Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 07.07.2020 року відповідач звернувся до позивача щодо отримання кредиту в розмірі: 50 000 гривень. У зв`язку з цим, 07.07.2020 року між ТОВ ««Гелексі Фінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №07-07-20-01-Ю. Представник зазначає, що за умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі: 50 000 гривень, а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі: 90% річних. Кредитний договір було видано строком на 6 місяців. Крім іншого, Додатком № 1 до Договору було встановлено графік розрахунків з зазначенням періодичності та розмірів платежів з повернення споживчого кредиту та сплати процентів. Відповідно до договору ВО 07-07-20-01-Ю про надання послуг з встановлення на автомобілі додаткового обладнання, позичальник також отримав послугу вартістю 4 100 гривень. Позивач зазначає, що ТОВ ««Гелексі Фінанс» 07.07.2020 року перерахувало на рахунок [PERSON] , 40 020 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 170, та здійснило перерахування ВОП Івановій К.В., 4 100 грн., та 5 880 грн., що підтверджується платіжним доручення № 172 та № 171. В подальшому, 26.09.2020 року [PERSON] , звернувся до позивача з заявою про збільшення суми кредиту до 44 500 грн. та погодився зі збільшення процентної ставки з 90% до 96% річних з 27.09.2020 року з кінцевою датою повернення 06.01.2021 року. Додатком № 2 до Договору № 07-07-20-01-Ю встановлено наступних графік розрахунків з зазначенням періодичному та розмірів платежів. Позивач зазначає, що відповідач порушив умови виконання договору, що призвело до наявності заборгованості. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі: 194 500 гривень та витрати по сплаті судового збору. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали, відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Представник позивача до суду не з`явився, 20.12.2022 року (вх. № 25238) надійшла заява за підписом представника позивача Дударенко А.М., щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача, в якій представник зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.104-105). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.108), про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався, не подав відзиву на позовну заяву або заперечень щодо розрахунку заборгованості. Раніше, на дату слухання 20.12.2022 року (а.с.103), відповідач про час та місце слухання справи також був повідомлений, про причини не явки не повідомив. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не надано заперечення на позов, відзиву або будь-яких заяв з приводу позовної заяви, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.2020 року, [PERSON] , звернувся до позивача ТОВ «Гелексі Фінанс» з заявою щодо отримання кредиту в розмірі: 50 000 гривень строк на 6 місяців (а.с.11;33). Судом досліджується Договір № 07.07.2020 року укладений між та [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» за умовами якого позикодавець надав позичальнику кредитні кошті в розмірі:50 000 гривень, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 90% річних. Разом з цим, відповідно до 1.5 кредитного договору, після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі, визначеному в п. 7.1 договору, тобто 720 % річних (а.с.21-27). Згідно розписки (а.с.28) [PERSON] , підтвердив отримання від ТОВ «Гелексі Фінанс» примірник підписаного договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 07-07-20-01-Ю від 07.07.2020 року в письмовій формі, а також додатки до нього, та паспорт кредиту № 07-07-20-01-Ю від 07.07.2020 року (а.с.28). Так, згідно видаткового касового ордеру від 26.09.2020 року ТОВ «Гелексі Фінанс» на рахунок [PERSON] , здійснив перерахування грошових коштів в розмірі: 44 500 гривень (а.с.53). Позивач зазначає, що ним належним чином були виконані обов`язки за договором позики, однак, відповідач в односторонньому порядку порушив умови договору, грошові кошти у визначений стирок не повернув. Згідно наданих платіжних доручень вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, а саме ним на рахунок позичальника було здійснено 10 переказів та станом на 06.01.2021 року було сплачено заборгованість у розмірі: 30 671, 10 гривень. Позивач зазначає, що станом на 06.10.2021 рік заборгованість по відсоткам склала 4 655, 90 гривень, заборгованість по тілу кредиту становить: 94 500 гривень. Також, позивач зазначає, що ним нараховані проценти з неправомірне користування кредитом у розмірі: 94 500 гривень з розрахунку 720% /360 днів, що становить 996, 030 гривень. З урахуванням зазначеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі: 194 500 гривень, що складається з 94 500 - заборгованість за тілом кредиту та 100 000 - проценти за неправомірне користування кредитом. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1. ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з положенням статті 549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що банком були виконані умови договору, надано відповідачеві кредит. Разом з тим, відповідачем доказів сплати суми заборгованості за кредитним договором, суду не надано, заперечень щодо розміру позовних вимог також не надано, відзив на позов не надійшов, клопотань щодо витребування доказів на спростування позовних вимог не заявлено. З урахуванням викладених обставин та з огляду на порушення відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141). Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved