Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

30 листопада 2022 року позивач Національний технічний\~університет «Дніпровська\~політехніка» звернувся до суду із даним позовом, заявив до [PERSON] позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання платних освітніх послуг. За змістом позовних вимог, позивач просить: - стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором про надання освітніх послуг у розмірі 8\~457,00 грн.; - судові витрати по справі покласти на Відповідача та стягнути з нього на користь Позивача сплачений ним судовий збір, що складає 2\~481,00 грн. Свою позицію позивач обґрунтував тим, що 24 вересня 2018 між Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка» та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг № 44/ДФ-18. За умовами договору Національний технічний університет «Дніпровська політехніка» (Університет) бере на себе зобов`язання за рахунок коштів [PERSON] (Замовника) здійснити підготовку за заочною формою навчання для здобуття ступеня доктора філософії за спеціальністю Цивільна безпека. Відповідно до п.3.1., п.4.1. договору Замовник зобов`язується своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором та оволодіти всіма видами фахової підготовки, відповідно з діючими учбовими планами, програмами і освітньо- кваліфікаційною характеристикою для обраної спеціальності. Після укладення договору про надання освітніх послуг № 44/ДФ-18 від 24.09.2018 року, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо їх виконання. На виконання умов вищевказаного договору Національний технічний університет «Дніпровська політехніка» зарахував [PERSON] на навчання з 01.10.2018 аспіранткою заочної форми навчання за спеціальністю 263 Цивільна безпека за кошти фізичних та/або юридичних осіб. Доказом зарахування Відповідача на навчання є наказ ректора № 1572-л від 25.09.2018. Згідно з п. 5.1., п. 5.2. договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 53 576 грн. Вартість освітньої послуги за 2018/2019 навчальний рік складає 14 767 грн. Відповідно до п.5.4. договору плата вноситься Замовником одноразово або частками відповідно до ЗУ «Про вищу освіту» протягом 5 робочих днів після видання наказу про зарахування. В наступні періоди оплата здійснюється не пізніше ніж за 5 робочих днів до початку занять в оплачуваному періоді навчання (до початку навчального року, семестру, місяця). Освітні послуги Відповідачем було сплачено лише частково, а саме: за період з 17.10.2018 по 03.12.2019 здійснено п`ять платежів на загальну суму - 20 812,00 грн., останній платіж - 03.12.2019 на суму - 3630,00 грн. Вартість надання освітньої послуги за місяць складає - 1 476,70 грн., Отже, Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, порушивши умови п. 5.4. Пунктом 5.6. договору зазначено, що у разі несвоєчасної оплати освітніх послуг, через один місяць з початку чергового обумовленого терміну оплати, Університетом розглядається питання відрахування аспіранта. Згідно зі ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» однією з підстав для відрахування здобувана вищої освіти є порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання. У зв`язку з порушенням Відповідачем умов виконання зобов`язань, що зазначені у п. 4.1п. 5.4. договору, наказом ректора НТУ «Дніпровська політехніка» «Про відрахування здобувачів вищої освіти ступеня доктор філософії» від 30.09.2020 № 816-е Відповідача відраховано з університету з 30.09.2020, підстава - невиконання індивідуального плану наукової роботи та порушення умов договору. Отже, освітню послугу Відповідачу було надано Позивачем у період з 01.10.2018 по 30.09.2020. Позивачем було направлено на адресу Відповідача претензію про стягнення заборгованості за надання освітніх послуг від 17.10.2022 № 17-03/64 на суму 8 457,00 грн. з вимогою виконати свої зобов`язання щодо оплати надання освітніх послуг. Не відповіді, не сплати заборгованості від Відповідача Позивачем отримано не було. Станом на момент подачі позовної заяви сума боргу Відповідача становить: 8 457,00 грн. (за 6 місяців), що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період: жовтень 2018 року - грудень 2020 року між НТУ «Дніпровська політехніка» і [PERSON] , які позивач просить стягнути з відповідача на виконання укладеного між сторонами договору. Отримавши 07 грудня 2022 року інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 16), ухвалою судді від 09 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження. Представником позивача подано заяву про проведення судового розгляду за позовною заявою у відсутність представника позивача, та підтримання заявлених вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , отримавши в суді копію ухвали про відкриття провадження у справі, ознайомившись із матеріалами цивільної справи, подала заяву на 08 люте 2023 року про надання їй часу для викладення відзиву на позов. Проте на судове засідання 20 лютого 2023 року не прибула, відзив не подала, доказів на спростування позиції позивача не надала. Враховуючи що сторони в судове засідання не прибули, заяв і клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, позивачем подано заяву про проведення судового розгляду за відсутності представника, а відповідач будучи належним чином сповіщеною про дату, час і місце судового розгляду, своїм правом на подання відзиву на позов, участі у судовому розгляді не скористувалася, а тому враховуючи приписи ст.. 223 ЦПК України, суд вважає можливим проведення розгляду справи за наявними у ній доказами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідив підстави та обґрунтування заявлених позовних вимог, приходить до наступного. Як встановлено в ході судового розгляду, між сторонами виник спір з підстав невиконання стороною позивача договірних зобов`язань, які виникли між сторонами 24 вересня 2018 року при укладанні Договору № 44/ДФ-18 (а.с. 8). Також судом враховується, що поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. \~ Можливість практичного здійснення права на звернення до суду за судовим захистом залежить від певних передумов, які у цивільній про\-цесуальній літературі іменуються передумовами права на звернення до суду за судовим захистом. Ці передумови розподіляють на суб`єктивні, які належать до особистості суб`єктів спору, та на об`єктивні, пов`язані з характером предмета, який підлягає внесенню на розгляд суду; на по\-зитивні та негативні залежно від зв`язку права на звернення до суду з наявністю або відсутністю цих передумов. До суб`єктивних передумов належить процесуальна правоздатність особи, яка звернулася до суду за судовим захистом, а також суб`єкта, який буде притягнутий судом як відповідач або заінтересована особа. Право на звернення до суду за судовим захистом виникає одночасно з виникненням цивільної процесуальної правоздатності. Так, відповід\-но до ст. 28 ЦПК здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) визнається за всіма фізичними і юридичними особами. Оскільки всі фізичні особи набувають про\-цесуальної правоздатності з моменту народження і не можуть бути її позбавлені, а відповідно і здатності звернення до суду за судовим за\-хистом, то в судовій практиці питання щодо процесуальної правоздат\-ності може виникати тільки стосовно організацій. Процесуальна право\-здатність організацій залежить від того, чи є організація юридичною особою. Суб`єктивною передумовою права на звернення до суду є також процесуальна заінтересованість особи. За загальним правилом зверта\-тися до суду можна лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Із цього положення ст. З ЦПК випливає наявність заінтересованості особи в судовому захисті. Щодо заінтересованості осіб, які звертаються до суду за захистом прав, свобод та інтересів іншої особи, або державних чи суспільних інте\-ресів, то їх заінтересованість має службовий характер і обумовлена їх правовим становищем. Так, згідно до зазначеного Договору № 44/ДФ-18 від 24 вересня 2018 року, укладеного між національним технічним університетом «Дніпровська політехніка», в особі ректора Півняка Г.Г., та [PERSON] , сторони домовилися про те, що університет бере на себе зобов`зання за рахунок коштів Замовника здійснити підготовку [PERSON] за заочною формою навчання для здобуття ступеня доктора філософії за спеціальністю Цивільна безпека з дати зарахування по 30 вересня 2022 року. Згідно до розділу 5 Договору визначено порядок і розмір плати за надання освітньої послуги та порядок розрахунків, так п. 5.1. визначено, що загальна вартість освітньої послуги за вес строк навчання становить 53576 гривень, п. 5.2. вартість освітньої послуги за 2018/2019 навчальний рік складає 14767 гривень, п. 5.4. передбачено, що плата вноситься замовником одноразово, або частками відповідно до Закону України «Про освіту» протягом 5 робочих днів після видання наказу про зарахування. В наступні періоди оплата здійснюється не пізніше ніж за 5 робочих днів до початку занять в оплачуваному періоді навчання з початку навчального року, семестру, місяця. Як підтверджено позивачем, згідно до Наказу ректора національного технічного університету «Дніпровська політехніка» за № 1572-л від 25 вересня 2018 року (а.с. 9), відповідачка [PERSON] зарахована з 01 жовтня 2018 року до навчального закладу як аспірант заочної форми навчання за спеціальністю «Цивільна безпека». Згідно до Наказу першого проректора національного технічного університету «Дніпровська політехніка» за № 816-с від 30 вересня 2020 року (а.с.10), [PERSON] , як здобувач вищої освіти ступеня доктор філософії заочної форми навчання, спеціальності 263 Цивільна безпека (освітньо-наукова програма «Цивільна безпека»), яка навчалася за договором з 30 вересня 2020 року, відрахована з підстав невиконання індивідуального плану наукової роботи, що підтверджено копією накази (а.с. 10). Згідно до акту звіряння за період з жовтня 2018 року і по грудень 2020 року, підтверджено заявлена сума до стягнення з [PERSON] в розмірі заборгованості за наданні послуги з навчання у розмірі 8457,00 гривень(а.с. 12), на підставі чого позивачем було скеровано на адресу відповідача досудову вимогу про сплату заборгованості на вказану суму, що підтверджено копією претензії від 17 жовтня 2022 року за № 17-03/64 (а.с. 11). Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачене, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Виходячи зі змісту ст.ст. 77-79, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, зазначені докази оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні поданих до справи доказів. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, на підставі належних, допустимих і достатніх доказах поданих стороною позивача. Також судом враховується, що відповідач будучи обізнана про зміст заявлених до неї позовних вимог, та їх підстав, доказів на спростування позиції позивача не надала. А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо вирішення питання про судові витрати, то судом враховується, що позивачем понесені витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом до суду в розмірі 2481,00 гривень, що підтверджено платіжним дорученням № 1016 від 17 листопада 2022 року (а.с. 1), а тому виходячи з приписів ст.. 141 ЦПК України, зазначені витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі, шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved