Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Київська офсетна фабрика» заборгованість на загальну 86067,16 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 11.01.2021 та 31.12.2021 між позивачем [PERSON] (виконавець) та відповідачем ДП «Київська офсетна фабрика»(замовник) було укладено договори про надання послуг № 698/нп та № 712/нп. Відповідно до зазначених Договорів замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання за плату надати перелік послуг. Згідно умов договорів вартість наданих послуг зазначається в актах приймання-передачі наданих послуг. У зв`язку з початком воєнних дій на території України позивач припинила працювати на заводі, ураховуючи що на кінець лютого 2022 рокубула наявна заборгованість з оплати послуг за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року у сумі 56 730,00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі послуг, формою ОК -5 Пенсійного фонду України. Належним чином надані послуги не були оплачені відповідачем, і внаслідок порушення умов Договору у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 56730,00грн. З огляду на вказане позивач був змушений звернутись до суду і просити стягнути з відповідача заборгованості по заробітній платі за цивільно-правовими договорами розмірі 56730,00грн, а також пеню за несвоєчасне проведення розрахунків у розмірі 16951,23грн, інфляційні втрати у розмірі 12385, 93грн та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Представник ДП Київська офсетна фабрика в судовому засіданні визнав позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за виконані послуги у розмірі 56 730,00 грн. Щодо стягнення пені та інфляційних втрат заперечував посилючись на лист Торгово-Промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та яким підтверджено, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.2021 між Державним підприємством Київська офсетна фабрика (далі - замовник, відповідач по справі) та [PERSON] (далі- виконавець, позивач по справі) було укладено договір про надання послуг № 698/нп. Відповідно до п.1.1. взаканого договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату надати послуги: формування архівних документів по підрозділам (виконавцям), по строкам їх зберігання, підготовки інформації по запитах, підготовка витягів з архіву. Замовник зобов`язаний своєчасно прийняти та оплатити виконану виконавцем роботу (п.1.3. договору). Відповідно до п. 1.4 договору, протягом строку надання послуг за цим Договором, не пізніше ніж в останній робочий день звітного місяця виконавець надає замовнику Акт приймання-передачі наданих послуг, у якому проводиться опис наданих виконавцем послуг за звітній місяць та їх вартість згідно цього Договору. Форма названого Акта встановлюється замовником, який зобов`язаний довести її до відома Виконавця при укладенні цього Договору. Згідно із п.3.1 договору, вартість наданих послуг за даним договором зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг. Оплата здійснюється не пізніше п`яти робочих днів з дати прийняття замовником роботи за актом приймання-передачі наданих послуг (п.3.2. договору). Пунктом 4.5 договору, передбачено, що замовник несе відповідальність за своєчасність виплати виконавцю плати за надання послуг за цим договором і в разі прострочення сплачує виконавцеві пеню в розмірі 0,1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Крім того, 31.12.2021 між сторонами було укладено Договір про надання послуг № 712/нп. Згідно із п.1.1 договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату надати послуги: формування архівних документів по підрозділам (виконавцям), по строкам їх зберігання, підготовки інформації по запитах, підготовка витягів з архіву; економічний аналіз ведення бухгалтерського та податкового обліку з оплати праці; виявлення внутрішньогосподарських резервів та режиму економії, віднесення заробітної плати, премій і всіх інших нарахувань за статтями витрат; підготовка всіх необхідних документів, реєстрів і звітів з питань нарахування і оподаткування заробітної плати. Замовник зобов`язаний своєчасно прийняти та оплатити виконану виконавцем роботу (п.1.3. договору). Відповідно до п. 1.4 договору, щомісяця протягом строку надання послуг за цим Договором, в останній робочий день звітного місяця виконавець надає замовнику Акт приймання-передачі наданих послуг, у якому проводиться опис наданих виконавцем послуг за звітній місяць та їх вартість згідно цього Договору. Форма названого Акта встановлюється замовником, який зобов`язаний довести її до відома Виконавця при укладенні цього Договору. Згідно із п.3.1 договору, вартість наданих послуг зазначається в актах. Оплата здійснюється не пізніше шести робочих днів з дня прийняття замовником послуг за актом приймання-передачі наданих послуг (п.3.3. договору). Пунктом 4.2.1 договору, передбачено, що замовник несе відповідальність за своєчасність виплати виконавцю плати за надання послуг за цим договором і в разі прострочення сплачує виконавцеві пеню в розмірі 0,1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Позивачем, як виконавцем було належним чином виконано обов`язки за вищезазначеними договорами, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі послуг за жовтень 2021 року на суму 19700,00грн., листопад 2021 року на суму 12450,00грн., грудень 2021 року на суму 8180,00грн., січень 2022 року на суму 8200,00грн., лютий 2022 року на суму 8200,00грн. на загальну суму 56730,00грн. Крім того, надані послуги підтверджують індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] з реєстру застрахованих осіб Держаного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Форма ОК-5, відповідно до якої [PERSON] було нараховано суми заробітку за жовтень 2021 року - 19700,00грн., за листопад 2021 - 12450,00грн., за грудень 2021 року - 8180,00грн., за січень 2022 року - 8200,00грн., за лютий 2022 року - 8200,00грн., однак зазначені не були оплачені відповідачем. У зв`язку із невиконанням своїх договірних зобов`язань відповідачем, позивач на адресу відповідача направила заяву -претензію від 29.08.2022, з проханням виплатити заборгованість. Заява -претензія позивача була залишена відповідачем без відповіді та задоволення. У зв`язку з незадоволенням вимог вищевикладеної заяви -претензії позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення грошових коштів. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.6, ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. У частині першій статті 903 ЦК України зазначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як встановлено при розгляді справи, позивач свої зобов`язання за договорами виконав, водночас доказів виконання відповідачем своїх обов`язків за договорами суду не надано. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України встановлює, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу, оскільки позивачем доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань, ці обставини не спростовано відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На виконання вищезазначених норм процесуального законодавства відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, при цьому, позов у цій частині визнано стороною відповідача. Таким чином, встановивши порушення з боку відповідача своїх зобов`язань, у суду наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 56730,00 грн. Стягуючи з відповідача на користь позивача суму 56730,00 грн, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Суд зазначає, що вказана сума зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 16951,23грн та інфляційні втрати у розмірі 12385, 93грн. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно із розрахунку позивача наведеному у позовній заяві сума інфляційних нарахувань складає 12385, 93грн. Доказів на спростування зазначеного розрахунку відповідачем суду не надано. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань , суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних нарахувань обґрунтовані та підлягають задоволенню. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до умов договорів, сторони погодили, що замовник несе відповідальність за своєчасність виплати виконавцю плати за надання послуг за цим договором і в разі прострочення сплачує виконавцеві пеню в розмірі 0,1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму. Згідно із розрахунку позивача наведеному у позовній заяві сума пені становить 16951,23грн. Перевіряючи відповідність наведеного позивачем розрахунку пені, суд встановив наступне. На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Неустойка за своїм правовим призначенням є штрафною санкцією, засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій. Розмір заявленої пені у розмірі 16951,23 грн. складає майже 30% суми основного боргу. Суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків. Крім цього суд враховує період прострочки та те, що частково строк оплати настав вже в період введення воєнного стану. На підставі викладеного, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 78 % від розміру, який заявлено позивачем. Відтак, розмір пені, що підлягає до стягнення з відповідача становить 3751,35 грн. Щодо форс-мажорних обставин суд зазначає наступне. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України"). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Листом від 28.02.2022 Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28.02.2022 "Про ведення воєнного стану". У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором. Отже, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення від відповідальності. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 56730,00 грн, пеню у розмірі 3751,35 грн., інфляційні втрати у розмірі 12385,93 грн. Урешті заявлених позовних вимог, слід відмовити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial