Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якого просить стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 51628,32 грн. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 06.04.2022\~позивач звільнився\~з роботи\~за угодою\~сторін відповідно\~п.1\~ст.36\~КЗпП.\~При звільненні\~з позивачем\~не був\~проведений остаточний\~розрахунок,\~у зв`язку\~з чим\~він вимушений\~був звернутись\~до суду.\~Рішенням Ковпаківського\~районного суду\~м Суми\~від 07.07.2022\~в цивільній\~справі №\~592/3003/22\~стягнуто на\~користь позивача\~заборгованості із\~заробітної плати\~в сумі\~24892,45\~грн,\~21.07.2022\~відповідачем виконано\~рішення суду,\~виплачено позивачу\~заборгованість із\~заробітної плати.\~Вважає що\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню середній\~заробіток за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні.\~Згідно до\~індивідуальних відомостей\~про застраховану\~особу з\~Пенсійного фонду\~та відповідно\~до порядку\~визначеного постановою\~КМУ №\~100\~заробітна плата\~позивача за\~два останні\~місяці,\~що передували\~звільненню становить:\~за лютий\~2022\~року \~9803,86\~грн.,\~за березень\~2022\~року \~6500\~грн.,\~що в\~сумі складає\~16\~303,86\~грн. Позивач звільнився\~у квітні\~2022\~року,\~а отже\~фактично відпрацьовані\~робочі дні\~слід брати\~за лютий\~2022\~року (17\~р.д.)\~та березень\~2022\~року (7\~р.д.),\~що складає\~24\~р.д. Таким чином,\~середньоденна заробітна\~плата становить\~16\~303,86\~грн.\~/\~24\~р.д.\~=\~679,32\~грн. Затримка виплати\~заробітної плати\~до повного\~розрахунку,\~склала 76\~днів (з\~наступного робочого\~дня після\~звільнення (07.04.2022\~-\~21.07.2022\~р.)\~по день\~фактичного розрахунку:\~квітень 2022\~р.\~-\~17\~р.д.,\~травень 2022\~р.\~-\~22\~р.д.,\~червень 2022\~р.\~-\~22\~р.д.,\~липень 2022\~р.\~-\~15\~р.д..\~враховуючи п`ятиденний\~робочий день. Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню становить (679,32 грн.*76 днів) = 51 628,32 грн. У зв`язку з чим звертається до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 25.10.2022 позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, слухання справи призначено на 11:30 16.11.2022. 16.11.2022 до суду надійшов відзив від представника відповідача згідно якого заперечує щодо задоволення позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що в країні введено воєнний стан, що вплинуло на роботу підприємства, у зв`язку з чим заробітна плата виплачувалася з запізненням не з вини роботодавця, вважає що в стягненні з відповідача середнього заробітку слід відмовити в повному обсязі, оскільки заборгованість виникла у зв`язку з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Крім того, 16.11.2022 представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою суду від 16.11.2022 слухання справи відкладено за клопотанням представника відповідача на 11:00 12.12.2022. Протокольною ухвалою суду від 12.12.2022 слухання справи відкладено на 10:30 24.01.2023 у зв`язку з неявкою сторін. Протокольною ухвалою суду від 24.01.2023 розгляд справи відкладено для виклику учасників справи на 10:00 07.03.2023. У судове засідання призначене на 07.03.2023 учасники справи не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому також клопотав про задоволення позову. Представник відповідача до суду не з`явився, 07.03.2023 надав до суду письмові пояснення згідно яких заперечив щодо задоволення позову посилаючись на те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану порядок функціонування підприємства змінився. 05.03.2022 по виробничим приміщенням відповідача було завдано авіаційний удар, внаслідок чого були зруйновані виробничі приміщення, знищенні засоби виробництва, виготовлена продукція та інші матеріальні цінності. Зазначає, що передумовою виникнення заборгованості була неможливість відповідача в нормальному режимі забезпечувати працею своїх працівників, через що підприємство було вимушено призупинити трудові відносини з усіма своїми представниками та суттєво скоротити обсяги виробництва, що негативно вплинуло на роботу підприємства, його фінансовий стан. Представник відповідача посилається на ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та зазначає, що товариство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, адже це порушення допущено саме внаслідок військової агресії Росії проти України, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2021.02.0-7 є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та додані сертифікати про форсмажорні обставини №5900-221596 від 30.11.2022, №5900-23-0322 від 24.01.2023 та №5900-23-0741 від 13.02.2023 видані Сумською торгово-промисловою палатою. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» та 06.04.2022 звільнився за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) (а.с.6). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 07.07.2022 з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 24892,45 грн. (а.с.7) Згідно виписки по банківському рахунку [PERSON] 21.07.2022 (а.с.8), заборгованість по заробітній платі стягнута за рішенням суду погашена відповідачем у повному обсязі. Згідно ч.1ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Як зазначає представник позивача та не заперечувалося представником відповідача а ні у відзиві, а ні у письмових поясненнях затримка виплати заробітної плати до повного розрахунку, склала 76 днів (з наступного робочого дня після звільнення (07.04.2022 - 21.07.2022 р.) по день фактичного розрахунку: квітень 2022 р. - 17 р.д., травень 2022 р. - 22 р.д., червень 2022 р. - 22 р.д., липень 2022 р. - 15 р.д. враховуючи п`ятиденний робочий день. Також відповідачем на виконання ухвали суду від 25.10.2022 у строк більше як чотири місяці не надано довідку щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача та не спростовано зазначений позивачем розмір середньоденної заробітної плати у сумі 679,32 грн. Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню становить 51 628,32 грн (679,32 грн.*76 днів). Доводи представника АТ «СМНВО - Інжиніринг» з приводу того, що товариство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, адже це порушення допущено саме внаслідок військової агресії Росії проти України, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2021.02.0-7 є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), не заслуговують на увагу, так як роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Крім того, вимоги закону не змінювалися, діюче законодавство зобов`язує роботодавця своєчасно виплачувати працівнику заробітну плату. Надані представником АТ «СМНВО - Інжиніринг» копії сертифікатів Сумської торгово-промислової палати стосуються зобов`язань відповідача, які не є предметом даного судового провадження та містять конкретні відомості про неможливість виконання конкретних зобов`язань, як то обмеження права виїзду за кордон військовозобов`язаних осіб чи заборона у здійсненні певних валютних операцій. Разом з тим, зазначені обставини жодним чином не свідчать про неможливість виконання зобов`язання із виплати заробітної плати. Відповідачем не надано жодних доказів неможливості виконання саме цього зобов`язання, як то відсутність грошових коштів та неможливість їх залучення чи то неможливість використання наявних грошових коштів. Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні суд зазначає наступне. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Однак, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи конкретні обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Позивач був працевлаштований у відповідача та був звільнений за угодою сторін, на момент звільнення заборгованість по заробітній платі становила 24892 грн 45 коп., яка була виплачена протягом місяця після ухвалення рішення суду про її стягнення. Крім того, позивачем не вказано яких майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку, він зазнав. В той же час, відповідач має складний фінансовий стан та заборгованість перед значною кількістю контрагентів та працівників. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно, щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. З вищевикладеного, вбачається очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат в розмірі 7500,00 грн. З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання -ІНЖИНІРИНГ» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7500, 00 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 144,17 грн (7500,00*992,40:51628,32).

Outcome: partial