Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

11.08.2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ВПВР УЗПВР у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), про зняття арешту з майна, у якому просить: - зняти арешт з його нерухомого майна, накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 861754, винесеної 17.09.2010 р. ППВР ВДВС ГУЮ у м.Києві (запис про обтяження № 17134570 від 17.09.2010 р.); - зняти арешт з його нерухомого майна, накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № [NUMBER], винесеної 24.05.2016 р. ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві (запис про обтяження № 16213251 від 05.09.2016 р.). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартир [ADDRESS] та квартир [ADDRESS] . Однак позивачу стало відомо, що постановами ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві на вказане нерухоме майно накладено арешт в межах виконавчого провадження № [NUMBER] щодо виконання виконавчого напису № 545 від 23.04.2010 р, а також виконавчого провадження № [NUMBER] щодо виконання виконавчого листа № 761/17974/13-ц від 30.03.2016 р., правові підстави для чого, на думку позивача, на даний час відсутні, що перешкоджає йому в реалізації законних прав та інтересів. Ухвалою від 16.09.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшла її письмова заява, зі змісту якої вбачається, що остання проти позовних вимог не заперечила та просила суд розглянути справу за її відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила. З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартир [ADDRESS] та квартир [ADDRESS] , на підставі відповідних договорів купівлі-продажу, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.07.2022 р. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні положення містяться і у ст.ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, зважаючи на правомірність набуття права власності на вказане нерухоме майно, позивачу стало відомо, що ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві на це майно накладено арешт в межах виконавчих проваджень №№ [NUMBER], [NUMBER]. Як вбачається з витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.07.2022 р., підставою для накладення арешту на квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] стала постанова ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві від 17.09.2010 р., винесена у виконавчому провадженні № [NUMBER], а також постанова від 24.05.2016 р., винесена у виконавчому провадженні № [NUMBER]. Відповідно до постанови ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві від 17.09.2010 р. (ВП № [NUMBER]), арешт на нерухоме майно було накладено при примусовому виконанні виконавчого напису № 545, виданого 23.04.2010 р. приватним нотаріусом КМНО Сергеєвим О.О., про звернення стягнення на квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , що належать на праві власності боржнику [PERSON] в рахунок погашення боргу в розмірі 9095720,33 грн. перед ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором № 28.4/С-054.06.1 від 27.06.2006 р. Згідно з постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві від 24.05.2016 р. (ВП № [NUMBER]) арешт на нерухоме майно було накладено при примусовому виконанні виконавчого листа № 761/17974/13-ц, виданого 30.03.2016 р. Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором № 28.4/С-054.06.1 від 27.06.2006 р. в розмірі 683251,48 дол. США, що за курсом НБУ на час звернення складало 5461229,08 грн., пеню в розмірі 1000000,00 грн., 3 % річних - 805123,67 грн., судовий збір - 3441,00 грн., а всього 7269793,75 грн. При цьому, постановами державних виконавців від 24.05.2016 та від 17.01.2019 р., винесеними у вказаних виконавчих провадженнях, виконавчі документи, зокрема виконавчий напис та виконавчий лист, повернуті стягувачу. Виконавчі документи повторно до примусового виконання не пред`являлись та станом на 27.07.2022 р. виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на примусовому виконанні не перебувають, що підтверджується листом ВПВР УЗПВР у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 27.07.2022 р. за № 15087. Крім того, як встановлено у постанові Київського апеляційного суду від 08.10.2020 р., [PERSON] , яка є правонаступником ПАТ «Родовід Банк», видала 26.10.2019 р. [PERSON] довідку про відсутність заборгованості перед нею за кредитним договором № 28.4/С-054.06.1 від 27.06.2006 р., а також за виконавчими провадженнями, відкритими на підставі виконавчого напису нотаріуса № 545 від 23.04.2010 р. та рішення Шевченківського районного суду м.Києва у справі № 761/17974/13-ц. Вказана обставина в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування. Отже, судом встановлено, що виконавчі провадження, у рамках яких накладено арешт, де боржником є [PERSON] , на виконанні не перебувають, строк пред`явлення зазначених виконавчих документів до виконання станом на час пред`явлення вказаного позову до суду закінчився, а майнові претензії з боку стягувача [PERSON] за цими виконавчими документами до боржника [PERSON] відсутні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту особою цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України висловлених у справі № 6-26цс13 від 15.03.2013 р., вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що обтяження належного позивачу нерухомого майна за відсутності будь-яких правових підстав для цього, порушує права останнього як особи, яка набула речові права на це майно, та перешкоджає вільному і повноцінному здійсненню ним права володіння, користування та розпорядження майном, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] , накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 861754, винесеної 17.09.2010 р. ППВР ВДВС ГУЮ у м.Києві (запис про обтяження № 17134570 від 17.09.2010 р.), а також накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № [NUMBER], винесеної 24.05.2016 р. ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві (запис про обтяження № 16213251 від 05.09.2016 р.). Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1984,80 грн.

Outcome: approved