Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач - Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - УПСЗН або Управління), звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат грошову суму коштів державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, виплачену надміру, в розмірі 9292,18 грн, та судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що 20.07.2016 року [PERSON] звернулася до УПСЗН із заявою про призначення їй державної допомоги як одинокій матері на дочку [PERSON] . Відповідач зверталася до Управління із заявою та декларацією 04.07.2018 року, 16.01.2019 року, 09.07.2019 року та 09.01.2020 року, і, надаючи інформацію про сукупний дохід сім`ї за попередні шість місяців відповідних років, не вказувала, що працює, не зазначала своє місце роботи, впевнено стверджувала «не працюю». Рішеннями Управління заяви [PERSON] задоволено та призначено допомогу на дітей одиноким матерям з урахуванням доходів сім`ї за попередні шість місяців щомісячно, а саме: рішенням від 31.08.2016 року на період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року; рішенням від 10.07.2018 року на період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року; рішенням від 04.02.2019 року на період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року; рішенням від 07.08.2019 року на період з 01.07.2019 року по 31.12.2019 року. 09.01.2020 року відповідач звернулася до позивача із заявою та декларацією про призначення державної допомоги одинокій матері та надала витіг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування пенсійного фонду України, відповідно до якого відповідач працювала у червні та липні 2018 року про що свідомо не повідомила Управління. Даний факт відповідно вплинув на розрахунок та розмір виплат державної допомоги на дітей одиноким матерям. За наявними обставинами Управлінням прийнято рішення про утримання переплати по 20 % з призначеної допомоги. Відповідачем частково сплачено суму коштів державної допомоги, в зв`язку з чим залишок суми надиіру сплачених коштів складає 9292,18 грн. Станом на листопад 2021 року відповідачем сума боргу не повернута, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.12.2021 року дану цивільну справу направлено до Центрального районного суду м.Миколаєва за підсудністю, на підставі ст. 27 ЦПК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2022 року визначено головуючого по справі - суддю Черенкову Н.П. Справа отримана суддею 13.07.2022 року. Після виконання приписів ст.ст. 27,187 ЦПК України, ухвалою судді від 07.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідач відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога на дітей одиноким матерям (стаття 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»). Судом встановлено, що 20.07.2016 року, 04.07.2018 року, 16.01.2019 року, 09.07.2019 року та 09.01.2020 року [PERSON] зверталась з заявами до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям по доходу. Відповідно до статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Відповідно до пункту 34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається в розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Попередні шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям (далі - період, за який враховується дохід). До складу сім`ї особи, яка звертається за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям, включаються чоловік, дружина, рідні та усиновлені діти віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим рівнем, якщо такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи і доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей. При цьому діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти до досягнення 23 років і не мають власних сімей, включаються до складу сім`ї незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування. Особи, які перебувають на повному державному утриманні, до складу сім`ї не включаються. Під час звернення з заявами про призначення допомоги відповідач надала до Управління Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, зазначивши інформацію про те, що вона ніде не працює, підробляє неофіційно та отримує від цього дохід в розмірі 1500,00 грн щомісячно. Згідно із рішеннями про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 31.08.2016 року, 10.07.2018 року, 04.02.2019 року, 07.08.2019 року та 23.01.2020 року Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації призначено [PERSON] з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року допомогу одиноким матерям (з урахуванням доходів) - 811,33 грн. на місяць, з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року допомогу одиноким матерям (з урахуванням доходів) - 944,00 грн. на місяць, з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року допомогу одиноким матерям (з урахуванням доходів) - 1527,00 грн. на місяць, з 01.07.2019 року по 31.12.2019 року допомогу одиноким матерям (з урахуванням доходів) - 1368,00 грн. на місяць, з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року допомогу одиноким матерям (з урахуванням доходів) - 1468,00 грн на місяць, відповідно. Також, 09.01.2020 року [PERSON] звернулась з заявою до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям по доходу. В декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, зазначила інформацію про те, що вона ніде не працює та має підробіток 1500,00 грн., без оформлення трудових відносин, інших доходів не має. Разом з тим, відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період 01 січня 2011 року по 31 грудня 2018 року, який міститься в матеріалах справи встановлено, що [PERSON] з червня по липень 2018 року була працевлаштована та отримувала дохід, про що свідомо не повідомила Управління. З урахуванням викладених обставин 21 серпня 2019 року Управлінням прийнято рішення про утримання переплати по 20% з призначеної допомоги за періоди: 01.07.2018-30.11.2018 - 157,25 грн.; 01.12.2018-31.12.2018 - 240,25 грн.; 01.01.2019-30.06.2019 - 422,52 грн.; 01.07.2019-30.11.2019 - 1368,00 грн.; 01.12.2019-31.12.2019 - 1468,00 грн. Статтею22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначена відповідальність громадян за недостовірність документів, поданих для призначення державної допомоги. Одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Питання про повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку, згідно із яким уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Наведений у пункті 11 Порядку перелік підстав, за яких допускається стягнення надміру виплачених коштів, є вичерпним. Інших підстав, за яких можливе таке стягнення, Порядком не передбачено. Відповідно до пункту 12 Порядку виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Згідно інформаційної довідки УСЗН від 28.10.2021 року №37/10-13979 загальна сума переплати за період з 01.07.2018 по 30.06.2019 в розмірі 11347,38 грн. Утримано з подальших виплат [PERSON] в розмірі 20% з розміру допомоги на суму 2055,20 грн. Залишок переплати на суму 9292,18 грн. Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся до начальника Управління з листом від 23.07.2021 року (вих. № 04/2049-11) про вирішення питання утримання залишку переплати одиноким матерям в сумі 9292,18 грн, за період з 01 липня 2016 року по 31.07.2018 року та з 30.06.2019 року з отримувача допомоги [PERSON] . Відповідно до пункту 8 розділу восьмого Положення про Управління соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 28 липня 2020 року № 460, Управління забезпечує ефективне і цільове використання відповідних бюджетних коштів та організовує контроль за цільовим використанням бюджетних коштів у вигляді житлових субсидій та державних соціальних допомог. Згідно із пунктами 3.2 та п. 3.3 Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, яке затверджене Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 січня 2007 року № 65 (у редакції розпорядження) виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 березня 2017 року № 349 та розміщене на офіційному порталі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), одним із головних завдань центру є підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги, житлових субсидій у готівковій формі на придбання твердого та рідкого пічного палива та скрапленого газу, компенсаційних виплат інвалідам, виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших грошових виплат, а також здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, інших грошових виплат. Таким чином, Управління не приймає участі у виплаті всіх видів соціальної допомоги та інших грошових виплат і є бюджетною установою, тому в Управлінні не відкрито реєстраційний рахунок з якого здійснюється грошова виплата. Виплата всіх видів соціальної допомоги та інших грошових виплат проводиться Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. (стаття 1215 ЦК України). Таким чином, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14. Судом встановлено, що відповідач була повідомлена про її обов`язок повідомляти органи соціального захисту про зміну обставин, які впливають на виплату державної допомоги, однак, матеріали справи не містять доказів, що відповідач у визначений спосіб повідомила щодо зміни обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Більше того, Відповідачу було надіслане повідомлення (від 10.09.2021 року № 37/18-11641) щодо необхідності повернення безпідставно отриманих коштів, яке отримане останньою 14.09.2021 року, відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, однак залишене без належного реагування. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, а також те, що відповідач отримувала щомісячну адресну допомогу одинокій матері на дитину, з урахуванням наявності подання завідомо недостовірних відомостей та відсутності доказів добровільного повернення надміру виплачених коштів, які набуті без достатньої правової підстави, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат слід стягнути кошти в розмірі 9292,18 грн. Таким чином, позов Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved