Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем [PERSON] вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач зауважує, що протягом усього часу неповнолітні діти проживають спільної з нею, при цьому, взаємовідносини учасників потребують вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей у судовому порядку. З огляду на викладене, сторона просить визначити місцем проживання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , місце проживання їх матері [PERSON] . Позивач також вказує на те, що батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча зобов`язаний це робити. Зазначаючи про матеріальний дохід відповідача, стан здоров`я дітей та пов`язаний із цим попит на утримання, особа просить стягувати аліменти на утримання двох дітей в сумі по 7000 грн. щомісячно на кожну дитину. Крім того, позивач зауважує на необхідність стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей в сумі по 14\~000,00 горн. щорічно на кожну дитину. Так, за твердження позивача, додаткові витрати зумовлені хронічними захворюваннями [PERSON] та [PERSON] , які потребують постійного медикаментозного та санаторно-курортного лікування, а також пов`язані з необхідністю розвитку здібностей [PERSON] , який відвідує приватну школу з інформатики та програмування. Додаткові витрати на утримання дітей становлять 56\~000,00 грн., а тому, на думку позивача, підлягають до стягнення з відповідача 28\~000,00 грн. як 1/2 частина наведених витрат. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали. Відповідач визнав позов в частині визначення місця проживання дітей та висловив заперечення щодо розміру заявлених про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей. Учасник зауважив, що надані стороною позивача відомості про рух коштів по картковому рахунку відтворюють відомості про загальне надходження коштів без урахування витрат на торгівлю. Крім того, такі докази стосуються періоду до початку бойових дій в Україні. На час вирішення спору дохід від підприємницькою діяльності з торгівлі не отримується, про що подаються відповідні податкові звітності. Дохід отримується внаслідок передання в оренду нерухомих приміщень, щомісячний дохід складає близько 12\~000,00 грн. Відповідач звернув увагу, що ним оплачується відвідування дітьми спортивних секцій, басейну. Представник органу опіки та піклування зауважив про відсутність спору сторін з приводу визначення місця проживання дітей, а тому вважав за доцільне підтримати заявлені позивачем вимоги у відповідній частині. Судоми встановлено наступні обставини. Сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] - є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На час вирішення спору неповнолітні діти проживають за місцем проживання матері, що визнається доцільним усіма учасниками справи. Пункт 1 частини 2 статі 49 ЦПК України надає право відповідачу визнати позов повністю або частково на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Досліджені судом матеріали справи та визнання відповідачем позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей дають суду підстави для задоволення позову, оскільки вказане не суперечить діючому законодавству і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. \~ Між сторонами виник спір щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, необхідних та достатніх для утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з даних про матеріальне забезпечення відповідача, відомості про яке оцінено судом в розрізі внутрішнього переконання за наслідком взаємного досліджених письмових доказів, а також визнаних учасниками обставин, інформації про стан здоров`я неповнолітніх. Слід підкреслити, що аліментами є категорія матеріальної підтримки, спрямованістю якої є забезпечення побутового утримання неповнолітніх на рівні гарантованого задоволення як необхідних потреб за сферою харчування, придбання одягу, лікарської підтримки, так і інших, в більш широкому охопленні, зокрема за звичним способом життя дитини, якщо такий рівень відповідає інтересам дитини за соціальною адаптацією, є можливим у забезпеченні платником аліментів. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність визначення суми аліментів на рівні 4000,00 грн. на кожну дитину, що відповідає принципу доцільності, достатності, соціальної прийнятності. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У виниклому спорі додатковими витратами, за переконанням суду, слід визнати такі, що пові`язані із відвідуванням неповнолітнім [PERSON] школи розвитку. Так, дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що протягом періоду з лютого 2022 року по січень 2023 року позивачем сплачено кошти з відповідним призначенням в загальному розмірі 8625,00 грн.: -лютий 2022 року 1300,00 грн.; -травень 2022 року 825 грн.; -вересень 2022 року 1300,00 грн.; -жовтень 2022 року 1300,00 грн.; -листопад 2022 року 1300,00 грн.; -грудень 2022 року - 1300,00 грн.; -січень 2023 року - 1300,00 грн. За змістом ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення . Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зі встановлених судом обставин слідує, що позивач зазнала втрат, які можуть визнаватись як додаткові витрати, що пов`язані з розвитком здібностей дитини [PERSON] . Оскільки обов`язок утримання дітей є рівним для батьків, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 4312,50 грн. як частини витрат, що понесла сторона позивача. З приводу заявлених вимог про стягнення коштів на двох дітей як додаткових витрат протягом до досягнення повноліття, тобто наперед у фіксованій сумі, суд зауважує, що надані стороною позивача докази не виявляють очевидно передбачувану потребу у чіткому матеріальному забезпеченні на майбутнє, не вказують на обов`язкове за ступенем значимості для інтересів, здоров`я дітей запит. В судовому засіданні сторони визнавали, що потреби дітей можуть полягати у доступі до широкого кола освітніх, оздоровчих занять, інтереси дітей можуть змінюватись. Заявлені вимоги про необхідність сплати додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] належними доказами не підтверджено. На уточнююче запитання суду з приводу характеру санаторно-курортного лікування, його вартості, позивач чіткої відповіді не надала. Про здійснення такого лікування до часу звернення до суду також не повідомляла. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог у відповідній частині.

Outcome: partial