Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У червні 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , а з урахування уточненої позовної заяви від 11.10.2022 року до [PERSON] , про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов обґрунтований тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 21.10.2013 року був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] . Також зазначає, що [PERSON] мала право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 02.02.2015 року по 02.08.2015 року. Таким чином, відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання, оскільки вона не відмовилася від спадщини. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 21.10.2013 року, станом на 01.01.2023 року, становить 8\~962,78 грн., з яких: 7\~769,81 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1\~192,97 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на те, що спадкоємець в силу ч. 2 ст. 1282 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги кредитора, представник позивача, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд стягнути вказану заборгованість з відповідача [PERSON] , а також вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2022 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 02 лютого 2015 року та витребувано з Другої ДДНК належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який помер [INFO] . 07 листопада 2022 року на адресу суду із Другої ДДНК надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 732/2021, заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 88-95) та від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР надійшла інформація про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 02 лютого 2015 року (а.с. 96). Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2022 року клопотання представника позивача [PERSON] про заміну неналежного відповідача було задоволено, замінено неналежного відповідача у цивільній справі № 205/3745/22 [PERSON] на належного відповідача [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення від 02.03.2023 року, у якомі міститься підпис відповідача, крім того, виклик до суду відповідача було здійснено шляхом розміщення 02.03.2023 року оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 02.03.2023 року вона вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не подала, будь-яких заяв від неї не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21.10.2013 року [PERSON] була підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 22). Відповідно до вказаної анкети-заяви [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений та згодний, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 61). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 21.10.2013 року станом на 01.01.2023 року складає 8\~962,78 грн., з яких: 7\~769,81 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1\~192,97 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 129-130). Положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 25 ЦК України визначено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За змістом вказаної норми права цивільні обов`язки особи, в тому числі ті, які виникли на підставі договорів та інших правочинів, припиняються з часу смерті боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання спадкодавцем зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. З наявних доказів слідує, що між сторонами виникли зобов`язання за кредитним договором, які відповідач не виконала. Нормою статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно із статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта). Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. За положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Частиною 1 статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. До спадкоємця боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише в межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 732/2021, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємці до нотаріуса із заявами про прийняття або відмову від спадщини не зверталися, спадкова справа відкрита на підставі претензії кредитора (а.с. 88-95). Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що представником позивача не надано доказів того, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , їх родинні зв`язки не встановлено. До того ж матеріали справи не містять відомостей щодо спадкового майна, в межах вартості якого спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора, за матеріалами справи не встановлено факту успадкування будь-якого майна після смерті [PERSON] , у свою чергу, банк не довів протилежного. Отже, позивачем не доведено, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , а також не доведено одержання відповідачем [PERSON] у спадщину будь-якого майна, в межах вартості якого вона зобов`язана задовольнити вимоги кредитора спадкодавця. Враховуючи викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 2. ч. 2. ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови у позові покладаються на позивача, а тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2\~481,00 грн. (а.с. 73) слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed