Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.12.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 08.05.2015 року вона з відповідачем [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Впродовж пів року вони проживають окремо. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, а також суперечить її інтересам та інтересам їх спільної з [PERSON] дитини. Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні нашого розлучення. Разом з тим, після фактичного припинення подружніх відносин, малолітній [PERSON] , [INFO] , за домовленістю з відповідачем, залишився проживати разом з нею. Вказує, що за місцем проживання сина, для останнього створено комфортні умови для повноцінного та гармонійного розвитку, дитина забезпечена усім необхідним. Відтак, проживання їх спільного з відповідачем сина разом з нею відповідає якнайкращим інтересам дитини. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 08.05.2015 року Відділом ДРАЦС РС Луцького МУЮ у Волинській області за актовий запис № 523, а також визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею його матір`ю [PERSON] \~ \~ \~ \~10.01.2023 року від відповідача [PERSON] надійшла на адресу суду заява про визнання позову (а.с. 31-32). \~ \~ \~ \~Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2023 року Виконавчий комітет Луцької міської ради зобов`язано провести обстеження умов проживання позивачки та надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітніх дітей (а.с. 37). \~ \~ \~ \~03.03.2023 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було надано суду відповідний висновок «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] » № 49 від 13.02.2023 року (а.с. 45). \~ \~ \~ \~До початку судового засідання від представника позивача надійшла до суду заява з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 42). \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходили. \~ \~ \~ \~Представником третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача до початку судового засідання було подано до суду клопотання з проханням розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 43). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 08.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом ДРАЦС РС Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 523, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). \~ \~ \~ \~За час шлюбу в сторін [INFO] народилася спільна дитина син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через втрату взаєморозуміння та різні погляди на шлюб і сімейне життя. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, у кожного з них окремі бюджети, понад пів року вони проживають окремо один від одного. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін , а тому шлюб підлягає розірванню. \~ \~ \~ \~Зі змісту позовної заяви [PERSON] слідує, що остання також бажає реалізувати свої законні права та інтереси щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Як встановлено судом, після припинення між сторонами подружніх відносин, їх малолітній син залишився постійно проживати разом зі своєю матір`ю позивачкою [PERSON] . Дана обставина відповідачем [PERSON] не заперечується та визнається. Станом на день розгляду даної справи [PERSON] , [INFO] перебуває у віці до 10 років. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частинами 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 104-1 від 15.02.2023 року було затверджено висновок Служби у справах дітей «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] » № 49 від 13.02.2023 року (а.с. 44). З вищевказаного висновку вбачається наступне: «… З травня 2022 року [PERSON] з сином проживають за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, відпочинку та розвитку [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 13.02.2023 року. [PERSON] працює в ТОВ «Астразенека» та отримує дохід, який є достатнім для утримання дитини. 03.02.2023 року у телефонній розмові [PERSON] повідомив, що визнає позовні вимоги [PERSON] та не заперечує щодо визначення місця проживання сина разом з матір`ю. На підставі викладеного, враховуючи вік та інтереси дитини,

Outcome: approved