Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

20.12.2022\~позивач в\~особі представника\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~відповідача про\~стягнення моральноїшкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання в розмірі 30000,00 грн., а також судові витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. [PERSON] , працювала на підприємстві відповідача з 1984 року по 2022 рік за робітничим професійним напрямком («ковшовий»). Загальний стаж роботи 41 рік 01 місяць, стаж за професією 08 років 04 місяці, стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 08 років 04 місяці. 13.06.2022 була звільнена за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. Умови праці на підприємстві відповідача (на\~робочому місці) не відповідали безпечним стандартам. Відповідно до\~акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 28.09.2022, встановлено позивачу діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ (два) ст. (J 41.0). Професійне захворювання встановлене вперше 26.08.2022. Відповідно до даного акту, хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 05.12.2022 позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності, позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково. А отже, позивач в свої заявах по суті справи просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. Представник\~відповідача скориставшись свої процесуальним правом також подав до суду заяву по суті справи: відзив на позовну заяву. Згідно відзиву, відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на те, що [PERSON] , у позові не зазначила про зміну психо\~-\~емоційного стану чи особистісних цінностей через отриманні нею професійні захворювання; матеріально\~-\~правова презумпція наявності моральної шкоди законодавцем не передбачена; не доведено та необґрунтований розмір заявлених позовних вимог; будучи обізнаною щодо негативних наслідків довготривалої роботи у шкідливих умовах праці для здоров`я, знаючи про діагноз своїх хвороб та їх можливий розвиток у хронічні професійні захворювання, позивач при проходженні періодичних медичних оглядів приховувала дійсний\~стан здоров`я.\~Продовжувала працювати\~під впливом\~шкідливих факторів\~виробництва,\~нехтуючи своїм\~здоров`ям;позивачем не надано доказів того, що до встановлення професійних захворювань вона була соціально активною особистістю; позивач не надала доказів того, що у період з 26.08.2022 по день звернення до суду із позовом, вона зверталась за медичною допомогою з приводу проявів симптомів хронічної хвороби, спричиненої працею в шкідливих умовах. В період часу з 2014 по 2022 року позивач щорічно проходила медичні огляди та за результатами яких її було визнано зоровою та придатною для роботи за професією. Однак, лише після звільнення з підприємства відповідача у зв`язку із виходом на пенсію позивач «раптово» виявила у себе професійні захворювання. Вказує, що оцінка моральної шкоди в 30000,00 грн., є завищеною, розумність якої не доведена, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. Оскільки, сторони в судове засідання не з`явились, згідно з ч.\~2 ст.\~247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК\~України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. В судове засідання позивач не з`явилась, повідомлена належним чином. В\~матеріалах\~справи наявна заява від її представника про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає, просить суд врахувати доводи, викладені у відзиві, додаткових поясненнях. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено. [PERSON] , працювала на Публічному акціонерному товаристві «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 1984 року по 2022 рік на посаді\~«ковшовий». Загальний стаж роботи 41 рік 01 місяць, стаж за професією 08 років 04 місяці, стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 08 років 04 місяці. 13.06.2022 була звільнена за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. Умови праці на підприємстві відповідача (на робочому місці) не відповідали безпечним стандартам.Звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Умови праці на робочому місці відповідача не відповідали безпечним стандартам. Згідно акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 28.09.2022, встановлено позивачу діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ (два) ст. (J 41.0). Згідно з актом, хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 05.12.2022 позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності, позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003\~року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України,суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від\~31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно\~-\~правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153\~Кодексу Законів\~про працю\~України (далі - КЗпП України) встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі\~ ЦК\~України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При\~цьому,\~враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] , втратила професійну працездатність у загальному розмірі 30%, її визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України,виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у позивача пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілій моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування. Суд враховує також і той факт, що позивач звільнився з підприємства не за станом свого здоров`я, а за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Суд на підставі медичних документів позивача, складених у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, констатує, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються надалі (хронічні професійні захворювання тривають) її нормальні життєві процеси. Посилання відповідача на те, що позивач була обізнана про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняла рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні одне від одного. Моральна\~шкода, завдана [PERSON] , в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний із професійним захворюванням, і якого позивачу вже ніколи не позбутися, моральні переживання за подальших стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки своїм часом позивач розпоряджатися в повній мірі не може у зв`язку із необхідністю проходити тривалий курс лікування, приймати ліки. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за доцільне задовольнити позов, стягнувши з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 30000,00 грн. Щодо оподаткування моральної шкоди, судом встановлено, що відповідно до пп. а)пп. 164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 Податкового кодексу України (далі\~ ПК\~України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Верховний Суд в постанові від 30.06.2021 по справі № 180/505/20-ц (провадження\~№\~61-5св21) зазначив, що з 23.05.2020 стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. Крім того, посилання позивача на дану постанову є некоректним, адже судові рішення в ній приймались на основі норми пп. а) пп. 164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 ПК\~України в редакції, що була чинною до 23.05.2020. Суд акцентує увагу представника позивача на тому, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві. Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 21\~червня\~2022\~року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490 св 21). Щодо розподілу судових витрат. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від\~30\~вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Окрім того, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Проаналізувавши наведений у позовній заяві опис процесуальних дій представника позивача, як адвоката, обґрунтування вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, обсяг послуг, наданий адвокатом, а також подані ним документи. Суд\~вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 28 листопада 2002 року\~«Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо зменшення розміру судових витрат (про зменшення яких стороною відповідача обґрунтованого клопотання в порушення норм ЦПК України, так і не було подано). Адже дійсно, в заявах по суті справи представником позивача було зазначено очікуваний розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи у сумі 9000,00 грн., що включали в себе наступну роботу адвоката: аналіз всіх матеріалів справи, аналіз правової позиції та плану дій у справі, представництво інтересів позивача у справі, підготовка та подання заяв по суті справи (відповідь на заяви по суті справи сторони відповідача), участь у судових засіданнях, підготовка клопотань. Враховуючи викладене, проаналізувавши наведений перелік послуг, їх обсяг, додані до справи представником позивача документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи представника позивача щодо зменшення розміру заявлених заявником витрат на правову допомогу, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат представника позивача на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00, що становить 5000,00 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 1073, 60 грн.

Outcome: approved