Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Малолюбашанської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила суд визнати за нею право власності на земельні ділянки: 5623485400:05:018:0106 площею 3,1582 га, 5623485400:05:018:0107 площею 2,9362 га, 5623485400:05:019:0125 площею 0,6447 га, 5623485400:05:019:0124 площею 0,6446 га. В обґрунтування позову зазначає, що її бабуся [PERSON] , [INFO] померла та після її смерті залишилося спадкове майно.\~ Вказує, що прийняла спадщину, оскільки у шестимісячний строк звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Зазначає, що Костопільською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] , згідно якої спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , громадянка російської федерації дочка померлої. Зазначає, що остання відмовилася від земельних ділянок на користь [PERSON] , оскільки [PERSON] відмовилася від спадкового майна на земельні ділянки та є громадянкою російської федерації, то просить суд позов задоволити. Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] .(а.с.8) 27.07.2009 [PERSON] звернулася з заявою до Костопільської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] (а.с.11) Згідно постанови державного нотаріуса Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскокової А.М. №307/02-31 від 02.11.2022, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , оскільки спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] та 23.04.2010 отримала свідоцтво про право на спадщину.(а.с.10) Так, судом встановлено, що за життя померла [PERSON] написала заповіт від 04.08.2008, який посвідчено секретарем Мирненської сільської ради Костопільського району, Рівненської області Федоровською В.В., зареєстрований в реєстрі за №432, [PERSON] , [INFO] , все своє майно де б воно не було б і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на, що вона за законом матиме право, заповіла свої дочці [PERSON] , [INFO] .(а.с.51) Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна). Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Положенням ч.1 ст.1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Спадкоємець [PERSON] , 18.03.2009 звернулася до Костопільської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , згідно якої їй роз`яснено, що якщо вона приймає частину майна, то успадковує все майно належне померлій [PERSON] (а.с.49) Встановлено, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними. (а.с.71) Таким чином встановлено, що [PERSON] 18.03.2009 звернувшись з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , успадкувала все майно належне померлій [PERSON] , що підтверджується матеріалами цивільної справи та спадковою справою. В обґрунтування позову\~ позивачка [PERSON] посилається на заяву [PERSON] , згідно якої остання відмовляється від спадкового майна на земельні ділянки, що належали померлій [PERSON] , однак матеріали спадкової справи №137/2009, щодо майна померлої [PERSON] , такої заяви не містять, крім того вказана заява не посвідчена нотаріусом, а тому суд її не приймає до уваги. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не зверталася до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача належним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. (постанова Верховного суд 759/19779/18 провадження № 61-4523св21 10 листопада 2021 року) Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду №697/2052/17-ц провадження № 61-3014св19, 04 грудня 2019 року. Пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків [PERSON] та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому останню не було залучено відповідачем, оскільки лише за наявності належного відповідача у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного відповіда позовні вимоги не можуть бути вирішені. Зазначене узгоджується з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові № 315/236/21 28 грудня 2022 року. Таким чином, належним відповідачем у цій справі є [PERSON] , а не Малолюбашанська сільська рада. Враховуючи викладене та те, що [PERSON] не була залучена до участі у цій справі як належний відповідач, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Малолюбашанської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed