Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 11.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, під актовим записом № 266, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що подружнє життя у них не склалося, вони втратили один до одного почуття поваги та любові, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя. За період перебування у шлюбі у заявників народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.04.2017 року, виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що зроблено актовий запис за № 454. В судове засідання заявники не з`явилися, однак подали до суду спільну письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, та просять розірвати шлюб. Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити з наступних міркувань. За період 2022 року сімейне життя Заявників погіршилося, ведення спільного господарства та побуту стало неможливим, а конфлікти щодо поглядів на шлюб та сім`ю стали постійними. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 10.08.22р. Відтак, наразі між Заявниками шлюбні відносини вже тривалий час фактично припинені. Між Заявниками досягнута згода на предмет виховання, утримання та сплати аліментів по спільній дитині, а саме договір від 13.01.2023р. що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО Котляровою Л.В. та зареєстрований у реєстрі за № 105. Вказаним договором визначено почергове фактичне проживання дитини із кожним із батьків, а також зобов`язання батька по сплаті аліментів. Спору щодо поділу спільного сумісного майна набутого в шлюбі немає. Відтак, розірвання шлюбу є обдуманим та зваженим рішенням, що в цілому відповідає інтересам обох Заявників, з врахуванням прав та інтересів дитини. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Статтею 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається із ч. 3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Враховуючи наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даної заяви, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, оскільки сім`я розпалась і її збереження неможливе, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, а відтак суд приходить до висновку про задоволення вимог заявників та розірвання шлюбу між сторонами. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні заявників. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved