Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

У січні 2021 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Мельнікову І.Г. звернулася до суду із позовом до відповідачів ПАТ «Комерційний банк «Надра», ТОВ «Діджи Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Друга Київська державна нотаріальна контора, в якому просила визнати припиненими зобов`язання [PERSON] , як іпотекодавця за договором іпотеки від 01.09.2006 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] ; скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.04.2020 року № 52061546 щодо іпотеки та запису про зміну умов обтяження об`єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.04.2020 року щодо зміни іпотекодержателя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.07.2006 року [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , відповідно до довіреності, посвідченої 21.07.2006 року Носівською держаною нотаріальною конторою за № 1268, - подарував, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] , про що між сторонами було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевчуком З.М., зареєстрований в реєстрі за № 2081. 01.09.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 78/П/99/2006-840. В цей же день, між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 2108, відповідно до умов якого в забезпечення виконання кредитного договору № 78/П/99/2006-840 від 01.09.2006 року було передано квартиру [ADDRESS] , іпотеко держатель - ВАТ КБ «Надра», а також на підставі зазначеного договору до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були внесені відповідні записи. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2012 року № 2-81/12, позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Носівська державна нотаріальна контора Чернігівської області, приватний нотаріус КМНО Шевчук З.М., ПАТ КБ «Надра» було задоволено, та визнано недійсною довіреність від 21.06.2006 року, видану від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори, а також визнано недійсним договір дарування квартири від 28.07.2006 року, укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] . В ході розгляду зазначеної справи, [INFO] [PERSON] помер. З відповіді державної нотаріальної контори вбачається, що 01.10.2009 року було заведено спадкову справу щодо мана померлого [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» із кредиторськими вимогами до спадкоємців [PERSON] не зверталось. Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2014 року у справі № 752/1106/14-ц, позов [PERSON] до [PERSON] , ПАТ КБ «Надра», приватного нотаріуса КМНО Шевельова Я.Д., ГУ юстиції в м. Києві про визнання недійсним договору іпотеки, скасування права власності та державної реєстрації права власності, визнання права власності та спонукання до вчинення певних дій, було задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 28.07.2006 року приватним нотаріусом КМНО Шевчук З.М., зареєстрованого за № 2081д, на квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, та відповідно до матеріалів спадкової справи єдиним спадкоємцем за законом є позивач [PERSON] . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивач не змогла, оскільки, в реєстрі по зазначеній квартирі приватним нотаріусом МНО Шевельовим Я.Д. було зареєстровано заборону на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 01.09.2006 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року у справі № 752/19425/15-ц, було скасовано заборону відчуження нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 3678508, зареєстрованого 01.09.2006 року о 19 год. 50 хв. 33 с. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. на підставі договору іпотеки № 2108 від 01.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. Виключено запис з державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 3690585, зареєстрованого 05.09.2006 року о 19 год. 19 хв. 26 с. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. на підставі договору іпотеки № 2108 від 01.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д., щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що ПАТ КБ «Надра» був стороною по зазначеним справа та був обізнаний як про смерть [PERSON] , так і про зміст зазначених рішень. Однак, 11.06.2020 року позивач дізналась, що на підставі рішення № 52061546 від 24.04.2020 року приватним нотаріусом Швець Р.О. до реєстру було внесено відомості про те, що іпотекодержателем зазначеної квартири є ТОВ «Фастлайн Капітал». Крім того, 06.12.2020 року позивачу стало відомо про те, що іпотекодержателем зазначеної квартири вже є ТОВ «Діджи Фінанс». Отже, ПАТ КБ «Надра» було відомо про те, що державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за [PERSON] було скасовано, однак, не дивлячись на це, банк уклав із ТОВ «Фастлайн Капітал» договір про відступлення прав вимоги № 1482 від 24.04.2020 року, який, в свою чергу, уклав договір із ТОВ «Діджи Фінанс», та на підставі цього договору до реєстру було внесено запис про зміну іпотекодержателя. Позивач вказує, що той факт, що договір іпотеки був укладений на підставі договору дарування квартири від 28.07.2006 року, який в силу абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України є недійсним з моменту укладення, зумовлює недійсність спірного договору іпотеки, оскільки, він є похідним від договору дарування від 28.07.2006 року, та зумовлює визнання іпотеки припиненою. Крім того, банком у визначені ст. 1281 ЦК України строки не було пред`явлено вимогу до спадкоємців, що за вимогами частини 4 зазначеної статті позбавило кредитора права вимоги до спадкоємців, а також банк не мав права передавати зазначені вимоги за договорами новим кредиторам. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що зобов`язання як за кредитним договором, так і за договором іпотеки є припиненими, наявні підстави для скасування рішення про державну реєстрацію змін щодо іпотекодержателя, та позивач, як спадкоємець законного власника квартири, позбавлена належним чином реалізувати свої спадкові права, а відтак, остання, вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 19.01.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В лютому 2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «Діджи Фінанс» надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено недійсність договору іпотеки, як і не доведено те, що після смерті [PERSON] наявні спадкоємці, які б прийняли спадщину, та до яких, в порядку ст. 1281 ЦК України, можливо було б пред`явити відповідні вимоги. В липні 2021 року представник позивача подала до суду заяву про зміну предмета позову до відповідачів ПАТ «Комерційний банк «Надра», ТОВ «Діджи Фінанс», в якій сторона позивача просила суд визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 01.09.2006 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію іпотеки реєстраційний номер іпотеки № 3690585, зареєстровану 05.09.2006 року приватним нотаріусом КМНО Шевельовим Я.Д.; скасувати державну реєстрацію іпотеки реєстраційний номер іпотеки № 36337434 (спеціальний розділ), зареєстровану 24.04.2020 року приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О.; скасувати державну реєстрацію заборони реєстраційний номер обтяження № 3678508, зареєстровану 01.09.2006 року приватним нотаріусом КМНО Шевельовим Я.Д. В зв`язку із відрядженням судді Слободянюк А.В. до Дніпровського районного суду м. Києва, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 182 від 23.02.2022 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2022 року, заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Мельнікової І.Г. про зміну предмету позову, подану у даній справі було задоволено. Прийнято заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Мельнікової І.Г. про зміну предмету позову від 20.07.2021 року, подану в рамках розгляду даної справи. Вирішено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням зазначеної заяви про зміну предмету позову. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача та сама позивач в судовому засіданні підтримали позовні вимоги викладені в заяві про зміну предмета позову та просили їх задовольнити , з підстав викладених в самій заяві . Інші сторони в судове засідання явку своїх представників не забезпечили, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши обгрунтування сторони позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. [PERSON] народився [INFO] та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. 28.07.2006 року [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , відповідно до довіреності, посвідченої 21.07.2006 року Носівською держаною нотаріальною конторою за № 1268, - подарував, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] , про що між сторонами було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевчуком З.М., зареєстрований в реєстрі за № 2081. 01.09.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 78/П/99/2006-840. В цей же день, між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 2108, відповідно до умов якого в забезпечення виконання кредитного договору № 78/П/99/2006-840 від 01.09.2006 року в іпотеку було передано квартиру [ADDRESS] , іпотекодержатель - ВАТ КБ «Надра», а також на підставі зазначеного договору до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були внесені відповідні записи. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Із відповіді державної нотаріальної контори та копії спадкової справи щодо майна [PERSON] вбачається, що 29.09.2009 року по претензії ПАТ «Родовід Банк» було заведено спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] , та спадкоємці [PERSON] за заведенням спадкової справи та за видачею свідоцтв про право власності на спадщину до Другої Київської державної нотаріальної контори не звертались, по вказаній спадковій справі свідоцтва про право на спадщину не видавались. Однак, 14.12.2012 року до Другої Київської державної нотаріальної контори звернулась мати [PERSON] - [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , - із заявою про скасування спадкової справи та її реєстрації, оскільки, вона та інші родичі не подавали заяви про прийняття спадщини після смерті сина, та вимога банку була подана після закінчення шестимісячного терміну. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2012 року № 2-81/12, позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Носівська державна нотаріальна контора Чернігівської області, приватний нотаріус КМНО Шевчук З.М., ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсними довіреності та договору дарування квартири, - було задоволено. Визнано недійсною довіреність від 21.06.2006 року, видану від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори, а також визнано недійсним договір дарування квартири від 28.07.2006 року, укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] . Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2014 року у справі № 752/1106/14-ц, позов [PERSON] до [PERSON] , ПАТ КБ «Надра», приватного нотаріуса КМНО Шевельова Я.Д., ГУ юстиції в м. Києві про визнання недійсним договору іпотеки, скасування права власності та державної реєстрації права власності, визнання права власності та спонукання до вчинення певних дій, було задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 28.07.2006 року приватним нотаріусом КМНО Шевчук З.М., зареєстрованого за № 2081д, на квартиру [ADDRESS] . З мотивувальної частини зазначеного рішення суду вбачається, що суд прийшов до висновку про відсутність, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання недійсним договору іпотеки від 01.09.2006 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] . Поруч із цим, суд вказав на те, що з огляду на те, що договір дарування квартири, укладений 28.07.2006 року було визнано судом недійсним, то наявні правові підстави для скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на зазначену квартиру. Також судом було встановлено, що позивач [PERSON] на підставі правовстановлюючого документу є законним власником квартири, що, в силу вимог закону, не потребує додаткового визнання права власності за нею в судовому порядку. Зазначене рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили, а тому доводи сторони відповідача про те, що договір іпотеки на час розгляду даного спору є чинним заслуговують на увагу. 27.11.2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевельова Я.Д. про скасування договору іпотеки та зобов`язання вчинити дію, в якому просила визнати недійсним та скасувати договір іпотеки, укладений 01.09.2006 р. між [PERSON] та ПАТ КБ "Надра"; зобов"язати відповідачів скасувати заборону відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що була передана в іпотеку ПАТ КБ "Надра" на підставі договору іпотеки від 01.09.2006 р., а також виключити запис з Державного реєстру іпотек щодо вказаного нерухомого майна; зобов"язати приватного нотаріуса КМНО Шевельова Я.Д. внести до Державного реєстру іпотек запис про скасування реєстрації договору іпотеки та заборони відчуження квартири за вказаною адресою. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року відкрито провадження у вказаній справі. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Крім того, в рамках розгляду зазначеної справи, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва, занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] , та, остання, змінила предмет позову, в якому просила скасувати заборону відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 3678508, зареєстрований 01.09.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. на підставі договору іпотеки № 2108 від 01.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевельовим Я.Д.; а також виключити запис з державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 3690585, зареєстрований 05.09.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. на підставі договору іпотеки № 2108 від 01.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевельовим Я.Д. Сторона позивача вказує, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка була законним власником спірної квартири, однак, переконливих доказів того, що після смерті [PERSON] інші спадкоємці не звертались із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після її смерті, матеріали справи не містять. Сторона позивача вказує, що позивач [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] не може, оскільки, в реєстрі по зазначеній квартирі приватним нотаріусом МНО Шевельовим Я.Д. було зареєстровано заборону на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 01.09.2006 року, однак, належних доказів наведеним твердженням стороною позивача суду надано не було, як і не було надано суду відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва в порядку спадкування. Будь-яких клопотань в частині витребування копії спадкової справи після смерті [PERSON] стороною позивача в ході розгляду справи заявлено не було. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року у справі № 752/19425/15-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевельова Я.Д. про скасування заборони відчуження нерухомого майна та виключення запису з державного реєстру іпотек, було задоволено. Скасовано заборону відчуження нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 3678508, зареєстрованого 01.09.2006 року о 19 год. 50 хв. 33 с. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. на підставі договору іпотеки № 2108 від 01.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. Виключено запис з державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 3690585, зареєстрованого 05.09.2006 року о 19 год. 19 хв. 26 с. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. на підставі договору іпотеки № 2108 від 01.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д., щодо квартири, розташованої за вказаною адресою. Постановою Київського апеляційного суду від 30.11.2021 року, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року, було залишено без змін. Позивач вказує, що ПАТ КБ «Надра» був стороною по зазначеним справам та був обізнаний як про смерть [PERSON] , так і про зміст зазначених рішень. Однак, 11.06.2020 року позивач дізналась, що на підставі рішення № 52061546 від 24.04.2020 року приватним нотаріусом Швець Р.О. до реєстру було внесено відомості про те, що іпотекодержателем зазначеної квартири є ТОВ «Фастлайн Капітал». Крім того, 06.12.2020 року позивачу стало відомо про те, що іпотекодержателем зазначеної квартири вже є ТОВ «Діджи Фінанс». В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ані первісний іпотекодержатель, ані його правонаступники із вимогами до спадкоємців [PERSON] після його смерті, як це зробили інші кредитори, - до нотаріальної контори не звертались, відповідачами було пропущено строки для пред`явлення таких вимог в силу ст. 1281 ЦК України, реєстрація іпотеки та заборони на відчуження порушує права позивача, як єдиної спадкоємиці законної власниці квартири, яка, в свою чергу, не була ані боржником, ані іпотекодавцем, а відтак наявні підстави для визнання іпотеки припиненою та скасування її державної реєстрації. Крім того, позивач вказує, що договір іпотеки був укладений на підставі договору дарування квартири від 28.07.2006 року, який в силу абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України є недійсним з моменту укладення, зумовлює і недійсність спірного договору іпотеки, оскільки, він є похідним від договору дарування від 28.07.2006 року, що також зумовлює визнання іпотеки припиненою. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала, що основні зобов`язання за кредитним договором не виконані, кредитором не були порушені строки звернення до спадкоємців із відповідними вимогами, а відтак відсутні підстави для припинення іпотеки за договором іпотеки, який є чинним. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є добросовісність учасників цивільних правовідносин. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, установлених договором або законом (ст.ст. 598, 599 ЦК). При цьому, за правилами ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За змістом ст.ст. 1218, 1219 ЦК України, зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; наявності інших підстав, передбачених цим законом. Таким чином, відсутні такі підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за кредитним договором, враховуючи те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.02.2018 року у цивільній справі № 441/1647/15-ц. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у цивільній справі № 522/407/15-ц. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Тобто зміст цієї норми пов`язує втрату права кредитора на пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника не з днем відкриття спадщини, а з моментом прийняття спадщини або одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Таким чином, не прийняття спадщини шляхом звернення спадкоємцями до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або не оформлення спадщини тими спадкоємцями, які її прийняли відповідно до закону, за змістом ст. 1281 ЦК України не тягне за собою наслідком закінчення строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до його спадкоємців. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що боржник [PERSON] , який виступав іпотекодавцем спірної кватири, - помер, та після його смерті була заведена спадкова справа, однак, спадкоємці померлого до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтва про право власності в порядку спадкування не видавались, однак, мати [PERSON] - [PERSON] зверталась до нотаріальної контори із вимогою про скасування спадкової справи та її реєстрації. Матеріалами справи підтверджено, що законним власником квартири, яка на даний час перебуває в іпотеці була [PERSON] , яка також померла, однак, в ході розгляду справи позивач не надала суду достатніх доказів, які б переконливо свідчили про те, що вона є єдиним її спадкоємцем. Крім того, стороною позивача не було надано суду доказів відмови нотаріуса в оформленні свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , в тому числі з підстав наявності зареєстрованої іпотеки на спадкове майно. Варто вказати, що дійсно [PERSON] не була боржником та іпотекодавцем за договором іпотеки, не була спадкоємцем [PERSON] та немала жодних зобов`язань перед відповідачами, однак, належне їй майно було передано в іпотеку іпотекодавцем [PERSON] , який ним володів на підставі договору дарування, який в подальшому було визнано недійсним. Поруч із цим, договір іпотеки на час розгляду даного спору є дійсним, та в задоволені вимог про визнання його недійсним було відмовлено. 24.04.2020 року приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. було здійснено державну реєстрацію іпотеки на вказану квартиру спочатку за іпотекодержателем ТОВ «Фастлайн Капітал», а потім за іпотекодержателем ТОВ «Діджи Фінанс», однак, рішення державного реєстратора в судовому порядку оскаржені не були, як і не було оскаржено безпідставність такої реєстрації, в тому числі з огляду на наявність судового рішення про скасування заборони відчуження нерухомого майна та виключення запису з державного реєстру іпотек. Варто вказати, що смерть боржника у основному зобов`язанні не є підставою для припинення іпотеки з огляду на те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, а під час розгляду справи установлено, що після смерті [PERSON] залишилась спадкоємиця - мати [PERSON] , яка відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, - вважається такою, що прийняла спадщину, як спадкоємець, яка була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем, однак, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Не прийняття спадщини шляхом звернення спадкоємцями до нотаріуса із заявою або не оформлення спадщини тими спадкоємцями, які її прийняли відповідно до закону, за змістом ст. 1281 ЦК України не тягне за собою наслідком закінчення строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до його спадкоємців, а тому заперечення сторони відповідача в даному випадку є слушними. Крім того, варто вказати на те, що стороною позивача в ході розгляду справи не було залучено до участі у справі спадкоємицю, яка за законом прийняла спадщину після смерті [PERSON] , не доведено достатніми доказами наявність підстав, передбачених законом, - для припинення іпотеки за договором іпотеки, який є чинним та у визнанні недійсними якого було відмовлено в судовому порядку, фактично позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав. При цьому, варто зауважити, що ані позивач [PERSON] , ані [PERSON] не були сторонами кредитного договору та договору іпотеки, які були укладені між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , а тому з урахуванням того, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, а також наявністю у боржника спадкоємиці, яка в силу вимог закону прийняла спадщину після смерті сина, та не була залучена позивачкою до участі у справі, позовні вимоги в частині визнання іпотеки за договором іпотеки припиненим є безпідставними. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що обґрунтування позовних вимог в частині наявності підстав для визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача ці доводи спростовані, позивачем обрано невірний спосіб захисту, а відтак в задоволенні позовних вимог в цій частині за наведених в позові підстав слід відмовити. В задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації іпотеки та заборони, слід також відмовити, оскільки, зазначені вимоги є похідними, а також з огляду на те, що ці вимоги також не є належним способом захисту порушеного права, так як за змістом п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року за № 1141, однією з підстав для внесення державним реєстратором запису до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації є рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке не оскаржується. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed