на який йому було повідомлено, що повернення коштів можливе після повноцінного відновлення операційної діяльності авіакомпанії у порядку черги таких запитів. 12 травня 2022 року, 17 травня 2022 року та 23 червня 2022 року [PERSON] звернувся до відповідача з письмовими претензіями про відшкодування вартості невикористаних квитків. Проте, відповідач проігнорував вказаний лист, а кошти за придбані квитки не повернув. Крім того, 28 липня 2022 року згідно з Наказом Державіаслужби України № 563 було анульовано сертифікат експлуатанта ТОВ «Біз Ейрлайн» № UA059, що свідчить про унеможливлення здійснення авіаційних пасажирських перевезень відповідачем після завершення воєнного стану в Україні. У зв`язку з викладеним, [PERSON] вважає дії відповідача незаконними, тому звернувся до суду з указаним позовом та просить суд стягнути з ТОВ «Біз Ейрлайн» грошові кошти в розмірі 28 512,86 грн, що дорівнює вартості оплачених, але невикористаних квитків. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15?денний термін для надання відзиву. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, сторони отримали копії ухвал про відкриття, а відповідач також копію позовної заяви з додатками. 15 грудня 2022 року, засобами поштового зв`язку, надійшов відзив відповідача, в якому останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що авіакомпанія не відмовляється повертати кошти за невикористані квитки, а повідомила, що повернення коштів буде здійснене після закінчення дії надзвичайних обставин, зазначаючи, що Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 підтвердила, що військова агресія російської федерації проти України є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Таким чином, семиденний строк, передбачений Правилами повітряних перевезень для здійснення повернення коштів, повинен розраховуватися з дня, наступного після дня закінчення надзвичайних обставин. Крім того, відповідач оскаржує наказ Державної авіаційної служби, яким було анульовано сертифікат експлуатанта, дана обставина не впливає на правовідносини між позивачем та відповідачем і не може бути доказом можливого нездійснення своїх обов`язків відповідачем після закінчення дії надзвичайних обставин. Також, вважає, що отримати відшкодування вартості повітряного перевезення у формі повернення вартості квитка має право пасажир, зокрема, позивач висловив своє бажання отримати відшкодування, в той час як [PERSON] не повідомила відповідача про обрану опцію відшкодування вартості, співпозивачем у справі вона не зазначена, до позовної заяви не долучено нотаріально посвідченої довіреності від її імені, яка б уповноважувала позивача представляти інтереси [PERSON] . Крім того, не долучено свідоцтва про народження [PERSON] для підтвердження повноважень позивача як представника неповнолітньої особи. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позову. 23 грудня 2022 року через систему «Електронний суд» позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що між ним та відповідачем був укладений договір на повітряне перевезення, пунктом 4 глави 1 розділу XVIII Правил повітряних перевезень передбачено, що повернення коштів здійснюється на рахунок власника банківської карти, якою оплачено перевезення, враховуючи, що оплата за квитки була проведена шляхом переказу коштів з банківської карти позивача, твердження відповідача, що поверненню підлягають кошти, які були сплачені за бронювання квитків виключно для позивача, не відповідає дійсності. Також, зауважив, що відповідач не навів прямий взаємозв`язок між неможливістю повернути кошти та військовою агресією російської федерації проти України. Водночас, однією з опцій для відшкодування вартості квитка, що пропонувалась відповідачем є перерахування грошових коштів на потреби ЗСУ, що підтверджує наявність у ТОВ «Біз Ейрлайн» фінансової можливості повернути позивачу вартість квитків. 12 січня 2023 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, в яких він зазначив, що повернення коштів здійснюється за зверненням пасажира, а не платника, оскільки твердження позивача, що договір повітряного перевезення було укладено виключно між ним та компанією суперечить Правилам повітряних перевезень, відповідно до яких договір повітряного перевезення укладається окремо між кожним пасажиром та авіакомпанією. З огляду на викладене, щоб вимагати повернення коштів за квитки пасажирів [PERSON] та [PERSON] , позивач повинен був долучити документи, що належним чином підтверджують повноваження останнього діяти в інтересах дружини та дочки. Також, зазначив, що форс-мажорні обставини, а саме, військова агресія рф та введення воєнного стану, унеможливлюють здійснення повернення коштів у строк, передбачений Правилами повітряних перевезень, оскільки авіакомпанія не здійснює рейсів та не генерує доходів, а лист з опціями, запропонованими для відшкодування вартості квитків, не містить інформації коли кошти буде перераховано на рахунок ЗСУ, тому така опція не підтверджує наявності фінансових можливостей у відповідача здійснити повернення коштів пасажирам в даний момент. 23 січня 2023 року, через систему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких зазначив, що саме він є замовником послуги, а відповідач виконавцем, оскільки послуги так і не були надані з причин, які не залежали від сторін, право на повернення вартості такої послуги має саме замовник послуги, який її безпосередньо оплатив. Крім того, відповідачем не враховано, що позивач уклав з ним договір перевезення на відстані на користь третьої особи згідно зі статтею 636 ЦК України, а тому мав право як відмовитися від такого договору, так і вимагати від компанії повернення на його рахунок коштів за невикористані авіаквитки, видані на ім`я [PERSON] та на ім`я [PERSON] . Також, звернув увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання, зокрема, відповідачем не надано суду доказів, що підтверджували б неможливість виплати коштів в заявленому позивачем розмірі. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не викликались, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Судом установлено, що [PERSON] придбав для себе, своєї дружини [PERSON] та своєї дочки [PERSON] квитки на авіарейс № 7B511 за маршрутом Київ - Аліканте, що мав відбутися 25 лютого 2022 року, а також квитки на авіарейс № 7B511 за маршрутом Аліканте-Київ, що мав відбутися 11 березня 2022 року. Вартість вказаних квитків склала 28 512,86 грн 19 лютого 2022 року зазначені кошти, в повному обсязі були сплачені позивачем авіаперевізнику ТОВ «Біз Ейрлайн» з карткового рахунку [PERSON] відкритого в АТ «Перший український міжнародний банк», що підтверджується меморіальним ордером № 7758727843 від 22 лютого 2022 року, після чого, позивач одержав підтвердження бронювання за № 381878E0 у вигляді електронного квитка № [NUMBER] . 24 лютого 2022 року відповідач надіслав позивачу лист, у якому зазначив, що у зв`язку з введенням на території України військового стану та закриттям повітряного простору України, його рейс скасований, а також запропонував варіанти відшкодування вартості квитків: перерахування коштів, сплачених за квиток, на потребу воїнів ЗСУ; безкоштовну зміну дати вильоту на рейси з квітня (після нормалізації безпечного виконання польотів); повернення коштів у вигляді промокоду для придбання наступних квитків на всі регулярні рейси авіакомпанї до 31 грудня 2022 року. Після чого, 05 березня 2022 року позивач направив лист на електронну адресу відповідача з проханням повернути кошти за невикористані квитки, на який йому було повідомлено, що повернення коштів можливе після повноцінного відновлення операційної діяльності авіакомпанії у порядку черги таких запитів. Зазначені обставини відповідачем не заперечувались. 17 травня 2022 року та 23 червня 2022 року позивач надіслав за адресою місцезнаходження відповідача претензію від 12 травня 2022 року, в якій просив повернути вартість невикористаних квитків, шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок з якого було здійснено відповідний платіж, що підтверджується описами вкладенні у цінний лист та поштовими накладними. Проте, вказана претензія відповідачем була залишена без задоволення. Будь-яких підтверджень про повернення вартості невикористаних квитків, відповідач на адресу суду не надав. Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Відповідно до частин другої, четвертої статті 100 Повітряного кодексу України (далі - ПК України) правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб`єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації. Згідно з частинами першою-другою статті 104 ПК України, у разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду. Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та закриттям повітряного простору України, рейси, на які позивачем були придбані квитки, скасовано. Судом установлено, що позивач двічі звертався до відповідача (17 травня 2022 року та 23 червня 2022 року) з претензією про повернення грошових коштів за сплачені авіаквитки, однак станом на момент подання позову до суду відповідачем не було повернуто вартість сплачених, але невикористаних квитків. Згідно з пунктами 1, 4 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) авіаперевізник здійснює за місцем придбання квитка або в головному офісі авіаперевізника (офісі з продажу перевезень авіаперевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. Повернення коштів в Україні авіаперевізник здійснює в національній валюті. Повернення коштів у представництвах авіаперевізника в інших країнах здійснюється відповідно до законодавства країни місцезнаходження представництва. У разі якщо оплату було здійснено електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Повернення коштів здійснюється, зокрема, на рахунок власника банківської картки, якою оплачено перевезення (у разі припинення діяльності банку перерахування коштів може бути здійснено на рахунок в іншому банку). Відповідно до пункту 5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання авіаперевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів. Так відповідач зазначає, що у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме, військовою агресією та введенням воєнного стану на території України, які встановлені такими листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, авіакомпанія не здійснює рейсів та не генерує доходів, тому не може повернути кошти у встановлений строк. Водночас, вказав, що ТОВ «Бій Ейрлайн» не відмовляється від виконання зобов`язань щодо повернення коштів, а повідомило позивача, що кошти будуть повернуті після закінчення надзвичайних обставин. Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем не було надано доказів, які підтверджують, що ним припинено здійснення своєї господарської діяльності, авіакомпанія не отримує дохід та на її рахунках відсутні кошти для забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення вартості невикористаних коштів. Крім того, невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання. Відповідач зазначив, що договором повітряного перевезення передбачено два зобов`язання авіакомпанії: здійснити перевезення або повернути кошти. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем не порушується питання відповідальності за невиконання зобов`язань, а заявлені вимоги про повернення коштів як виконання зобов`язання відповідача перед позивачем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язання щодо повернення коштів позивачу за невикористані квитки, тому вимога позивача про повернення сплачених ним грошових коштів з підстав ненадання відповідних послуг є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується твердження відповідача, що позивач не мав права звертатися з вимогою повернути кошти, які були сплачені ним за авіаквитки на ім`я дружини та на ім`я дочки, оскільки договір повітряного перевезення був укладений не тільки з відповідачем, а й його дружиною, не надав належних доказів, що підтверджують його право діяти в їх інтересах, а також [PERSON] не було повідомлено відповідача про обрану опцію відшкодування вартості повітряного перевезення, суд зазначає наступне. Судом установлено, що позивач 22 лютого 2022 року здійснив бронювання та оплату авіаквитків на ім`я дружини [PERSON] та на ім`я дочки [PERSON] , тобто уклав з відповідачем договір повітряного перевезення на користь третьої особи згідно зі статтею 636 ЦК України Відповідно до статті 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Враховуючи викладене, позивач мав право як відмовитися від договору на авіаперевезення, так вимагати від компанії повернення на його рахунок коштів за невикористані авіаквитки, видані на ім`я третіх осіб. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, відповідач, приведені позивачем доводи і докази не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 992,40 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 3 000 грн, то суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Мовчанюком М. М. 19 вересня 2022 року був укладений Договір про надання правової допомоги. З акта № 1 приймання-передачі наданих послуг від 22 вересня 2022 року до Договору про надання правової допомоги вбачається кількість виконаних адвокатом послуг та їх вартість, яка становить 3 000 грн. У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 судом зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Під час розгляду даної справи від відповідача не надходило заперечень щодо розміру визначеної позивачем вартості судових витрат. Співмірності судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач також не оспорював. Таким чином, суд дослідивши всі надані документи, дійшов висновку, що позивачем доведено заявлений розмір витрат на правничу допомогу, і такий розмір є співмірним із складністю справи, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved