Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що він перебуває з липня 2008 року в офіційному шлюбі з відповідачкою. Наголошує, що протягом двох років відношення з відповідачкою погіршились, як результат позивач повернувся проживати з дітьми за адресою [ADDRESS] , а відповідачка проживає окремо від них за місцем своєї реєстрації у смт. Кострижівка (колишній Заставнівський район). Стверджує, що діти навчаються в Коровійському ліцеї Чернівецької міської ради управління освіти Чернівецької міської ради та оскільки вони звикли до вчителів та однолітків і не хочуть змінювати навчальний заклад, вони проживають із позивачем та перебувають на його утриманні. Вказує, що він тривалий час намагався із відповідачкою вирішити питання, щодо місця проживання дітей в їх інтересах, однак до згоди так і не дійшли. Наголошує на тому, що відповідачка має намір виїхати за кордон на заробітки, що також викликає необхідність у вирішенні питання щодо проживання дітей із ним. Звертає увагу суду на те, що дочка досягла 14 років та в силу ч. 3 ст. 160 СК України, вправі сама вирішувати з ким з батьків буде проживати. На даний час вона виявила бажання проживати разом із позивачем та малолітній братом, а тому визначення місця проживання дочки разом із позивачем перед судом не ставиться. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №810 від 08.07.2008 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції; Визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його реєстрації або проживання; Визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що виховує та утримує неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. До початку розгляду справи по суті від відповідачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. До початку розгляду справи по суті представник третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та при винесенні рішення, врахувати інтереси дитини відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] перебуває з липня 2008 року в офіційному шлюбі з відповідачкою [PERSON] /а.с.10/. В шлюбі у позивача і відповідача народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] і син [PERSON] , [INFO] /а.с.8-9/. Діти позивача і відповідачки навчаються в Коровійському ліцеї Чернівецької міської ради управління освіти Чернівецької міської ради за адресою вул. Шкільна,1-А, с. Коровія, Чернівецького району Чернівецької області /а.с.5/. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Позивач проживає з дітьми за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ " Руська -253" 25.01.2023 № 4 /а.с.6,26-28/. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває /а.с. 25/. Відповідно до сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду від 01.02.2023 р. серія РРУ№ 046311 наркологічних протипоказань у [PERSON] не виявлено /а.с.24/. Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного огляду від 01.02.2023 р. серія ААН № 491840 психіатричних протипоказань у [PERSON] не виявлено /а.с.24/. Судом також встановлено, що відповідачка належним чином не виконує свої обов`язки по утриманню дітей, в той час, як [PERSON] разом з дітьми проживають за однією адресою, які відвідують навчальний заклад, який дітей своїх забезпечує всім необхідним, тобто останній виконує всі обов`язки по утриманню дітей. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом та ст. 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. За таких обставин, суд вбачає підстави для вимоги про визначення позивача таким, що виховує та утримує неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки це не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням дітей, піклується про них, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, із урахуванням віку дітей, суд вважає, що на даний час проживання дітей з батьком, який фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме їх розвитку, як психологічному так і фізичному. Відповідно до п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону, зокрема ст. ст. 160, 161, 180, 181 СК України не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved