Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

13.12.2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він уклав із відповідачкою шлюб, від якого мають двох спільних дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Із кінця 2015 року спільне проживання позивача з дружиною не склалось, постійно виникали сварки, спільне господарство з 2015 року не ведеться. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2016 року позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі та шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з батьком.У 2018 році позивачем було прийнято громадянство України, що підтверджується копією паспорта громадянина України. Дружина на даний час залишається громадянкою російської федерації. Обоє дітей від шлюбу народились на території України, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Старший син на даний час вже є повнолітнім, отримав паспорт громадянина України, що підтверджується копією паспорта [PERSON] [INFO] . Обоє дітей після розірвання шлюбу проживають разом з батьком та зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що належить батькові на праві приватної власності згідно до договору дарування квартири від 21.06.1999 року посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебедєвою Л.М..У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, позивач вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку. У зв`язку з проживанням сина разом з позивачем та його знаходженням на його утриманні, мати в разі проживання дитини окремо, зобов`язана надавати матеріальну допомогу на його утримання. З огляду на викладене прохає: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; Стягнути з відповідачки аліменти на утримання [PERSON] [INFO] на його користь в твердій грошовій сумі 1000 грн., починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.01.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Також відповідачці визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.02.2023 року підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.02.2023 року позовну заяву в частині вимоги про стягнення із відповідачки аліменти на утримання дитини за заявою позивача було залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачка до суду не з`явилась, проте надіслала листа, у якому зазначила про повне визнання заявлених вимог та прохала розглянути справу без її участі. Представник Служби у справах дітей Охтирської міської ради Сумської області в судовому засіданні зазначила, що під час складання висновку про визначення місця проживання малолітнього орган опіки і піклування Охтирської міської ради керувався найкращими інтересам дитини, враховував усі обставини та визнав за доцільне визначити місце проживання дитини разом із батьком. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження від 02.08.2013 року серії [NUMBER] . (а.с. 9) Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8) Згідно довідки виданої позивачу головою ОСББ «Дружба» від 05.12.2022, останній дійсно мешкає у квартирі [ADDRESS] разом із синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Обоє дітей після розірвання шлюбу проживають разом з батьком та зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу та його матері [PERSON] , на праві спільної сумісної власності разом згідно до договору дарування квартири від 21.06.1999 року посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебедєвою Л.М.. Малолітній [PERSON] , [INFO] навчається в 4 класі Охтирської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 ім. Остапа Вишні, Охтирської міської ради, Сумської обл. Орган опіки і піклування Охтирської міської ради в своєму висновку від 14.02.2023 року вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] відповідає найкращим інтересам дитини. Допитані як свідки сусідка позивача [PERSON] та його матір [PERSON] , кожна окремо, повідомили про те, що дитина із півторарічного віку проживає разом із батьком, який створює для неї усі належні умови. Матір мешкає окремо і до дитини не з`являється. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. В ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11.07. 2017 року у справі «М. С. проти України» зазначено, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з інтересів дитини, з метою дотримання яких може бути обмежений встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, може проявляти турботу відносно дитини та приймати участь у її вихованні, реалізувавши свої права. Згідно вимог ч.ч. 4-6 ст. 9 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд також звертає увагу на неповноту зазначеного висновку, оскільки не було здійснено відповідних запитів до компетентного органу за місцем мешкання батька та досліджено умови його проживання. Таким чином, при розгляді справи щодо визначення місця проживання дитини саме суд вирішує чи є достатньо обґрунтованим висновок органу опіки та піклування та чи відповідає він інтересам дитини. Рішення суду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має бути виправдане її інтересами, оскільки саме інтереси дітей мають переважний характер над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши висновок органу опіки та піклування Охтирської міської ради про доцільність проживання дитини з батьком, заслухавши позицію учасників процесу, суд погоджується із вказаним висновком, з огляду на тривалість проживання дитини з батьком, сталість їх соціальних зв`язків, добросовісне виконання останнім батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність негативного впливу на виховання і розвиток сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved