Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

30.07.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», АТ «Дельта Банк», третя особа реєстратор філії м. Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» Цілепа Є.М., в якій сторона позивача просить: 1. визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки від 20.12.2007 року N 2271/ZФПОР-07; 2. скасувати заставу рухомого майна, зареєстровану за № 28751081 від 12.04.2021 року, реєстратором: Цілепа Є.М.; об`єкт обтяження: автомобіль легковий HYUNDAI GETZ, 2007 року випуску, номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] ; 3. зобов`язати ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу рухомого майна, зареєстрований за № 28751081 від 12.04.2021 року. В обґрунтування позову зазначає, що 20.12.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 2271/ФКВ-07, на умовах якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 15 854 доларів США, строк повернення - 19.12.2014 року. 20.12.2007 року між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір поруки № 2271/ZФПОР-07, на умовах якого позивачка поручається перед банком за виконання позичальником умов укладеного кредитного договору. Відповідно до п. 1.4. укладеного кредитного договору мета надання кредиту - придбання легкового автомобілю для особистих/сімейних потреб. Згідно з п. 3.1. кредитного договору виконання умов укладеного кредитного договору забезпечується заставою автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2007 року випуску, який належить [PERSON] , та порукою [PERSON] . З 01.07.2010 року до АТ «Дельта Банк» перейшли права первісного кредитора ТОВ «Український промисловий банк» за кредитним договором № 2271/ФКВ-07. [INFO] батько позивачки - [PERSON] помер. В травні 2021 року позивачці стало відомо, що на належний її померлому батькові автомобіль зареєстроване обтяження на підставі договору про відступлення права вимоги № 2273/К від 02.07.2020 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 72598429 від 17.05.2021 року позивачка є боржником. Сторона позивача посилається на те, що на поручителя у випадку смерті боржника може бути покладено відповідальність лише за таких умов: наявності у боржника правонаступника - спадкоємця, який прийняв спадщину; наявності спадкового майна; зафіксованої письмової згоди поручителя відповідати за нового боржника, у тому числі й у договорі поруки. Жодних пропозицій від спадкоємців померлого боржника стосовно переукласти договір поруки та/або виступити поручителем за зобов`язаннями нового боржника, ні від спадкоємців померлого боржника, ні від кредитора до позивачки не надходило. Жодних договорів поруки з новими боржниками позивачка не укладала. 02.10.2010 року на адресу кредитора (відповідача-2) від представника позивача надійшов лист, в якому повідомляється про смерть боржника та прохання відстрочити період сплати коштів за кредитним договором до моменту визначення спадкоємців померлого. Відповідно до листа приватного нотаріуса Комарницької О.В. від 25.05.2021 року, [PERSON] не є спадкоємцем померлого боржника, а спадкоємцями померлого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у відповідних частках. Також, згідно відомостей, що містяться в листі приватного нотаріуса Комарницької О.В. від 08.06.2021 року, вимог до спадкоємців померлого боржника від кредитора - нотаріус не отримував. Відтак, в силу закону, а саме вимог ст. 559 та ст. 1281 ЦК України, ні АТ «Дельта Банк», ні будь-які його правонаступники не мають права жодної вимоги до [PERSON] як поручителя за зобов`язаннями [PERSON] . Враховуючи викладене, просить задовольнити позов та стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 29.11.2021 року до суду надійшов відзив, в якому сторона позивача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що обов`язок боржника за кредитним договором полягає в поверненні суми кредиту та сплаті процентів. Такий обов`язок може бути виконаний будь-якою особою, а тому він не пов`язаний з особою боржника. В разі смерті боржника за кредитним договором останній не може вважатися припиненим, оскільки обов`язок щодо повернення кредиту й сплати процентів має бути покладено на спадкоємців боржника (якщо вони приймуть спадщину). Спеціальні норми ЦК України, що регулюють відносини поруки, не містять такої підстави для припинення договору поруки, як смерть боржника за основним договором. За загальним правилом поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник. Боржником у цьому разі є спадкоємець, який прийняв спадщину, особливість відповідальності якого визначається спеціальними нормами щодо спадкування. Звертає також увагу, що позичальник помер [INFO] , спадкову справу № 1/2010 заведено та зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 50286546 15.11.2010 року приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О. В., тобто позивачем пропущено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В поданий письмових пояснення, що надійшли до суду 06.12.2021 року, представник ДП «НАІС» зазначає, що Регіональні філії ДП «НАІС», зокрема філія міста Києва та Київської області, створені відповідно без надання їм статусу юридичної особи і діють на підставі Положення про філію, затвердженого наказом державного підприємства «Національні інформаційні системи». Тому, притягнення філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» до участі у справі у якості третьої особи є безпідставним. Просить врахувати, що відомості про реєстрацію обтяжень, в тому числі і вилучення записів з Державного реєстру, здійснюється у повній відповідності до положень нормативно-правових актів, які на момент внесення/вилучення запису регулюють порядок реєстрації обтяжень рухомого майна, а також порядок функціонування Державного реєстру. Такими нормативно-правовими актами є Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 року № 830, Інструкція про порядок ведення Державного реєстру та заповнення заяв, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 №73/5, зареєстрованим в Мін`юсті 29.07.2004 року за № 942/9541. Норми Закону та Порядку містять детальний алгоритм та спосіб для внесення/вилучення записів до/з Державного реєстру, внесення будь-яких змін до вже існуючих записів про обтяження в Державному реєстрі, дотримання якого є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами правовідносин. Обтяжувачем за реєстраційним записом № 28751081 від 12.04.2021 року, про вилучення якого просить позивач, являється ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Реєстратором в Державному реєстрі, даного обтяження, виступала регіональна філія міста Києва та Київської області ДП «НАІС». Таким чином, у даному випадку належним способом припинення обтяжень рухомого майна є зобов`язання обтяжувача подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з Реєстру приватного обтяження. Будь-яких інших клопотань чи заяв по суті до суду не надходило. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2271/ФКВ-07 від 20.12.2007 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 15 854 доларів США, на строк - 84 місяці, дата повернення кредиту - 19.12.2014 року, мета кредитування - придбання легкового автомобілю для особистих/сімейних потреб; а також договір застави транспортного засобу № 2271/фкв-07. 20.12.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 2271/ZФПОР-07, відповідно до якого остання поручається перед банком за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Згідно з п. 3.1. кредитного договору виконання умов укладеного кредитного договору забезпечується заставою автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2007 року випуску, який належить [PERSON] , та порукою [PERSON] . З наданої копія листа від 09.12.2010 року (вих. № 11-406371) вбачається, що 01.07.2010 року правонаступником ТОВ «Український промисловий банк» за кредитним договором стало АТ «Дельта Банк». 28.09.2010 року [PERSON] , який є батьком позивачки (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2020 року. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 72598429 від 17.05.2021 року, 12.04.2021 року на підставі договору про відступлення права вимоги № 2273/К від 02.07.2020 року (видавник АТ «Дельта Банк»), відносно боржника [PERSON] як поручителя, обтяжувач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», зареєстроване обтяження у виді заборони відчуження на автомобіль легковий, HYUNDAI GETZ, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вид обтяження: приватне обтяження; тип обтяження: застава рухомого майна; розмір основного зобов`язання: 15 854 Долар США; строк виконання зобов`язання: 19.12.2014; термін дії: 12.04.2026. Однак, сторона позивача вважає, що порука позивачки є припиненою, відповідно вона не може бути боржником за зобов`язаннями померлого батька (боржника). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, договорів. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України). Положення ч. 1 ст. 523 цього Кодексу визначає правові наслідки заміни боржника у зобов`язанні, забезпеченому порукою або заставою. Так, порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Згідно ч. 3 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Суд погоджується з доводами сторони позивача відносно того, що порука ґрунтується на довірі сторін, і головним критерієм у вирішенні поручителем питання про взяття на себе тягаря відповідальності за виконання ним обов`язку іншої особи є урахування особистих якостей боржника, його платоспроможність, фінансове становище, ділова репутація. При заміні боржника новою особою, з якою поручителя довірчі стосунки не пов`язують, логічним є припинення поруки, якщо поручитель не надав згоди на її збереження. Відповідно до листа приватного нотаріуса Комарницької О.В. від 25.05.2021 року спадкоємцями померлого [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у відповідних частках. [PERSON] не є спадкоємцем померлого [PERSON] , оскільки відмовилася від своєї частки у спадщині. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, на поручителів може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким кредитором у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року (справа № 6-206цс15). Таким чином, після смерті позичальника за кредитним договором поручитель, за наявності його згоди, може відповідати за виконання спадкоємцями померлого позичальника зобов`язань за кредитним договором, що узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 17.05.2021 року (справа № 761/14730/18). Разом з тим, така згода поручителя в договорі поруки № 2271/ZФПОР-07 від 20.12.2007 року не зафіксована, відомостей про те, що [PERSON] як поручителем було укладено договір поруки з новим боржником (спадкоємцем) матеріали справи не містять та позивачем не визнаються. Вказані обставини спростовані стороною відповідача не були. Суд також бере до уваги, що у відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. За правилом ч. 4 вказаної статті кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За змістом позовної заяви 02.10.2010 року на адресу АТ «Дельта Банк» від представника позивача надійшов лист, в якому повідомляється про смерть [PERSON] та прохання відстрочити період сплати коштів за кредитним договором до моменту визначення спадкоємців померлого. Однак, як вбачається з листа приватного нотаріуса Комарницької О.В. від 08.06.2021 року, вимог до спадкоємців померлого боржника - [PERSON] від кредитора - АТ «Дельта Банк» нотаріус не отримував. Сплив визначених у ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року в справі № 522/407/15-ц. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) вказано, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. За висновком Великої Палати Верховного Суду вимога про визнання поруки припиненою є належним та ефективним способом захисту прав поручителя (постанова від 22.09.2022 року в справі № 462/5368/16-ц). Разом з тим, інші вимоги сторони позивача, що стосуються скасування застави рухомого майна та зобов`язання ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідний запис, необґрунтовані як спосіб захисту прав [PERSON] . Суд вважає, що вони не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне. Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна (ст. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Згідно з ч. 5 ст. 43 Закону відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків (ч. 3 ст. 44 Закону). Однак, позивачка не є власником майна, на яке зареєстровано обтяження, а тому її права ним не порушено. До того ж, Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 року (справа № 761/42510/17, провадження № 61-14651св19) вказав, що позовна вимога про зобов`язання обтяжувача подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження є неефективним способом захисту. У поданому відзиві відповідач також порушує питання про застосування до позовної заяви наслідки пропущення строку позовної давності, на що слід зазначити наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 року у справі № 372/266/15-ц. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Однак, в даному випадку суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки порушення її прав є триваючим. У ст. 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, оскільки у частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. В деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення, зокрема, триваючого правопорушення. В теорії права триваюче правопорушення розуміється, як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону безперервно відбувається протягом якогось певного часу. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону. Отже, особа може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення її прав. Обов`язковою умовою такого позову є існування порушення прав, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Тому з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогами, у розмірі 908 грн.

Outcome: partial