Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб укладений між нею [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 19.10.2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 4947. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спільне проживання з відповідачем в них не склалося починаючи з липня 2020 року у зв`язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між ними, як подружжя, припинені на протязі останніх двох років. З цього часу вони повністю припинили шлюбні відносини, а тому вважає, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе. Розлад між ними носить стійкий характер, відновлення подружнього життя неможливе. Ухвалою суду від 07.12.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Від представника позивача адвоката Цуркана Р.А. до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку в разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечував. В поданій суду заяві, представник позивача зазначив, що відповідач в судові засідання не з`являється, що свідчить про затягування розгляду справи. Також зазначив, що примирення між позивачем та відповідачем неможливе, оскільки відповідачем жодних спроб направлених на примирення з позивачем не вживалось, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу місця реєстрації. Відповідачем у встановлений судом строк після отримання в суді копії ухвали про відкриття провадження у справі 08.12.2022 року та позовної заяви з додатками, відзив на позовну заяву не подавався. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Щодо поданої відповідачем заяви про надання строку на примирення від 05.01.2023 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 7 ст. 240 ЦПК України передбачено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. З викладеного вбачається, що надання подружжю строку для примирення є правом, а не обов`язком суду. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Загальної Декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10.12.1948 року й ратифікованої Україною в 1973 році, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями) та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Так, статтею 16 Загальної Декларації Прав Людини визначено, що чоловіки i жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися i засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній i повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним i основним осередком суспільства i має право на захист з боку суспільства та держави. Таке положення міжнародно-правової норми права повністю відповідає змісту статті 51 Конституції України, якою регламентовано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічна за своїм змістом стаття 24 Сімейного кодексу України також передбачає, що\~примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже,\~засади шлюбу, особисті немайнові права і обов`язки подружжя, підстави їх виникнення та зміст визначаються Сімейним кодексом України, метою якого, зокрема, є\~побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Таким чином, можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення кожного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя. Оскільки укладення шлюбу здійснюється вільно і добровільно, то ніхто не може бути змушений до збереження подружніх стосунків, якщо їх основи втрачені. З матеріалів справи вбачається, що після отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі 08.12.2022 року та позовної заяви з додатками відзив на позовну заяву ним не подавався. Також, відповідачем починаючи з часу отримання документів в суді та по теперішній час не надано суду жодних доказів, які б давали підстави вважати, що ним вживаються спроби направлені на примирення з позивачем. Із заяви представника позивача - адвоката Цуркана Р.А. вбачається, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з підстав зазначених в позовній заяві, оскільки на протязі останніх двох років подружні стосунки з відповідачем вона не підтримує. На підставі\~викладеного,\~суд приходить\~до висновку\~про відсутність\~підстав для\~надання подружжю строку для примирення. В ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи по суті. Позивач перебуває у шлюбі з відповідачем з 19.10.2019 року. Шлюб зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 4947. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом на підставі наданих суду матеріалів, з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, наявність у сторін малолітньої дитини, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя, враховуючи небажання та неспроможність подружжя відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд, з огляду на наведене, приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу й вважає за можливе та необхідне позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до змісту статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінювала своє прізвище з дошлюбного «[PERSON] » на шлюбне « [PERSON] », однак не висловила своєї думки щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу на дошлюбне, суд вважає за можливе залишити їй шлюбне прізвище без змін. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги, що згідно позовної заяви між сторонами спорів про місце проживання дитини, аліментні зобов`язання та поділ сумісного майна не має й позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає відшкодування понесених нею і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved