Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулась до Оржонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову зазначивши про те, що 23.09.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №1312 купівлі-продажу нерухомості, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці загальною площею 679 кв.м., зареєстрованого Універсальною Біржою «Хортиця». 23.09.1994 року Договір №1312 був зареєстрований в Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 9718, на підставі чого [PERSON] був виданий технічний паспорт на житловий будинок. За умовами договору №1312, [PERSON] продав, а покупець [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці загальною площею 679 кв.м. На земельній ділянці розташований: житловий будинок А, цегляний, житловою площею 34,4 кв.м., житлова прибудова А, цегляна, житловою площею 10,2 кв.м., літня кухня Б, вбиральня В, сарай Г, гараж Д, паркани №1,2, водопровід №3, замощення 1. Житловий будинок був проданий за 110 000 000 карбованців, які продавець [PERSON] отримав від покупця [PERSON] до підписання вказаного договору. Сторони домовилися відносно усіх істотних умов договору купівлі-продажу, щодо предмету договору і ціну та відбулося повне виконання договору, як з боку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавця, який прийняв оплату та передав у володіння і користування [PERSON] житловий будинок. Тобто сторони виконали усі істотні умови договору №1312 купівлі-продажу нерухомості від 23.09.1994 року. Укладений договір №1312 сторони нотаріально не посвідчували. Реєстрацію біржової угоди посвідчено начальником відділу біржових операцій Універсальної Біржи «Жортиця» [PERSON] , керуючим Універсальної Біржі «Хортиця» [PERSON] та зареєстровано в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за номером 1312 від 23.09.1994 року. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці загальною площею 679 кв.м. зареєстровано за [PERSON] на підставі договору №1312 купівлі-продажу нерухомості від 23.09.1994 року, зареєстрованого на Універсальній Біржі «Хортиця». Універсальної Біржи «Хортиця» вже не існує. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з частини будинку [ADDRESS] . Оскільки вказаний будинок був придбаний у шлюбі з [PERSON] , а тому наведений будинок є їх спільною сумісною власністю та реєстрація права власності будинку за [PERSON] в цілому не спростовує презумпції належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя. Заповіту на випадок смерті [PERSON] не залишив. Позивач зазначає про те, що вона є донькою померлого [PERSON] та відповідно спадкоємцем першої черги за законом після померлого. У встановленому законом порядку вона звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. з заявою про прийняття спадщини. Дружина [PERSON] - [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. [PERSON] , брат позивача, - прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Разом з цим, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] та винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотарільної дії від 01.02.2022, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку не посвідчувався нотаріально, а зареєстрований на Універсальній Біржі «Хортиця», отже не відповідає вимогам чинного законодавства України. З урахуванням зазначеного позивач просить суд визнати дійсним договір №1312 купівлі-продажу нерухомості від 23.09.1994 року про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці загальною площею 679 кв.м., укладеного на Універсальній Біржі «Хортиця», між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , який зареєстрований 23.09.1994 року в Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 9718. Судовий збір просить суд з відповідача не стягувати. Ухвалою суду від 06 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Наталі Григорівни належним чином завірену копію спадкової справи №77/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 26 травня 2022 року на виконання ухвали суду від 06 травня 2022 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. надані до суду витребувані документи. Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з тим, представником позивача [PERSON] - адвокатом Слизовською М.Ю. раніше була подана заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з тим раніше подавали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності у яких зазначили про те, що ознайомлені зі змістом позовної заяви, зміст якої їм зрозумілий та вони не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.09.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №1312 купівлі-продажу нерухомості, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці загальною площею 679 кв.м., який був зареєстрований Універсальною Біржою «Хортиця». 23.09.1994 року Договір №1312 був зареєстрований в Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 9718, на підставі чого [PERSON] був виданий технічний паспорт на житловий будинок. За умовами договору №1312 купівлі-продажу нерухомості, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці загальною площею 679 кв.м. На земельній ділянці розташований: житловий будинок А, цегляний, житловою площею 34,4 кв.м., житлова прибудова А, цегляна, житловою площею 10,2 кв.м., літня кухня Б, вбиральня В, сарай Г, гараж Д, паркани №1,2, водопровід №3, замощення 1. Житловий будинок був проданий за 110 000 000 карбованців, які продавець [PERSON] отримав від покупця [PERSON] до підписання вказаного договору. На даний час Універсальної Біржи «Хортиця» вже не існує. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] у встановлений законом строк, 09 липня 2021 року, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 09 липня 2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. була заведена спадкова справа №77/2021 після померлого, [INFO] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка згідно заяви позивача адресованої приватному нотаріусу, складається з: житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 17/25 часток житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; автомобіля; зброї. Спадкоємцями після померлого [PERSON] є : донька померлого - [PERSON] ; син померлого - [PERSON] ; дружина померлого - [PERSON] . [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після померлого [PERSON] , про що 05.08.2021 подала приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Хамулі Н.Г. заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] - прийняв спадщину після померлого [PERSON] , відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час смерті спадкодавця був зареєстрований з ним за однією адресою. 01 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. від 01 лютого 2022 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [INFO] батька, [PERSON] , на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки договір №1312 купівлі-продажу нерухомості, за умовами якого [PERSON] придбав житловий будинку [ADDRESS] , був зареєстрований на Універсальній Біржі «Хортиця», проте не був нотаріально посвідчений. Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] був укладений в 1994 році. Отже, на правовідносини щодо укладення цієї угоди поширюється чинний на той час Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. У відповідності до статті 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (частина 1 статті 47 цього Кодексу). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до статті 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно з положеннями статті 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Частиною 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме частина 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу», дозволяло укладати угоди купівлі-продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Крім того, Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржою. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, - статті 15 Закону України «Про товарну біржу» та статті 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, правомірним є застосування сторонами спірного правочину положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. В даному випадку право власності виникло на підставі договору № 1312 купівлі-продажу нерухомості від 23.09.1994 року, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . Під час вчинення спірного правочину всі дії сторін вказаної угоди - продавця [PERSON] і покупця [PERSON] були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1994 році. В силу статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Отже, сторони виконали всі умови Договору № 1312, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій житловий будинок, покупець [PERSON] сплатив за цей будинок та прийняв його, відкрито та безперервно з часу покупки будинку та своєї смерті використовував вказаний будинок для свого проживання та проживання своєї родини, утримував вказане нерухоме майно, що є підставою для визнання договору № 1312 купівлі-продажу нерухомості від 23.09.1994 року, оформленого на Універсальній Біржі «Хортиця», дійсним. Зазначені висновки суду узгоджуються з позицією Верховного суду викладеною у постановах від 12 вересня 2018 року у справі №522/50/16-ц та від 10 квітня 2020 року у справі №522/14088/17. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у позовній заяві позивач просить суд віднести судовий збір на його рахунок, судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: approved