Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В позову вказала, що між позивачем та відповідачем у 1996 році був укладений шлюб. Під час шлюбу подружжя проживало разом у будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим місце проживання сторін було зареєстровано за цією адресою. Позивач за вищевказаною адресою зареєстрована з 05.12.2006, а відповідач - з 18.07.2012. Нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу на підставі договору дарування від 14.11.2006 року. З 2019 року позивач та відповідач фактично припинили шлюбні відносини та разом не проживають, у зв`язку із чим, їх шлюб було розірвано. У свою чергу, з листопада 2019 року відповідач змінив місце проживання та за адресою: [ADDRESS] , не проживає, нерухомим майном не користується, витрати на утримання нерухомого майна, оплату комунальних послуг, не несе. Не зважаючи на це, відповідач і досі реєстрацію свого місця проживання не змінив та продовжує бути зареєстрованим у будинку за вищевказаною адресою. Наявність реєстрації місця проживання відповідача за вищевказаною адресою при відсутності фактичного його проживання та користування житлом, порушують законні права та інтереси позивача оскільки по-перше, факт реєстрації відповідача призводить до нарахування зобов`язань за надання комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, по-друге, це унеможливлює оформлення позивачем, у разі необхідності, передбачених законом соціальних пільг, по-третє, порушує право власності позивача, а саме вільно розпоряджатись своїм майном. На підставі вищенаведеного позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право проживання та користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.01.2023 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2023 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 06.03.2023 року. Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача, адвоката Лєскіна М.С., надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача і представника, проти винесення заочного рішення не заперечують, позов підтримують у повному обсязі. Відповідач відзив не надав, до суду не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації. Конверти повернулись до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.\~4 ст.\~223\~та ч.\~1 ст.\~280 ЦПК України. В силу ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власниками іншої частки є інші особи, які не є учасниками справи, що підтверджується Договором дарування від 14.11.2006, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. та зареєстрований за № 5673, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12541522 від 16.11.2006, технічним паспортом ОП "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаразації" 03.03.2020 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 03.03.2020). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 13.12.2022 року, [PERSON] від 12.12.2022 року, [PERSON] від 12.12.2022 року, які є сусідами [PERSON] , вбачається, відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з листопада 2019 року. Наданими позивачем квитанціями підтверджуються доводи позивки про те, що вона несе тягар утримання майна. За\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення впродовж шести місяців, а відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що відповідач, будучи колишнім чоловіком позивачки, не мешкає за адресою: [ADDRESS] з листопада 2019 року, що вказує на відсутність у нього інтересу до вказаного житла, у зв`язку з чим він може бути визнаним таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved