Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, посилаючись на те, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» є газорозподільним підприємством, що здійснює діяльність з розподілу природного газу у Харківській області. На виконання ст. 40 ЗУ "Про ринок природного газу" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 30.09.2015 № 2498 затвердила Типовий договір розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з розподільної системи. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів), які в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Факт приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу (акцептування) з АТ «Харківгаз» є документальне підтвердження споживання природного газу, а саме: заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача). Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу утворилася заборгованість за період з 01.01.2020 року по 30.11.2022 року у розмірі 730,07 грн. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати у сумі 2481 гривні. Представник позивача Бєловол О.О. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника АТ «Харківгаз», позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за його участі не надав, не подав відзиву на позов. Повістка відповідачу надсилалася за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та відповідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до п. 2. ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що сторони по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надали, відповідач також не подав відзив на позовну заяву тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 07.11.2016 року [PERSON] підписав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу, за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданого позивачем розрахунку, у [PERSON] утворилася заборгованість перед АТ «Харківгаз» в період з 01.01.2020 року по 31.11.2022 року, у розмірі 730,07 грн. АТ «Харківгаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19.06.2017 року №809 зі змінами внесеними Постановою НКРЕКП від 06.03.2018№ 290, від 02.07.2019 № 1322, від 20.01.2021 № 56), в межах території Харківської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Харківгаз» та оприлюднено на сайті Регулятора. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. У пункті 1 частини другої цієї статті Закону № 2189-VIII визначено, зокрема, що виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор ГРМ, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329-VIII), Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір № 2498), Типовим договором № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно з пунктами 23, 37 частини першої статті 1 Закону № 329-VIII «Про ринок природного газу» побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність;споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону № 329-VIIІ постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. У пунктах 1, 2, 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ вказано, що цей Кодекс розроблений відповідно до Закону № 329-VIIІ «Про ринок природного газу». Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Дія цього Кодексу поширюється на операторів ГРМ, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини: між оператором ГРМ і газодобувними підприємствами та виробниками біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел, які підключені (приєднуються) до газорозподільної системи; між оператором ГРМ та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під`єднання несанкціонованого газопроводу. У пункті 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ наведено визначення термінів, які вживаються у цьому Кодексі, зокрема: договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором ГРМ та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи; побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Згідно п. 7 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. З аналізу п. 7 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРМ вбачається, що фактом підтвердження приєднання споживача до договору є повернення підписаної заяви-приєднання також сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. З позовної заяви вбачається, що «Фактом приєднання Споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування) з АТ «ХАРКІВГАЗ» є документальне підтвердження споживання природного газу, а саме: заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача (копія додається)». Тобто позивач зазначає, що факт підтвердження [PERSON] підтверджується тільки заявою-приєднанням, що є порушенням вимог п. 7 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРМ, згідно якого підтвердженням приєднання споживача до договору розподілу природного газу є не тільки заява-приєднання, але ще повинно бути підтверджено сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Натомість, як вбачається з Довідки розрахунку заборгованості за послуги з розподілу природного газу перед АТ «Харківгаз» споживача [PERSON] в графі «Спожитий обсяг м3» з січня 2020 р по жовтень 2022 р. стоїть обсяг, який дорівнює місячному обсягу нарахування обсягу річної замовленої вартості. Інші докази, а саме документи в яких були б зафіксовані помісячні покази лічильника природного газу до суду надані не були. Тобто в наданих документах відсутні відомості на підтвердження споживання [PERSON] природного газу. Докази того, що [PERSON] сплачував рахунки за послуги з розподілу природного газу в матеріалах справи також відсутні. Отже, в матеріалах справи, окрім заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу, відсутні докази, які б підтверджували факт приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу. Таким чином, відсутні докази, що [PERSON] є побутовим споживачем та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи станом на 26.12.2022 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто [PERSON] не зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Також в матеріалах справи відсутні будь-які документи щодо права власності [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в тому числі, в період виникнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу з 01.01.2020 р. по 30.11.2022 р Крім того, згідно глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем « З 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за: 39 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі; 126 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; 314 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим. З Довідки розрахунку заборгованості за послуги з розподілу природного газу перед АТ «Харківгаз» вбачається, що обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2018 по 30.09.2021 становить 129,36 м.куб. Згідно заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) в графі «Перелік газових приладів» - зазначена одна газова плита, а в графі «Опалювальна площа, м кв.» стоїть прочерк. Тобто з викладеного вбачається, що в заяві-приєднанні була зазначено, що природний газ потрібен тільки для приготування їжі, а отже, в разі якщо б [PERSON] споживав би природний газ, то його фактичний обсяг споживання природного газу за газовий рік, не повинен бути меншим за 39 куб.м, саме та величина, яка відповідно до Кодексу газорозподільних систем використовується для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі. Натомість з розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] для нарахування заборгованість за доставку газу береться обсяг спожитого газу в розмірі 129,36 м. куб., що на думку суду є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази які б підтверджували факт споживання природного газу саме в такому об`ємі, а також докази на підтвердження того, що за адресою: [ADDRESS] , був встановлений котел або інший прилад, за допомогою якого використовувався природний газ для підігріву води. Відповідно до абзацу 60 пункту 4 глави 1 розділу I Кодексу газорозподільних систем побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. За правилами статей 12, 13, 78, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] не є побутовим споживачем природного газу у розумні наведеного визначення у Кодексі газорозподільних систем, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи щодо права власності [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , відсутні документи щодо встановлення іншого права користування зазначеним домоволодінням. Також відсутні докази фактичного використання газу для власних побутових потреб, зокрема приготування їжі, підігріву води та опалення свого житлового приміщення. [PERSON] за вказаною адресою не зареєстрований, доказів того, що [PERSON] фактично мешкає за вказаною адресою до суду надано не було. Також позивачем не доведений факт приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу. За таких підстав, враховуючи, що до суду не були надані належні та допустимі докази, які б підтверджували факт приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу, а також підтверджували б право власності або право користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , в період в який виникла заборгованість, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed