Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

До Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, стягнення компенсації частини вартості автомобіля. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 21.09.2007 року було зареєстровано шлюб між громадянами України [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданим 06.07.2019 року. Сторони на даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у подружжя Позивачки та Відповідача народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у Позивачки з Відповідачем не склалося, з серпня 2022 року фактичні шлюбні стосунки припинилися і сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано за спільні кошти транспортний засіб марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, № шасі (рами) [NUMBER] , червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на Відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 26.08.2020 року. Під час окремого проживання 08.10.2022 року Відповідач одноосібно без згоди Позивача прийняв рішення про продаж автомобіля, про що стало відомо з витягу Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих засобів від 08.11.2022 року. Приймаючи до уваги, що спірний автомобіль, який є спільним майном подружжя наразі проданий третій особі, дійсну вартість автомобіля встановити неможливо, а ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на момент подання даного позову складає 7000 (сім тисяч) доларів, що підтверджується інформацією на сайті auto.ria.com. Крім того на цьому ж сайті розміщений калькулятор розрахунку вартості автомобіля, відповідно до якого середня ціна на хетчбек Nissan Note бензин 2088 року випуску з автоматичною коробкою передачі по Київській області становить 7000 (сім тисяч) доларів. Відповідно до основного курсу НБУ станом на 20.11.2022 рік курс долара становить 36,5686 грн. за один долар, що підтверджується витягом з офіційного сайту Міністерства фінансів України, а саме: https://minfin.com.ua/ua/currency/nbu/2022-11-20/. Таким чином загальна вартість майна (оціночна вартість) якого подружжя набуло за час шлюбу складає: 255980,20 гривень. (7000,00 дол.СШАх36,5686). З урахуванням чого, Позивач претендує на від загальної вартості майна - 255980,20 гривень, відповідно з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути127990,10 гривень грошової компенсації за спільне майно подружжя. Оскільки саме відповідач зазначений власником спільної сумісної власності подружжя - автомобіля, то документи на нього знаходяться безпосередньо у Відповідача. В зв`язку з чим необхідно витребувати у [PERSON] документи на транспортний засіб марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, № шасі (рами) [NUMBER] , червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а саме: договори про набуття та відчуження транспортного засабу марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, № шасі (рами) [NUMBER] , червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] або інші документи на підтвердження придбання та/ або відчуження вищезазначеного транспортного засобу. Представником Позивача було подано до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві адвокатський запит № 13/10 від 13.10.2022 року про отримання відомостей про підстави набуття права власності [PERSON] , [INFO] , легкового транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а також його відчуження ( у разі наявності), а також надання належним чином засвідчених копій документів, відповідно до яких був набутий (відчужений) вищезазначений транспортний засіб. Однак РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві листом № 31/26-458аз від 19.10.2022 року було відмовлено, оскільки запитувана інформація та документи містять персональні данні іншої особи, яка не являється клієнтом представника позивача, та є інформацією з обмеженим доступом. В зв`язку з чим є необхідність витребувати у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві документи щодо придбання та наступного відчуження [PERSON] , [INFO] , легкового транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Щодо призначення судової авто товарознавчої експертизи, позивач зазначає наступне. Оскільки [PERSON] не має ні самого автомобіля не оригіналів документів на нього, вона позбавлена можливості самостійно замовити проведення автотоварознавчої експертизи автомобіля, який був придбаний у шлюбі за спільні кошти подружжя. Позивач вважає, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи та потребують спеціальних знань, є необхідність у призначенні судом автотоварознавчої експертизи та поставити питання: Яка дійсно ринкова вартість автомобіля подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до легкового транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] станом на дату проведення експертизи. Посилаючись на викладене позивач просила: - Витребувати у [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) документи на транспортний засіб марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, № шасі (рами) [NUMBER] , червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а саме: договори про набуття та відчуження транспортного засабу марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, № шасі (рами) [NUMBER] , червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] або інші документи на підтвердження придбання та/або відчуження вищезазначеного транспортного засобу. - Витребувати у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві ( вул.. Арсенальна, 9/11, м.Київ, 01011) документи щодо придбання та наступного відчуження [PERSON] , [INFO] , легкового транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . - Призначити судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Незалежного інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 21, корпус 3, офіс 7. На вирішення експертів поставити наступне питання: -Яка дійсна ринкова вартість автомобіля подібного за своїми якостями( технічними характеристиками) до легкового транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General легковий-загальний/CAR Хетчбек-В, червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] станом на дату проведення експертизи. -Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) транспортний засіб марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General- легковий загальний/CAR Хетчбек-В, № шасі (рами) [NUMBER] , червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . -Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) в рахунок компенсації частки автомобіля половину ринкової вартості транспортного засобу - автомобіля марки Nissan, модель Note, тип Загальний/General легковий -загальний/CAR Хетчбек-В, № шасі (рами) [NUMBER] , червоного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 127990,10 гивень. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову. На виконання вимог ухвали суду 05 грудня 2022 року представником позивача було подано заяву про усунення недоліків з додатками. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву У відзиві від 27 грудня 2022 року відповідач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.09.2007 року. У серпні 2020 року подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали транспортний засіб марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на [PERSON] ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 26.08.2020 Територіальним сервісним центром (ТЦС) 8041).У березні 2022 року через збройну агресію російської федерації проти України та у зв`язку з веденням бойових дій на території Київської області [PERSON] разом з дитиною ( [PERSON] ) виїхали з Києва спочатку до Чернігівської області, а згодом переїхали до Тернопільської області, де проживали у своїх знайомих приблизно до липня 2022 року. [PERSON] у цей час залишився у місті Києві. Матеріальний стан подружжя був та лишається незадовільним. Зокрема, позивачка не мала достатніх коштів для проживання у сторонніх людей разом з дитиною. У зв`язку з цим, Відповідач не маючи доходів, був вимушений звернутися по матеріальну допомогу до своїх родичів: матері - [PERSON] та рідної сестри - [PERSON] . Мати відповідача погодилася позичити кошти для сім`ї відповідача з тією умовою, що у подальшому він їх поверне. Так, 15.03.2022 сестра Відповідача за дорученням матері - [PERSON] здійснила банківський переказ у сумі 15000,00грн. на картковий рахунок позивачки. 08.04.2022 року [PERSON] за дорученням [PERSON] вдруге зробила переказ у сумі 15000,00 грн. на банківський рахунок позивачки. 17.05.2022 Відповідач, отримавши кошти від [PERSON] , також здійснив банківський переказ у сумі 15000,00 грн. на рахунок позивачки. Загалом за рахунок коштів [PERSON] відповідач та [PERSON] сплатили на користь [PERSON] кошти у сумі 45000,00 грн. Після повернення до Києва шлюбні відносини між подружжям погіршилися до такого стану, що у серпні 2022 року фактично припинилися. З серпня 2022 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. У вересні 2022 року [PERSON] попросила відповідача повернути борг, у зв`язку з чим [PERSON] з власних коштів повернув борг частково у сумі 5 000,00 грн. Залишок заборгованості лишився 40 000,00 грн. Через відсутність роботи відповідач не мав джерел для повернення боргу, тому він домовився з [PERSON] , що в погашення боргу здійснить відчуження на її користь згаданого вище автомобіля. 08.08.2022 року [PERSON] попри відсутність письмової згоди [PERSON] на продаж автомобіля, діючи в інтересах подружжя, уклав договір купівлі-продажу № 8048/2022/3450106, згідно з яким здійснив продаж транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] за ціною 40 000,00 грн. на користь [PERSON] ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 08.10.2022 ТСЦ 8048). Оскільки позивач не оспорює зазначений договір купівлі-продажу транспортного засобу, позовні вимоги про визнання цього транспортного засобу об`єктом спільної сумісної власності є безпідставними і задоволенню не підлягають. У той же час, оскільки спір у справі, пов`язується з визначенням розміру компенсації позивача через відчуження відповідачем майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, відповідач за згодою власника - [PERSON] замовив проведення незалежної оцінки та визначення ринкової вартості транспортного засобу. Згідно з висновком про вартість майна, виконаного оцінювачем ТОВ « Оцінка і консультації» [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності [NUMBER] від 20.01.2020) згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395Ю Національним стандартом №1 « Загальні засади оцінки від 10.09.2003 № 1440Ю ринкова вартість колісного транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] складає 184 200,00 грн. Половина ринкової вартості транспортного засобу, що дорівнює вартості частки у спільній сумісній власності, становить 92 100,00 грн. З урахуванням того, що кошти у сумі 45000,00 грн.., позичені у [PERSON] ,, що згодом зараховані в оплату за згаданий транспортний засіб, були виплачені особисто позивачці, відповідач визнає обґрунтованими позовні вимоги щодо виплати на користь [PERSON] грошової компенсації за частки транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , відчуженого [PERSON] ( з урахуванням раніше виплачених коштів) у сумі 47 100,00 грн. З огляду на вище зазначене, Відповідач просить відмовити у задоволені позову в частині вимог про визнання транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Прийняти заяву [PERSON] про визнання позову в частині присудження на користь [PERSON] грошової компенсації за частку транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , відчуженого [PERSON] ( з урахуванням раніше виплачених коштів) у сумі 47 100,00 грн. 16.01.2023 року від Позивача надійшла відповідь на відзив та заява про зменшення розміру позовних вимог. Протягом судового розгляду справи позивачка, представник позивачки вимоги позову підтримували в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував посилаючись обґрунтування викладені у відзиві. В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача в якості свідка була допитана рідна сестра відповідача - [PERSON] , яка пояснила, що через збройну агресію російської федерації проти України та у зв`язку з веденням бойових дій на території Київської області, дружина разом з спільною дитиною її брата перебувала за межами Київської області та потребувала допомоги. Відповідач не маючи доходів, був вимушений звернутися по матеріальну допомогу до своїх родичів - сестри та мами. І вони були не проти їй допомогти та здійснили перекази коштів на рахунок Позивача в розмірі 15 000,00 грн. Таких переказів було три. Два рази вона та один раз відповідач. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, та свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі з 21 вересня 2007 року і по даний час. З серпня 2022 року сторони припинили спільне проживання. Дані обставини визнані сторонами і вважаються судом доведеними. Протягом шлюбу подружжя набувало у власність транспортний засіб марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставин справи, суд виходить з наступного. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Отже, виходячи з обставин справи, на час припинення ведення спільного господарства (серпень 2022 року) спільним сумісним майном подружжя можна вважати автомобіль марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який вже після припинення ведення сторонами спільного господарства був одноособово відчужений відповідачем на користь своєї сестри. Суд вважає достовірним набуття прав на автомобіль марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та критично ставиться до тверджень сторін про отримання фінансової допомоги у вигляді позик у своїх матерів. Також, суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] в частині надання грошей у позику своєму брату, оскільки факт виникнення грошового забов`язання не може бути підтверджений поясненнями сторін та показами свідків - Постанова Верховного суду від 18 липня 2018 року по справі № 143/280/17. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тобто, у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Крім того, положення статей 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20) зроблено висновок про те, що: "презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя". З урахуванням установлених обставин відчуження рухомого майна, на яке поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, без згоди позивачки як співвласника такого майна, а також добросовісності набувача такого майна (контрагента за договором купівлі-продажу), права [PERSON] підлягають захисту шляхом стягнення компенсації вартості її частки в праві спільної сумісної власності. Згідно з висновком про вартість майна, виконаного оцінювачем ТОВ « Оцінка і консультації» [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності [NUMBER] від 20.01.2020) згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395Ю Національним стандартом №1 « Загальні засади оцінки від 10.09.2003 № 1440Ю ринкова вартість колісного транспортного засобу марки Nissan, модель Note, тип Загальний- легковий Хетчбек-В, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] складає 184 200,00 грн. Половина ринкової вартості транспортного засобу, що дорівнює вартості частки у спільній сумісній власності, становить 92 100,00 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 14000 гривень, суд вважає за необхідне зазначити наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000 та від 30.09.2009 №23-рп/2009. Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витратина підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем долучено: Договір про надання правничої (правової) допомоги №11/09/21 від 11.09.2021 року, меморіальні ордер на загальну суму 14000 гривень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ступінь складності справи та обсяг виконаних робіт, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2684 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved