Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю зазначивши, що він з моменту анародження, 25.09.1980 року, проживає в будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] . 70/100 частин вказаного будинку була ним успадкована після смерті матері, [PERSON] . 30/100 частин будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будову № [NUMBER] від 25.01.1965 року. [INFO] [PERSON] помер, заповіт від іменті [PERSON] відсутній. Оскільки він добросовісно заволодів 30/100 частин вказаного будинку, відкрито та безперервно ним володіє, доглядає за будинком та забезпечує його схоронність, обробляє земельну ділянку біля будинку, сплачує комунальні платежі, будь-яка інша особа не проявляє інтересу до будинку, а тому просить визнати за ним право власності на 30/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору. Позивач клопотав про розгляд справи за його відсутності, позові вимоги підтримує в повному обсязі, про що вказав в заяві до суду. Відповідач клопотав про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги не визнає, про що подав письмову заяву. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Спір щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю регулюється вимогами ст.344 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.12.2015 року [PERSON] є власником 70/100 частин житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] . 30/100 частин вказаного будинку належить померлому [INFO] [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право особистої власності № [NUMBER] від 25.01.1965 року. З інформаційного листа Першої Коростенської державної нотаріальної контори від 24.09.2022 року та Баранівської державної нотаріальної контори від 14.12.2022 року вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] спадкова справа не заводилась. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 17.11.2022 року [PERSON] з 22.11.1996 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач з 1996 року добросовісно заволодів 30/100 частинами вказаного будинку, відкрито та безперервно ними володіє, доглядає за будинком та забезпечує її схоронність, обробляє біля будинку земельну ділянку, сплачує комунальні платежі. Доказів того, що у вказаний час будь-яка інша особа виявила інтерес до вказаної частини будинкуквартири судом не здобуто. Ніхто, окрім позивача не претендує на вказану квартиру та з господарськими спорудами не заявляє ніяких претензій на нього. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Оскільки позивач з 1996 року (більше 20 років) добросовісно, безперервно, відкрито володіє частиною будинку [ADDRESS] , за ним може бути визнано право власності на це майно за набувальною давністю, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази, в тому числі письмові пояснення свідка [PERSON] , та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказану частину будинку за набувальною давністю, отже позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом з тим суд враховує, що відповідач - Територіальна громадла в особі Коростенської міської ради Житомирської обалсті, не вчиняв жодних дій, які б призвели до порушення прав позивача і які, як наслідок, призвели до звернення останнього до суду з позовом, а тому вимога про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: partial