Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

26.01.2017\~року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (в подальшому змінено на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, з урахуванням уточненого позову від 28.08.2017 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) та [PERSON] 14.02.2008 року уклали кредитний договір № DNR0GK00000406 (далі - Договір), за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 31\~450 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути кредит до 14.02.2028 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав, кредитні кошти в розмірі, визначеному умовами Договору, відповідачу надав. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто зобов`язання за Договором не виконав. У зв`язку з порушенням зобов`язань за Договором у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 11.11.2016 року склала 33\~688,18 дол. США, з яких: 23\~564,03 дол. США заборгованість за тілом кредиту, 6\~258,29 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 205,14 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3\~660,72 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На підставі викладеного позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 23\~564,03 дол. США, що за курсом 25,58 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.11.2016 року складає 602\~767,89 грн., яка складається з 23\~564,03 дол. США заборгованості за кредитом (тілом кредиту). Ухвалою суду від 13.03.2018 року призначено судово-економічну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 24.01.2019 року провадження по справі поновлено у зв`язку з надходженням висновку судового експерта. Ухвалою суду від 13.02.2020 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано у позивача докази. 22.03.2021 року від Банку на виконання ухвали суду надійшли документи. Ухвалою суду від 28.05.2021 року за клопотанням представника відповідача призначено судово-економічну експертизу, оплату за проведення якої покладено на відповідача. Провадження зупинено на час виконання експертизи. У зв`язку з несплатою вартості експертизи 15.09.2021 року матеріали цивільної справи повернуто до суду без виконання експертизи. Ухвалою судді від 21.09.2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 09.11.2021 року за клопотанням представника відповідача призначено судово-економічну експертизу, оплату за проведення якої покладено на відповідача. Провадження зупинено на час виконання експертизи. 01.08.2022 року з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист про залишення без виконання експертизи через неоплату [PERSON] її вартості. Ухвалою судді від 10.08.2022 року провадження по справі поновлено. Від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Провоторова Ю.В. надійшло клопотання, в якому просить провести засідання без його присутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Однак, про причини неявки суд не сповістили. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що відповідач не з`явився до суду повторно без поважних причин. Як зазначено в ст. 10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктами 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. У ході судового розгляду встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір № DNR0GK00000406 (т. 1 а.с.14-16). За умовами Договору Банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1. цього Договору, у розмірі 31\~450 дол. США на наступні цілі: у розмірі 25\~900 дол. США а придбання нерухомості, а також у розмірі 5\~500 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. даного договору, на строк з 14.02.2008 року по 14.02.2028 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2 відсотки від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 відсотки від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 8.2. Договору. Погашення заборгованості за Договором здійснюється в період з 10 по 15 число кожного місяця в розмірі 297,06 дол. США згідно з графіком погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (п.8.1. Договору). Відповідно до п.п. 8.1.1. та 8.1.2. [PERSON] зобов`язався повернути кредит згідно з порядком та в строки, які вказані у п. 8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1. Договору. У разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1. (в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. 14.02.2008 року [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 25\~900 дол. США (т. 2 а.с.175). [PERSON] сплачував суми за кредитом (т. 1 а.с.59-96) 28.11.2016 року [PERSON] . Банком надіслано повідомлення про порушення умов Договору та виникнення заборгованості в розмірі 11\~405,37 дол. США, з яких: 1\~235,24 дол. США заборгованість за кредитом, 6\~249,20 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 205,14 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3\~715,79 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. У повідомлені встановлено термін 5 днів з дати одержання повідомлення для погашення простроченої заборгованості. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк Банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (т. 1 а.с.9-13). З виписки, наданої Банком, вбачається, що вимога Банку про погашення простроченої заборгованості виконана не була (т.2 а.с. 128-138). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1751/1752-18 по цивільній справі № 205/496/17 від 28.12.2018 року встановлено, що - документальне оформлення операцій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо суми фактично виданого кредиту відповідає умовам кредитного договору № DNR0GK00000406 від 14.02.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Визначити, чи відповідає документальне оформлення операцій ПАТ КЬ «ПриватБанк» за період з 14.02.2018 року по день проведення експертизи щодо розміру нарахування процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій умовам Договору не надається за можливе, оскільки на дослідження не надані документи Банку, заявлені у клопотанні експерта; - сума кредитних коштів, видана позичальнику Банком за Договором згідно з заявою на видачу готівки № 1 від 14.02.2008 року складає 25\~900 дол. США; - графік погашення кредиту в частині повернення кредитних коштів та нарахування процентів за користування кредитом відповідає умовам Договору; - визначити, чи відповідає річна відсоткова ставка, узгоджена сторонами в Договорі річній відсотковій ставці, що стягується кредитором за надання кредитних коштів, не надається можливим за відсутності документів ПАТ КБ «ПриватБанк»; - визначити суму боргу за Договором в обсязі наданих документів не надається можливим, оскільки на дослідження не надані документи ПАТ КБ «ПриватБанк», заявлені в клопотанні експерта (т. 1 а.с.189-250, т. 2 а.с. 1-15). У позові Банк просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNR0GK00000406 від 14.02.2008 року за тілом кредиту в розмірі 23\~564,03 дол. США. Відзив на позов від відповідача не надходив, однак, з письмових заяв та позиції його представників у підготовчому засіданні вбачається, що відповідач не згодний з розміром заборгованості. Отже, між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач отримав кредитні кошти, однак, зобов`язання належним чином не виконував, Банк пред`явив до нього вимогу про погашення простроченої заборгованості, у разі невиконання вимоги в п`ятиденний строк з для її отримання, наполягав на достроковому поверненні кредитних коштів з відсотками та іншими, передбаченими Договором, платежами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вимогу Банку не виконав, прострочену заборгованість не погасив, тому строк повернення кредиту змінився вимогою про повернення коштів в повному обсязі та Банк має право на стягнення з відповідача суми кредиту в повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти розміру тіла кредиту, яке просить стягнути позивач. Відповідно до вимог\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1751/1752-18 від 28.12.2018 року вбачається, що документальне оформлення операцій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо суми фактично виданого кредиту та графік погашення кредиту в частині повернення кредитних коштів та нарахування процентів за користування кредитом відповідають умовам кредитного договору № DNR0GK00000406 від 14.02.2008 року. Вказаний висновок експерта в частині неможливості визначити відповідність документального оформлення операцій Банку за період з 14.02.2018 року по 28.12.2018 року щодо розміру нарахування процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій умовам Договору, суд не бере до уваги, оскільки позивач просить стягнути заборгованість, яка утворилася станом на 11.11.2016 року, тобто без вищевказаного періоду. Доказів оплати заборгованості після 11.11.2016 року відповідачем суду не надано. Розмір заборгованості за тілом кредиту, зазначений позивачем у розрахунку та підтверджений випискою, [PERSON] належними доказами не спростував. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № DNR0GK00000406 від 14.02.2008 року в розмірі 23\~564,03 дол. США, яка складається з 23\~564,03 дол. США заборгованості за тілом кредиту. Також, подаючи позов Банк у прохальній частині зазначив еквівалент заборгованості відповідача в гривні станом на 11.11.2016 року, у зв`язку з чим вказує наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) дійшла висновку, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум (суми в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні), які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи вказану позицію Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що зазначення в судовому рішенні еквіваленту суми заборгованості у гривні внесе двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово, тому суд не вбачає підстав для визначення еквіваленту суми боргу в гривні в рішенні суду. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 9\~041,52 грн. (т. 1 а.с. 26). Враховуючи викладене,

Outcome: approved