Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі Плужненської сільської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . У 2019 році [PERSON] залишила обох дітей із позивачкою, яка є для них бабусею. З того часу відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо доньок, не цікавиться їхнім життям та навчанням, не відвідує школу, не спілкується із дітьми, не телефонує їм, не вітає їх із днем народження та не підтримує їх матеріально, веде аморальний спосіб життя, бродяжить, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Вказані обставини свідчать про умисне ухилення відповідачки від виховання дітей та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Тому [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей. Ухвалою судді від 20 жовтня 2022 року прийнято позову заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Відповідачка [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подала. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дацишина М. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Суду пояснили, що відповідачка веде непристойний спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, бродяжить, у 2019 році залишила дітей на бабусю та повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться їх долею. Натомість [PERSON] опікується дітьми та забезпечує їх усім необхідним. Позивачка вживала усіх можливих заходів, щоб допомогти [PERSON] змінити спосіб життя, але вони результатів не дали. Тому наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей та стягнення аліментів. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову в частині позбавлення її батьківських прав щодо дітей заперечила. Суду пояснила, що у 2018 році переїхала до м. Хмельницький до колишнього чоловіка, а потім повернулася до с. Новостав Шепетівського району. Її мати [PERSON] забрала дітей до місця свого проживання, де й доглядала їх. [PERSON] час від часу влаштовувалася на роботу, інколи передавала матері кошти на утримання доньок. Зазначила, що вона не має можливості проживати разом із дітьми та матір`ю, оскільки вітчим виганяє її із дому. У серпні 2022 року вона забрала меншу дитину [PERSON] до себе в с. Мокрець, де виховувала дитину, годувала та одягала її. Зараз донька перебуває у с. Плужне. Відповідачка ствердила, що на даний час не вживає алкогольних напоїв, проте палить. Щодо вимог про стягнення із неї на користь позивачки аліментів на утримання дітей [PERSON] не заперечувала. У останнє судове засідання [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини свого неприбуття суд не повідомила, заяв та клопотань не надіслала. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Плужненської сільської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У силу положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Тому підстав для відкладення розгляду даної справи суд не вбачає. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний і моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим М`якотівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 28 липня 2008 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим тією ж сільською радою 17 квітня 2012 року. У відповідності до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № 00022843380 від 14 травня 2019 року відомості про батька доньки відповідачки [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Відповідно до свідоцтва про народження відповідачки серії [NUMBER] , повторно виданого Ізяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 01 лютого 2022 року, її матір`ю записана [PERSON] . Із довідки Ярмолинецької селищної ради від 04 серпня 2022 року № 199 та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї встановлено, що донька відповідачки [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] у [ADDRESS] , де їй створені усі необхідні умови для фізичного та морального розвитку. Як вбачається із повідомлення Служби у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 24 квітня 2019 року № 337/01-29, на адресу служби у справах дітей надійшло усне повідомлення директора Мокрецького НВК «ЗОШ І-ІІ ст.-д/с (філія)» [PERSON] про те, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] опинилися у складних життєвих обставинах. З її слів діти недоглянуті, погано одягнені, голодні, а мати [PERSON] не здійснює належного догляду за ними, приходить до навчального закладу з запахом алкоголю. При виїзді за місцем проживання сім`ї з`ясовано, що [PERSON] була доставлена до Хмельницької психіатричної лікарні № 3 у зв`язку з тим, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, агресивно себе поводила. З довідки № 3/590, виданої виконавчим комітетом Плужненської сільської ради 14 липня 2022 року, вбачається, що позивачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїми онуками [PERSON] та [PERSON] . За цією адресою також зареєстрована відповідачка [PERSON] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади № 2022/000106671 від 18 липня 2022 року. Згідно з повідомленням Плужненської гімназії Хмельницької обласної ради від 18 липня 2022 року № 360 відповідачка [PERSON] протягом 2021-2022 навчального року не відвідувала в закладі своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , листів та посилок не надсилала, життям, здоров`ям, навчанням дітей не цікавилася. Відповідно до довідки Відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області № 3211/121/124/106/01-2022 від 16 липня 2022 року [PERSON] притягалась до адміністративної діяльності Управлінням патрульної поліції в м. Хмельницький на протязі року 35 разів. З акту обстеження умов проживання від 05 грудня 2022 року вбачається, що малолітня [PERSON] проживала деякий час разом із матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] . Відповідачкою не було створено для дитини належні умови проживання, у кімнатах будинку суцільна антисанітарія, все у занедбаному стані, на ліжках немає постільної білизни, підлога всипана сміттям та залишками їжі. У кімнатах відчувається запах чадного газу від потрісканої груби, яка потребує ремонту. Практично відсутні продукти харчування, дрова на зиму не заготовлені. У дитячій кімнаті є ліжко без постільної білизни, брудний стіл, непридатний для навчання. У дитини немає іграшок, дитячої літератури. [PERSON] не забезпечує необхідного харчування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини. Встановлено низький виховний батьківський потенціал матері, нездатність нею задовольнити потреби дитини. Мати [PERSON] категорично не визнає наявність проблем у сім`ї, тривалий час неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Як вбачається із Наказу Відділу «Служба у справах дітей Плужненської сільської ради» від 04 липня 2022 року № 38/01-05 тимчасово влаштовано малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , залишених без батьківського піклування, у сім`ю близьких родичів (баби та діда) [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Плужненської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Плужненської сільської ради від 30 серпня 2022 року за № 45, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком позивачки. Відповідачка [PERSON] протягом чотирьох років не допомагає дітям матеріально, не спілкується з ними, не приїздить до них, не вітає дітей із днем народження, веде аморальний спосіб життя, бродяжить. Старша дочка [PERSON] взагалі не спілкується із матір`ю. У жовтні 2022 року [PERSON] забирала до себе в с. Мокрець меншу дочку [PERSON] , однак службою у справах дітей у грудні 2022 року заборонено передавати дитину матері у зв`язку з неналежними умовами проживання відповідачки. [PERSON] неодноразово у присутності дитини разом зі своїми знайомими розпивала спиртні напої. 22 грудня 2022 року відповідачка приїхала до них та проживала з ними до Різдва. У цей час вона зовсім не допомагала по господарству, постійно сварилася на дітей, обзивала їх. Свідок [PERSON] суду показав, що відповідачка [PERSON] раніше разом із дітьми проживала у с. Новостав Шепетівського району Хмельницької області. Після того, як вона спалила паркан, яким було огороджено будинковолодіння, її було доставлено до Хмельницької психіатричної лікарні № 3, яка знаходиться у с. Яблунівка Славутського району Хмельницької області. Свідок разом із позивачкою забирали [PERSON] з м. Хмельницький, де остання проживала у жахливих умовах, але вона через кілька днів повернулася назад. Із 2019 року діти проживають разом із [PERSON] . [PERSON] інколи приїздила до дітей, часто траплялися випадки зловживання нею алкоголем, після чого вона знову втікала з дому. Як ствердила допитана судом свідок [PERSON] , яка працює на посаді начальника Відділу «Служба у справах дітей Плужненської сільської ради», відповідачка [PERSON] з 2021 року неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Неодноразово обіцяла, що виправиться, але знову продовжувала вести непристойний спосіб життя, не виховувала дітей, не цікавилася їхнім життям, не допомагала ні духовно, ні матеріально. Відповідачка ніде не працює, доходу не має, зловживає спиртними напоями, бродяжить, не бажає брати участь у житті та вихованні дітей. [PERSON] кілька разів забирала меншу дочку [PERSON] до себе, однак у зв`язку з виявленням у дитини захворювання «педикульоз» її перестали відпускати до матері. На даний час діти проживають із бабусею, яка забезпечує їх усім необхідним. Згідно з ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенції) держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 4 статті 155 СК України визначено, що ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 з наступними змінами, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Судом встановлено, відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення дітей, не має особистого житла, придатного для проживання із дітьми, у неї відсутні робота та стабільний дохід, немає чіткої, реалістичної, усвідомленої мети та зацікавленості щодо забезпечення дітей усім необхідним для повноцінного та гармонійного розвитку. Відповідачка зловживає спиртними напоями, бродяжить, дітей у закладі не відвідує. Слід також врахувати, що з поведінки відповідачки не вбачається її дійсної зацікавленості у проживанні дітей разом із нею, оскільки, як було встановлено судом, дітей було тимчасово влаштовано у сім`ю баби та діда. Однак [PERSON] не виправилася, не вчиняла жодних активних дій, які б свідчили про її намір повернути дітей для спільного проживання. Оскільки судом встановлено, що мати [PERSON] не цікавиться життям дітей, не піклується про них, не виконує своїх батьківських обов`язків, не займається їх вихованням, піклуванням про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не забезпечує їх матеріально, жодного разу не цікавилася їх навчанням у відповідному закладі, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оскільки судом ухвалюється рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог про стягнення із неї аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, а саме те, що вона ніде не працює, проте є працездатною, а тому суд вважає за необхідне визначити аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але на кожну дитину не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відтак, позов [PERSON] підлягає до задоволення у повному обсязі. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Отже, позивачка відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивачка у силу вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, з відповідачки по справі на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп. Крім того, з відповідачки на користь позивачки, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 992 грн 40 коп за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved