Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

22.12.2022 року [PERSON] звернувся в\~суд з\~позовом \~до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі з 07.09.2015 року, однак не проживає за місцем реєстрації, особистих речей відповідача у квартирі немає. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає. На підставі вищенаведеного, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач до початку судового засідання про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13058061 від 26.12.2006 року (реєстраційний номер 8498175) (а.с.7). Із будинкової\~книги №9358\~вбачається,\~що за\~адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 07.09.2015 року [PERSON] (а.с.11). У позовній заяві [PERSON] вказує, що відповідач не проживає за місцем реєстрації, його особистих речей у квартирі немає. Факт не проживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується листом Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 38033/50/01-2022 від 29.11.2022 року, за змістом якого встановлено, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Судом установлено, що відповідач зареєстрований у квартирі позивача, однак фактично не проживає за місцем реєстрації. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України\~ у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, за позовну вимогу про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право на\~користування житловим\~приміщеннямз нього на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого останнім судового збору, що становить 496, 20 грн. Інші 50%, тобто 496, 20 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету.

Outcome: approved