Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про визнання ордеру на жиле приміщення недійсним, виселення з жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що згідно листа начальника Київського КЕУ №303/25/6-1141 від 11.10.2006 року направленого начальнику Будинкоуправління №12 Київського КЕУ Міністерства оборони України на виконання протокольного рішення від 7.08.2006 року, прийнятого на особистому прийомі громадян з особистих питань першим заступником Міністра оборони України Поляковим Л.І., старшому лейтенанту [PERSON] та його матері на період навчання на курсах по вивченню англійської мови при посольстві Великобританії в Україні запропоновано надати кімнату №1 в квартирі [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України і має статус гуртожитку. 29.05.2008 року [PERSON] , а 12.08.2008 року [PERSON] були зареєстровані у вказаному гуртожитку. Фактично відповідачі з 2006 року займають і проживають в кімнаті №1 квартири [ADDRESS] . В подальшому рішенням заступника Міністра оборони України №303/4/446 від 6.12.2016 року погоджено розглянути питання забезпечення [PERSON] двохкімнатною квартирою для постійного проживання після надходження на розподіл до гарнізону м. Києва житла по [ADDRESS] . Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Київського КЕУ №8 від 26.10.2017 року погоджено надання постійного житла старшому лейтенанту у відставці [PERSON] , який є інвалідом 1 групи, двохкімнатну квартиру [ADDRESS] на сім`ю з двох осіб: на нього і його матір [PERSON] , 1949 року народження зі зняттям з квартирного обліку у гарнізоні м. Києва. Згідно розпорядження Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації №120 від 23.02.2018 року затверджено список розподілу та надання житлової площі від 1.02.2018 року військовослужбовцю гарнізону м. Києва [PERSON] двохкімнатної квартири [ADDRESS] на сім`ю з двох осіб. 27.02.2018 року Солом`янською районною у м. Києві державною адміністрацією було видано ордер на право зайняття жилого приміщення №019066 серія Б [PERSON] квартири [ADDRESS] на сім`ю з двох осіб: його і його матір. Згідно інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 року за №24/2033, що втратила чинність 16.10.2018 року, військовослужбовець або особа, звільнена з військової служби, та члени їх сімей зобов`язані у двотижневий строк звільнити займане ними жиле приміщення в гуртожитку в разі надання службового приміщення, отримання жилого приміщення для постійного проживання, придбання в межах гарнізону жилого приміщення для постійного проживання або вибуття для виконання службових обов`язків за кордон разом з членами сім`ї. Відповідно до акту від 23.12.2020 року встановлено, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] , а згідно акту від 24.12.2020 року встановлено, що в кімнаті №1 квартири [ADDRESS] фактично мешкає [PERSON] , 1949 року народження. Таким чином, відповідачі займають одночасно і вказану двохкімнатну квартиру, і кімнату у відомчому гуртожитку. При отриманні зазначеного ордеру на жиле приміщення [PERSON] та [PERSON] зобов`язані були надати письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, яким є кімната в гуртожитку, що ними не було зроблено. Вказані обставини є підставами для визнання ордеру недійсним, що регламентовано ст.59 ЖК України та п.73 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. Таким чином при визнанні ордеру, який отримав [PERSON] , недійсним, він та його матір [PERSON] підлягають виселенню з квартири [ADDRESS] з наданням іншого жилого приміщення, яке вони займали, а саме: кімнати № [NUMBER] у гуртожитку квартири [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідачів на користь позивачів понесені судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились жодного разу, про розгляд справи були неодноразово повідомлені судом належним чином (а.с.78-79; 100; 102; 107-109), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались. Представник 3-ї особи Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але у направлених до суду поясненнях 3-ї особи, які були названі відзивом, представник [PERSON] просила розглянути справу у відсутність представника 3-ї особи, винести рішення згідно діючого законодавства, пояснивши правове обґрунтування видачі ордеру на жиле приміщення відповідачу [PERSON] . Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. За приписами ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У відповідності до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст.1 ЖК України відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. За змістом ч.1-2, ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно акта приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка, затвердженого начальником Головного КЕУ ЗСУ від 31 березня 2017 року, вказаний будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Будинкоуправління №1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, обліковується в Київському КЕУ і за своїм статусом є гуртожитком. За змістом листа начальника Київського КЕУ №303/25/6-1141 від 11.10.2006 року направленого начальнику Будинкоуправління №12 Київського КЕУ Міністерства оборони України на виконання протокольного рішення від 7.08.2006 року, прийнятого на особистому прийомі громадян з особистих питань першим заступником Міністра оборони України Поляковим Л.І., старшому лейтенанту [PERSON] та його матері на період навчання на курсах по вивченню англійської мови при посольстві Великобританії в Україні запропоновано надати кімнату №1 в квартирі [ADDRESS] . 29.05.2008 року [PERSON] , а 12.08.2008 року [PERSON] були зареєстровані у вказаному гуртожитку. Фактично відповідачі з 2006 року займають і проживають в кімнаті №1 квартири [ADDRESS] . В подальшому рішенням заступника Міністра оборони України №303/4/446 від 6.12.2016 року погоджено розглянути питання забезпечення [PERSON] двохкімнатною квартирою для постійного проживання після надходження на розподіл до гарнізону м. Києва житла по [ADDRESS] . Як регламентує ст.15 ЖК України до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством, на території району, міста, району в місті, належить, зокрема, право: здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Київського КЕУ №8 від 26.10.2017 року погоджено надання постійного житла старшому лейтенанту у відставці [PERSON] , який є інвалідом 1 групи, двохкімнатну квартиру [ADDRESS] на сім`ю з двох осіб: його і його матір [PERSON] , 1949 року народження зі зняттям з квартирного обліку у гарнізоні м. Києва. Згідно розпорядження Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації №120 від 23.02.2018 року затверджено список розподілу та надання житлової площі від 1.02.2018 року військовослужбовцю гарнізону м. Києва [PERSON] двохкімнатної квартири [ADDRESS] на сім`ю з двох осіб. Як наголошує ч.1, ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. 27.02.2018 року Солом`янською районною у м. Києві державною адміністрацією було видано ордер на право зайняття жилого приміщення №019066 серія Б [PERSON] квартири [ADDRESS] на сім`ю з двох осіб: його і його матір. Згідно інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 року за №24/2033, що втратила чинність 16.10.2018 року, військовослужбовець або особа, звільнена з військової служби, та члени їх сімей зобов`язані у двотижневий строк звільнити займане ними жиле приміщення в гуртожитку в разі надання службового приміщення, отримання жилого приміщення для постійного проживання, придбання в межах гарнізону жилого приміщення для постійного проживання або вибуття для виконання службових обов`язків за кордон разом з членами сім`ї. Відповідно до акту від 23.12.2020 року встановлено, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] , а згідно акту від 24.12.2020 року встановлено, що в кімнаті №1 квартири [ADDRESS] фактично мешкає [PERSON] , 1949 року народження. Як наголошує ч.1, ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Правила, які регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, передбачені Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР». Згідно п.64 Правил (у редакції, чинній на час розгляду справи та на час виникнення правовідносин) громадяни (в тому числі тимчасово відсутні), відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності). У надане жиле приміщення переселяються члени сім`ї, які включені в ордер і дали письмове зобов`язання про переселення в це приміщення, що передбачено у п. 66 Правил. За змістом п.73 тих же Правил ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Таким чином, відповідач [PERSON] на час подачі позову до суду, так і на час розгляду справи займає вказану двохкімнатну квартиру, а відповідач [PERSON] займає кімнату у зазначеному відомчому гуртожитку. При отриманні зазначеного ордеру на жиле приміщення [PERSON] та [PERSON] зобов`язані були надати письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, яким є кімната в гуртожитку, що ними не було зроблено. Аналізуючи диспозицію ч.1, ст.59 ЖК України, суд вбачає три конкретні умови визнання ордеру недійсним та інші випадки порушення порядку і умов надання жилих приміщень. До інших випадків визнання ордеру недійсним відносяться умови, які суб`єктивно створюють порушення прав інших фізичних та юридичних осіб при отриманні ордеру на жиле приміщення. Правила, які регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, передбачені Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» встановлюють конкретний порядок і процедуру видачі ордерів громадянам на жилі приміщення. Цей порядок відноситься до обов`язкового виконання посадових осіб державних установ, які вправі вимагати від фізичних осіб певних дій щодо збору документів, які в своїй сукупності надають право на видачу документу на заселення в жиле приміщення. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В своїй позовній заяві позивачі просять визнати ордер на жиле приміщення, отримане [PERSON] , недійсним, оскільки відповідачі зобов`язані були надати письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, яким є кімната в гуртожитку, що ними не було зроблено, посилаючись на п.73 Правил. Оцінюючи вказані норми права та підзаконний акт, який втратив чинність, суд вважає, що вимога про надання письмового зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення відноситься до повноважень державного органу та їх посадових осіб, які погоджують та виносять рішення про надання постійного житла військовослужбовцю та членам його родини. Саме вони повинні були вимагати у відповідача [PERSON] вказане письмове зобов`язання, а він - виконати його. Однак представник позивачів не надала суду доказів, що посадові особи позивачів вимагали від відповідача [PERSON] при отриманні постійного житла написання і надання письмового зобов`язання на виселення з гуртожитку його і його матері, а останній від запропонованого свідомо ухилився або не виконав з будь-яких інших підстав. При цьому Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація за наявності всіх необхідних документів видала [PERSON] спірний ордер на зайняття вказаного жилого приміщення. За таких обставин суд вважає, що відсутність вимоги посадових осіб позивачів до відповідача про надання зазначеного письмового зобов`язання, і з цього приводу ненадання відповідачем такого документу, не є підставами для утворення інших випадків порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Таким чином, для визнання ордеру недійсним відсутні правові підстави, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Оскільки суд відмовляє позивачам у задоволенні позову про визнання ордеру недійсним, тому суд також відмовляє і у вимогі про виселення відповідачів з наданням іншого жилого приміщення, так як дана вимога є похідною від першої вимоги. Тим більше, що вимога позивачів про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] не може бути задоволена і з тих підстав, що вказана відповідачка не заселялась до зазначеного житла, а продовжила проживати в гуртожитку, що підтвердила в судовому засіданні і представник позивачів. Тому відповідача [PERSON] неможливо виселити з того приміщення, де вона не проживає. Згідно ст.133; 141 ЦПК України, відмовляючи в задоволенні позову позивачам в повному обсязі, не підлягає і вимога про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed