Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

23.01.2023 року\~ позивач [PERSON] \~звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем,\~\~зареєстрований 25.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №98, та визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] разом із ним за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що протягом останнього року відношення з відповідачкою поступово погіршувались, в результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння, будь-які спроби примиритися не далі бажаних результатів, оскільки у них з відповідачкою різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На даний час вони з відповідачкою проживають окремо, спільне господарство не ведуть. На даний час він проживає у [ADDRESS] , який належить йому на праві власності, діти проживають з ним, оскільки відповідачка постійно виїжджає на заробітки. Сім`я розпалася та існує формально, тому він прийшов до висновку про неможливість збереження шлюбу, але від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тому він змушений звернутися з позовом до суду. 10.02.2023 року позивач [PERSON] , до відкриття провадження у справі (позовну заяву ухвалою судді від 27.01.2023 року залишено без руху) звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що вони з відповідачкою дійшли згоди щодо проживання дітей разом з батьком, тому уточнив свою позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей та просив після розірвання шлюбу залишити їх проживати разом із ним, батьком. Позивач [PERSON] в судове засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, на розірванні шлюбу та залишенні малолітніх дітей після розірвання шлюбу з батьком наполягав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі, також просив не викликати до суду для опитування їх малолітніх дітей, оскільки їх опитування в суді може завдати їм психологічну травму. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, також просила не викликати до суду для опитування їх малолітніх дітей, оскільки їх опитування в суді може завдати їм психологічну травму. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 25.06.2010 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №98, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). В період шлюбу у сторін народилися діти: - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.05.2011 року виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області, а/з №12 (а.с.9); - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.09.2017 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з №289 (а.с.10). Сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб не бажають. Згідно\~статті 51 Конституції України\~та статті 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч.3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 цього Кодексу. Частиною 2 ст.\~112\~СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засідання встановлено, що сторони однією сім`єю проживати не бажають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.\~ Щодо вимоги про залишення місця проживання малолітніх дітей з батьком. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла за спільною згодою останніх та самої дитини (ст.160 СК України). Відповідно до положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає; у віці від десяти до чотирнадцяти років її місце проживання є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між останніми та самою дитиною. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Зважаючи на той факт, що сторони досягли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітніх (малолітніх) дітей разом з батьком, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей, як зазначено у прохальній частині позову (уточненої позовної заяви). Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, в той час коли сторони мають різні місця проживання, а саме мати проживає в [ADDRESS] , в той час як батько зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , в будинку, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.13). Більш того, відповідач подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти залишення дітей після розірвання шлюбу разом з батьком. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дітей слід залишити із позивачем.

Outcome: approved