Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

11.12.2020 представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом та остаточно уточнивши свої вимоги просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер: 675, видане [PERSON] 02.05.2018 державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропаєм В.В. на спадкове майно після смерті [PERSON] , що помер [INFO] ; визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , що помер [INFO] на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79,6 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м.; на частину земельної ділянки площею 2,7524 га, кадастровий номер 5920386900:01:002:5622 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на частину земельної ділянки площею 2500 кв.м кадастровий номер 5920386900:04:001:5395 за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); на частину земельної ділянки площею 0,1733 га кадастровий номер 5920386900:01:002:5623 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за адресою: Пологівська сільська рада Охтирського району Сумської області. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді будинковолодіння по [ADDRESS] та зазначених вище земельних ділянок. Оскільки позивач на момент смерті батька був зареєстрований та фактично проживав разом з померлим однією сім`єю за адресою реєстрації, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори він не звертався, вважаючи, що згідно ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину. Крім нього спадкоємцями першої черги є його матір [PERSON] , брат [PERSON] та сестра [PERSON] . Брат та сестра із заявами про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не зверталися, а тому позивач вважав, що прийняв частину спадщини після смерті батька. Проте у 2020 році позивач від матері дізнався, що одноособовим власником усього майна є його мати [PERSON] . Після цього він звернувся до приватного нотаріуса Охтирського нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, на що йому було розяснено, що свідоцтво про право на спадщину за законом вже видано [PERSON] та в матеріалах спадкової справи є довідка Пологівської сільської ради про те, що з померлим [PERSON] проживала та була зареєстрована лише його дружина [PERSON] , що, на його переконання, не відповідає дійсності. Посилаючись на викладене позивач вбачає порушення своїх спадкових прав, що і стало підставою його звернення до суду з цим позовом. 15.12.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали. 22.12.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. 22.12.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Собини П.М. про забезпечення позову, накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку площею 2500 кв.м кадастровий номер 5920386900:04:001:5395 за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 2,7524 га, кадастровий номер 5920386900:01:002:5622 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 0,1733 га кадастровий номер 5920386900:01:002:5623 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за адресою: Пологівська сільська рада Охтирського району Сумської області, шляхом заборони їх відчуження. 29.01.2021 від представника відповідачки [PERSON] адвоката Єфіменко Л.І. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачкою позовні вимоги не визнаються та зазначається, що позивач дійсно був зареєстрований у домоволодінні по [ADDRESS] , проте в період з весни 2004 року і по кінець 2006 року, в т.ч і на момент смерті батька, проживав у селищі Немішаєво Бородянського району Київської області де працював на будівництві на різних об`єктах. За місцем своєї реєстрації в цей період з`являвся у гості до батьків, але не частіше як один раз у три-чотири місяці. Тобто позивач добровільно та з власної волі обрав собі інше місце проживання, а будинок по [ADDRESS] перестав бути місцем його постійного проживання. Він не використовував це житло протягом тривалого часу, в утриманні будинку, господарських споруд та земельної ділянки участі не брав та не бере, оплату житлово-комунальних послуг не здійснював та не здійснює. В період з кінця 2006 року і по березень місяць 2007 року разом із своєю, на той час, дружиною позивач дійсно тимчасово проживав по [ADDRESS] , а у березні 2007 року у них народилася дитина і вони перейшли жити окремо у сусідній будинок по [ADDRESS] , який в листопаді 2007 року придбали у власність за договором купівлі-продажу. З того часу позивач проживає у власному житловому будинку, хоча залишався зареєстрованим у належному відповідачці домоволодінні за адресою: [ADDRESS] до 07.10.2016. І наразі сам позивач зазначає, що він не проживає за місцем своєї реєстрації: зареєстрований у с. Бакирівка, а фактично проживає у [ADDRESS] . Отже на час відкриття спадщини [PERSON] постійно не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , хоча і був зареєстрований в тому ж будинку, що і спадкодавець, а також у визначений строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому, на думку відповідачки, не може вважатися таким, що прийняв спадщину. Відповідачка [PERSON] вважає, що звернення позивача з позовом на даний час є способом виправити свою пасивну поведінку, яка була у нього відразу після смерті батька, яка полягає у неподанні на той період у встановлений строк заяви про прийняття спадщини. Неподання заяви про прийняття спадщини позивачем у 6-ти місячний термін після відкриття спадщини обумовлено тим, що за спільною домовленістю та згодою всіх трьох дітей (позивача та відповідачів [PERSON] та [PERSON] ), які мали однакові права на спадкування, спадщина у повному обсязі повинна була бути успадкована відповідачкою [PERSON] одноособово, що і було зроблено. Крім того, представник відповідачки просила суд прийняти до уваги той факт, що спадщина на нерухоме майно (житловий будинок та земельні ділянки) відкрилася зі смертю спадкодавця - [INFO] , тобто 15 років тому, проте за ці роки позивач, який вважав, що прийняв спадщину, не вчинив жодних активних дій та належним чином не реалізував своє право на прийняття, оформлення та реєстрацію успадкованого майна. Враховуючи наведене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 23.02.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників процесу. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Позивач пояснив, що до смерті батька проживав у [ADDRESS] , працював у Охтирському МРЕВ та у 2004 році звільнився, оскільки це була малооплачувана робота. Після звільнення мав тимчасові заробітки: копав городи, здійснював зварювальні роботи. У червні 2005 року батько помер, на момент його смерті він був у своєї, на той час, дівчини у м. Глухові та йому зателефонувала мати і повідомила про батька. Він приїхав на поховання та залишився проживати з матір`ю ще близько місяця, в цей період одружився, шлюб зареєстрував у Полтавській області, де проживали батьки його нареченої і звідти поїхав до м. Києва, так як йому там запропонували роботу. У Києві працював два роки і у 2007 році приїхав з дружиною до матері і проживав по [ADDRESS] . Коли придбав будинок по [ADDRESS] і переїхав до нього проживати, тоді забрав батькове майно: мотоблок, зварювальний апарат, мотоцикл, деревообробний станок. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що до 2016 року основним місцем проживання [PERSON] була адреса його місця реєстрації. У 2016 році він припинив проживати за цією адресою та знявся з реєстрації. Після звільнення з роботи у 2004 році позивач займався тимчасовими підробітками, надаючи послуги односельчанам, кому саме представник позивача пояснити не зміг. У день смерті батька позивача не було з ним, але на даний час у нього знаходиться майно батька: мотоцикл Восход-2 1977 року випуску, [NUMBER] року випуску, деревообробний станок та інше майно, що на переконання представника позивача, свідчить про прийняття частини спадкового майна після смерті батька позивачем, а отже про прийняття ним усієї спадщини. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того відповідачка зазначила, що її син [PERSON] після того як звільнився з роботи у 2004 році поїхав із братом невістки, на той час його дівчини, працювати до м.Києва, спочатку працював на будівельних роботах, а потім на пошті. Перед цим вони з батьком посварилися, позивач побив його автомобіль. Він часто конфліктував з батьком. З 2003 року позивач зустрічався з майбутньою дружиною [PERSON] . З Києва додому він не їздив, а їздив у с. Каплунівку, де проживала мати його дівчини. По господарству позивач ніколи не допомагав. На день смерті батька він знаходився у м. Глухові де навчалася його дівчина, був на похованні батька і після цього поїхав у м. Київ. У серпні 2005 року він одружився та у 2007 році у нього народилася дитина, після чого він із сім`єю почав проживати у новому будинку по сусідству, хоча до 2016 року був зареєстрований у її будинку. Після смерті батька позивач ніякої розмови щодо наміру успадкувати майно не вів. Після того як [PERSON] по сусідству придбав будинок, він забрав майно, яке належало батьку: автомобіль, мотоцикл МТ 10 Восход, станок по дереву, дрель, болгарку та інше майно з гаражу, однак по господарству їй не допомагав. Відповідач [PERSON] , допитаний у судовому засіданні як свідок, пояснив, що [PERSON] є його рідним братом, який працював і фактично проживав у м. Києві, як за життя батька, так і на момент його смерті. По господарству нічого батькам не допомагав. Як батько помер [PERSON] приїхав на його поховання і залишився у матері до осені. [PERSON] також приїздив на похорони але потім його там не було. Після смерті батька вони зібралися родиною: мати та діти, зокрема і позивач, і вирішили, що спадщину буде приймати лише мати [PERSON] , а тому ніхто більше не подавав заяв про прийняття спадщини. Вважав позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Відповідачка [PERSON] , допитана у судовому засіданні як свідок, пояснила, що [PERSON] є її рідним братом. У 2005 році і на даний час проживає у м. Охтирка, допомагає матері і фізично і матеріально. Її брат [PERSON] у с. Пологи на той час не проживав, до батьків приїздив рідко, лише щоб взяти якихось харчів. Коли [PERSON] був у Києві батько на нього ображався, так як він батькам нічим не допомагав. Після того як батько помер вони усі (діти) вирішили, що спадщину буде приймати мама, тому не зверталися із заявами про прийняття спадщини. Коли позивач придбав власний будинок, то позабирав деяке батькове майно. Свідок [PERSON] , яка є сестрою відповідачки [PERSON] та тіткою позивача [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що тісно спілкувалася з родиною своєї сестри. Коли сини [PERSON] та [PERSON] закінчили школу, то роз`їхалися. У будинку з батьками залишилася проживати лише донька. [INFO] помер їх батько [PERSON] та на момент його смерті [PERSON] не жив з батьками. Восени [PERSON] одружився, у батьків його дружини був влаштований вечір, після чого він з дружиною поїхали до м.Києва. Коли вони повернулися з Києва, то придбали по сусідству будинок і переїхали туди жити. У судовому засіданні надала пояснення свідок [PERSON] , згідно яких вона перебувала у шлюбі з позивачем з 2005 до 2012 року. До одруження вони з [PERSON] зустрічалися два роки. Вона навчалася у м. Глухові, а [PERSON] працював у МРЕВ, звідки у 2004 році звільнився. Наприкінці весни 2004 року її брат запропонував [PERSON] поїхати на заробітки у м.Київ у будівельну бригаду, [PERSON] погодився, проживав у смт. Немішаєво Київської області, вона на канікулах також працювала у м.Києві, приїздила до нього. В день смерті батька [PERSON] був у [PERSON] в м. Глухові, коли зателефонувала мати і повідомила, що помер батько, то одразу поїхав до матері. 27.08.2005 вони з [PERSON] одружилися. У 2005 році вона закінчила навчання і поїхала разом з чоловіком у м.Київ працювати. [PERSON] працював на пошті, а вона вчителькою в м.Ірпінь, проживали разом у смт. Шемішаєво. У 2007 році вони придбали власний будинок [ADDRESS] та переїхали туди жити і на даний час позивач там продовжує мешкати. Також свідок повідомила, що позивач ніколи не займався підробітками, оскільки навіть у будинку батьків не міг допомогти ні матеріально, ні фізично, а город орати вони самі наймали людей. Коли вони з позивачем переїхали до свого будинку, то останній з дозволу матері взяв деяке батькове майно. З пояснень свідка [PERSON] , вбачається, що вона з 1993 року працює у Пологівській сільській раді, у 2007 році стала секретарем сільської ради, зараз працює спеціалістом Пологівського старостинського округу, родину Гнітіїв знає давно і як житель села, і як працівник сільської ради. Згідно даних погосподарської книги станом на 2005 рік у будинковолодінні по [ADDRESS] були зареєстровані усі діти: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] та їх батьки. [PERSON] вибув на навчання до Івано-Франківська, [PERSON] після школи вступила до Сумського державного університету, а [PERSON] значиться як працюючий інспектором у ДАІ. У селі вони не проживали на той час, де саме мешкали їй невідомо. За своїми посадовими обов`язками вона часто відвідувала родину [PERSON] , але дітей там не бачила. У період з 2007 до 2014 рік [PERSON] до неї не звертався з приводу отримання довідки для оформлення спадщини. Таку довідку вона видавала матері [PERSON] . Це довідка форми 33 для нотаріату, у якій зазначається лише про осіб, які фактично проживають зі спадкодавцем на момент його смерті. За два дні до смерті батька [PERSON] вона приходила до нього у робочих справах, то дітей там не було. Їй також невідомі факти, щоб [PERSON] та [PERSON] займалися у селі підробітками. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає у с. Корабельське Охтирського району Сумської області останні 50 років, товаришувала та працювала разом з батьком [PERSON] . Свідок зазначила, що у 2005 році [PERSON] управлявся на городі і помер, на той час дома нікого не було, його дружина була на роботі. [PERSON] тоді була депутатом і їй зателефонували та повідомила про смерть [PERSON] . На той час його сини [PERSON] та [PERSON] не проживали з батьками, з ними жила лише дочка [PERSON] . Зі слів матері [PERSON] на час смерті батька знаходився у м. Києві. [PERSON] був на похоронах батька, після чого знову поїхав. Через деякий час він одружився, після цього купив будинок поряд з господарством померлого батька де проживав зі своєю родиною. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1982 року проживає по [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] свідок була вдома та коли дізналася про те, що трапилося, разом з чоловіком першими прибіли надати домедичну допомого [PERSON] . Син [PERSON] - [PERSON] не проживав з батьками, оскільки працював в м. Києві, заробляв кошти на весілля. З весни і на день смерті батька [PERSON] не було в домоволодінні по [ADDRESS] , приїхав він лише на поховання. Повернувся проживати у село позивач після того як одружився та придбав власний будинок по сусідству з матір`ю. Свідок зазначила, що за життя [PERSON] був гарним господарем, в його господарстві завжди був лад, а його син [PERSON] господарством не займався та ніяких послуг односельчанам не надавав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.02.1979 [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , зареєстрованого у відділі РАГС Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 47 (Том 1 а.с. 127). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 27.12.1979 Пологівською сільською радою Охтирського району Сумської області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (Том 1 а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14.08.2020 виконкомом Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області (Том 1 а.с. 7). З матеріалів спадкової справи № 468 вбачається, що 01.12.2005 [PERSON] звернулася до Охтирської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (Том 1 а.с. 126). 22.12.2016 [PERSON] державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропаєм В.В. видано свідоцтва про право на спадщину за законом на приватні земельні ділянки: кадастровий номер 5920386900:01:002:4386 площею 2,8349 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, що належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-СМ № 037038, виданого Пологівською сільською радою 31.10.2000 та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 318; кадастровий номер 5920386900:01:002:4387 площею 0,2269, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, що належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-СМ № 037038, виданого Пологівською сільською радою 31.10.2000 та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 318; кадастровий номер 5920386900:01:002:4388 площею 0,1128, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, що належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-СМ № 037038, виданого Пологівською сільською радою 31.10.2000 та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 318 ( Т.с.1 а.с.136-138). 02.05.2018 державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Гнітій О.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (зареєстровано у реєстрі за №675) на житловий будинок з надвірними та побутовими спорудами, що знаходиться: [ADDRESS] , розташований на приватизованій земельній ділянці. На вказаній земельній ділянці розташований одноповерховий житловий будинок житловою площею 43,7 кв.м., загальною площею 79,6 кв.м, зазначений під літерою А1ж та господарчі споруди: прибудова а, тамбур а1, сарай Б, літня кухня В, сарай прибудова в, прибудова в1, погріб Г, огорожа №1-№2, належного померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Охтирським виконкомом 27.04.1990 та зареєстрованого в комунальному підприємстві «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» 24.05.1990 за № 58, належного [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який спадщину фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав (Т.с.1 а.с.148). Право власності [PERSON] на зазначене вище майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що вбачається з інформації з Державного реєстру від 26.10.2020 № 229709457 ( Т.с.1, а.с.9-12). Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом [PERSON] помер [INFO] . Таким чином спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до Книги VІ глави 87 Цивільного кодексу України. Так за ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами\~ст.1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно\~вимог ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. \~Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя заповіт\~ не складався, у такому випадку спадкування майна спадкодавця здійснюється за законом. Частинами 1,2 ст. 1258 ЦК України\~визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , а відповідачка [PERSON] доводиться йому дружиною, отже вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За приписами ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач стверджує, що не звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, оскільки був зареєстрований та фактично постійно проживав однією сім`єю зі спадкодавцем, тому не вбачав необхідності подавати таку заяву. Крім того про факт прийняття ним спадщини свідчить заволодіння ним частиною спадкового майна, яке належало померлому за життя, а саме транспортними засобами, деревообробним станком та ін.,тобто вступив у спадкові права. Такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими та не заснованими на вимогах чинного законодавства. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач помилково посилається на положення цивільного законодавства 1963 року, відповідно до якого спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР). При цьому, як уже зазначалося, дані правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України, чинного на день виникнення спірних правовідносин. А отже спадкування здійснюється у порядку, передбаченому саме ст.ст.1268,1269 ЦК України. Судом встановлено та підтверджено самим позивачем, що із заявою про прийняття спадщини у визначений ст. 1270 ЦК України строк позивач до нотаріуса не звертався. Згідно копії паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Охтирським МРВ УМВС України в Сумській області, від 08.08.1996, зареєстроване місце проживання позивача з 20.12.1998 до 07.10.2016 за адресою: [ADDRESS] \~(Т.с.\~1\~а.с.\~4\~зворотний бік). Як зазначалося вище, для прийняття спадщини за ч.3 ст. 1268 ЦК України має значення саме постійне проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В той же час ЦК України не дає визначення постійного, переважного або тимчасового проживання. Натомість ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» оперує визначеннями місце перебування та місце проживання: місце перебування - адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього ж Закону, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що проживання в певному місці буде постійним, якщо особа проживала в ньому понад шість місяців протягом року, та при цьому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Для визначення, чи певне житло є місцем проживання особи, слід встановити існування достатніх і тривалих зв`язків особи з конкретним місцем такого проживання. Та при цьому першочергове значення в таких випадках мають, зокрема, довідка органу реєстрації місця проживання на день смерті спадкодавця та/або покази свідків, які безпосередньо (поблизу) проживають до спірного житла або в силу певних обставин періодично його відвідують. Відповідно до положень ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому суд враховує, що позивачем, як при подачі позову до суду, так під час підготовчого судового засіданні (визначеної процесуальним законодавством стадії надання доказів) не надано доказу (довідку органу реєстрації місця проживання на день смерті спадкодавця), який би підтвердив факт його постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті останнього, як того вимагає ст. 1268 ЦК України. Натомість допитані у судовому засіданні свідки одноголосно підтвердили, що позивач ні за життя батька [PERSON] , ні після його смерті не проживав у його будинку, не допомагав батькам по господарству і помер батько працюючи один на городі. Також спростовує існування достатніх і тривалих зв`язків позивача із житлом за місцем його реєстрації і записи у його трудовій книжці, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] 30.04.2004 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з Охтирської міськрайорганізації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» та вже 18.08.2005 (за два місяці після поховання батька) прийнятий на роботу до УДППЗ «Укрпошта» м. Київ на посаду техніка 1-ї категорії (Т.с.1 а.с.235-236). Зазначений доказ узгоджується з показами свідків, які стверджують, що [PERSON] як до смерті батька (після звільнення з роботи у 2004 році), так і після його поховання постійно знаходився на заробітках у м. Києві. І саме з метою виїзду на заробітки до м. Києва позивач і звільнився з роботи. Доводи представника позивача щодо упередженості та особистої зацікавленості свідків є неспроможними, оскільки таких фактів у судовому засіданні не встановлено, а є лише суб`єктивним баченням представника позивача, яке нічим не підтверджується. Так допитані у судовому засіданні свідки є односельчанами сторін у справі, проживають поблизу до спірного житла, періодично його відвідували, особистої зацікавленості у результатах справи не мають. Свідчення брата і сестри позивача також заслуговують на увагу суду, оскільки ці особи не зверталися із заявами про прийняття спадщини і наразі не претендують на спадкове майно, а отже ніяким чином не зацікавлені у результатах розгляду справи. Свідчення колишньої дружини позивача [PERSON] , надані під присяго є чіткими, послідовними та узгоджуються з показаннями інших допитаних у судовому засіданні свідків та з письмовими доказами. Тому суд приймає наведені вище докази до уваги, як такі, що спростовують доводи позивача та сумніватися у їх достовірності у суду відсутні підстави. \~ \~ \~ \~Сама по собі реєстрація позивача у житловому будинку [ADDRESS] не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька [PERSON] за цією адресою. \~ \~ \~ \~Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.04.2020 у справі № 355/837/17, від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17, від 19.05.2021 у справі №937/10434/19. Крім того позивач, придбавши у 2007 році житловий будинок по [ADDRESS] , переїхав до нього проживати разом зі своєю дружиною та дитиною, хоча до 2016 року продовжував бути зареєстрованим у спірному житловому будинку, про що сам підтвердив у судовому засіданні. Що також підтверджує, що з 2007 року місце фактичного проживання позивача є відмінним від місця його реєстрації. Натомість у діях позивача суд вбачає недоброчесність, що виразилося у поданні ним до суду завідомо необґрунтованого позову, на підтвердження якого не надано належних та допустимих доказів, у порядку ст. 83 ЦПК України. Так відповідно до ч.2,ч.4 цієї статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких цей доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~ Враховуючи викладене суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки останній не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання зі своїм батьком [PERSON] на час його смерті та не подав нотаріусу у встановлений ст. 1270 ЦК України строк заяву про прийняття спадщини. Отже [PERSON] не є таким, що прийняв спадщину, хоча і був на час відкриття спадщини зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. Щодо вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування на частину земельних ділянок, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2020 № 229709457 [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки: кадастровий номер 5920386900:01:002:5622 площею 2,7524, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер СМ 004539, виданий 20.03.2003, видавник Охтирська районна державна адміністрація; кадастровий номер 5920386900:01:002:5623 площею 0,1733, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер СМ 004540, виданий 20.03.2003, видавник Охтирська районна державна адміністрація. Таким чином, зазначені земельні ділянки не входять до спадкового майна [PERSON] , померлого [INFO] , а є особистою власністю відповідачки [PERSON] , в силу вимог чинного на той час законодавства, тому вимоги щодо вказаного нерухомого майна не можуть бути предметом спору у даній справі. Відповідно до\~статті 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Подібні висновки щодо застосування\~статті 1301 ЦК України\~у подібних правовідносинах викладено в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року в справі\~\~№ 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц. Оскільки у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину на ім`я\~\~ [PERSON] не порушені права позивача як спадкоємця, так як він\~вважається таким, що не прийняв спадщину, суд, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У зв`язку з цим підлягає скасуванню арешт майна, накладений ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.12.2020 на житловий будинок та земельну ділянку площею 2500 кв.м кадастровий номер 5920386900:04:001:5395 за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 2,7524 га, кадастровий номер 5920386900:01:002:5622 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 0,1733 га кадастровий номер 5920386900:01:002:5623 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за адресою: Пологівська сільська рада Охтирського району Сумської області.

Outcome: dismissed