Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом до [PERSON] та просить у судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 9000 доларів США (251550грн), 18665,01грн інфляційних витрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 9510,66грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 10.10.2019 року в присутності позивача відповідачем підписано розписку, згідно якої останній отримав кошти в борг у вищевказаному розмірі та зобов`язувався повернути суму позики в повному обсязі у строк до 31.12.2019р.; однак до цього часу не повернув суму боргу. Оскільки зобов`язання за договором позики не виконано, [PERSON] просить ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача суму боргу, інфляційні втрати та 3% річних, що разом становить 279726,48грн та понесені судові витрати. У ході судового провадження представником позивача адвокатом Голубінка Л.В. уточнено позовні вимоги, враховуючи повернення відповідачем частини боргу в сумі 7000 доларів США, від імені свого довірителя просила стягнути 55760грн суму боргу, що залишилась; 33231,67грн інфляційні витрати та 11444,69грн 3% річних, що підтверджується відповідним розрахунком; просила розглядати справу в їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, із відзивом на позов не звертався, тому суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечила представник позивача у письмовому клопотанні. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд уважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року в справі №6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суду на підтвердження укладення договору позики позивачем надано розписку від 10 жовтня 2019 року написану відповідачем [PERSON] про те, що він отримав від [PERSON] у борг 9000 доларів США із терміном повернення до 31 грудня 2019 року, копія якої міститься у матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як установлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договору позики, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов договору позики суду не представлено; однаково стороною відповідача не надано жодних даних на спростування існуючих правовідносин чи будь-яких доказів у цивільному спорі. Разом з тим частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому, беручи до уваги наведені норми законів і те, що відповідач отримав позику від позивача в сумі 90000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою, копія якої долучена до матеріалів справи, зобов`язання із повернення такої суми у вказаний термін не виконав, однак, в ході судового провадження, частину боргу в сумі 7000 доларів США повернув, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу, що залишилася, інфляційні витрати за весь час прострочення та 3% річних. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості за борговою розпискою, про визнання розписки недійсною відповідачем не заявлялось, відтак позов підставний та підлягає задоволенню; а у зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в розмірі 2797,26грн.

Outcome: approved