Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє- адвокат Зварищук В.В. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що вона з 03 листопада 2020 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований у виконавчому комітеті Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 11. Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. В січні місяці 2022 року відповідач змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . На даний час позивач проживає у житловому будинку своєї бабусі разом з малолітньою дитиною- [PERSON] , [INFO] , яка хворіє, та значну частину грошових коштів вона витрачає на неї, не працює, підсобного господарства не веде та не в змозі в повному обсязі забезпечувати сама всім необхідним дитину, у зв`язку з цим зазнає матеріальних труднощів через відсутність матеріальної допомоги відповідача. Відповідач [PERSON] працює по сезонних работах, як в Україні та і за межами держави, з чого отримує доходи, однак, на утримання неповнолітньої дитини не надає жодної матеріальної допомоги. Позивач [PERSON] вважає, що останній має змогу сплачувати аліменти у розмірі 3 000 гривень щомісячно на дитину до досягнення дитиною повноліття та просить її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 31 жовтня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов у формі заяви, в якому останній зазначив, що заявлені позовні вимоги визнає частково та згідний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що він на даний час офіційно ніде не працює, у центрі зайнятості на обліку не перебуває, підприємницькою діяльністю не займається, жодних доходів від підсобного господарства не має. У зв`язку з військовим часом обмежений виїзд за кордон, де він заробляв тимчасовими заробітками. Тимчасові заробітки є невеликими та їх вистачає лише на базові матеріальні потреби. Зараз проживає у будинку батьків та має нести витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, він допомагає своїй бабусі, яка має онкологічне захворювання. Зазначив, що підтримує дитину та дружину фінансово по мірі його матеріальної можливості. Зокрема, купував дитині іграшки, харчування, відвозив до лікарні та оплачував дорогу, візити до лікаря, обстеження сина. Має проблеми із здоров`ям, через що не може працевлаштуватися. Змушений витрачати кошти на своє лікування, придбання ліків та проведення досліджень. Вказує, що позивач звернулася також до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 2000,00 грн., що у разі задоволення разом з аліментами на утримання сина у розмірі 3000,00 грн. становитиме для нього значний фінансовий тягар. Також просив поновити строк для подання відзиву на позовну заяву. 17.11.2022 позивачем [PERSON] на адресу суду надано письмову відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що твердження відповідача у відзиві на позовну заяву є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують її доводів з огляду на таке. Їх спільна з відповідачем дитина - син [PERSON] , [INFO] хворіє, тому значну частину коштів вона витрачає на нього, оскільки досить часто звертається до медичних закладів для лікування та обстеження стану здоров`я дитини, не працює, підсобного господарства не веде, не в змозі самостійно у повному обсязі забезпечувати всім необхідним дитину. Матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, а відповідач на утримання дитини не надає жодної матеріальної допомоги. Долучила документи на підтвердження обстеження дитини у медичних закладах. 28.11.2022 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що всі витрати по лікуванню дитини, в тому числі обстеження, проведення аналізів, оплату послуг лікарів, лікарів, дорогу до лікарень Києва та Львова оплачував саме він, оскільки раніше дійсно мав вищий рівень доходу. Крім того, працюючи за кордоном, зароблені кошти за попередні роки, він витрачав на дружину та дитину, на облаштування будинку, в якому вони жили, придбання меблів та побутової техніки. Зазначене майно знаходиться за місцем проживання позивачки, та саме вона ним користується. Також, працюючи за кордоном, він постійно надсилав кошти на утримання дружини та сина через свою родичку [PERSON] на банківський рахунок родички позивачки - [PERSON] . На даний час всі заощаджені кошти були витрачені. На даний час він не може виїхати закордон у зв`язку з воєнним станом, а також у зв`язку з тим, що у грудні 2021 року його було депортовано із країн Європейського Союзу та заборонено в`їзд на три роки. Зазначив, що позивач отримує державну допомогу при народженні дитини. Крім того, позивач у телефонній розмові повідомила, що неофіційно працевлаштована на гірськолижному курорті «Буковель», що свідчить про те, що вона має дохід. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що з серпня 2022 року вони з відповідачем не проживають. З того часу відповідач допомоги грошима не надавав, інколи приносив фрукти, цукерки, солодощі, пачку макаронів та 300 грамів сиру. З речей: 3 пари шкарпеток, шапку, рукавички, спортивний костюм. З часу, коли вона звернулася до суду з позовом, став приходити до сина частіше. Вона взагалі не працює, отримує соціальну допомогу у розмірі 1032 грн. Про те, що працює неофіційно на Буковелі сказала відповідачу, оскільки не хотіла з останнім спілкуватися та щоб він приїздив, бо були випадки, коли відповідач приходив до сина в стані алкогольного сп`яніння. Насправді вона не ніде не працює, отримує лише допомогу, проживає з сином удвох. В період шлюбу з відповідачем вона не працювала, лікування та обстеження сина оплачував відповідач, однак, коли вони їздили в лікарню до Києва, вона також витратила на операцію та лікування сина кошти, які отримала за народження дитини. На даний час синові лікування не призначене, наступне обстеження на початку березня. На утримання дитини витрачає приблизно 4000 -5000 грн. щомісячно. Допускає, що у відповідача можуть бути проблеми із здоров`ям, але це не перешкоджає йому спати п`яним на землі. Коли вони жили разом, відповідач пару разів скаржився на біль у попереку, однак, таких болів, щоб не працювати, у нього не було. Техніку, яку раніше купував відповідач, він забирав. Представник позивача -адвокат Зварищук В.В. у судовому засіданні пояснив, що позивач проживає з сином у будинку бабусі, отримує лише соціальну допомогу. Дитина досить часто хворіє. На лікування відповідач надавав кошти, але значна частина коштів була також витрачена позивачкою з «родових». Дитину треба годувати кожного дня, а солодощі та іграшки відповідач приносить інколи, це не є належною допомогою дитині. Підтримав позовні вимоги про стягнення аліментів саме у розмірі 3000,00 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1500, 00 грн. Зазначив, що з позивачкою вони проживали разом до липня 2022 року. З часу, коли разом вже не проживали, грошових коштів на утримання дитини він не надавав, однак приносив яблука, банани, шоколад, іграшки, деякий одяг та взуття. Через тиждень приходить до сина. Доходу наразі стабільного він не має, намагається знайти роботу. Має тимчасові одноразові підробітки. На даний час лікується, приймає таблетки. Важка фізична праця йому протипоказана через стан здоров`я. На обліку у лікарів за місцем проживання він не перебуває, обстеження проходив лише у приватній клініці в м. Івано-Франківську. Заробляє лише на харчування, продуктами йому також допомагає бабуся та допомагає батько, який знаходиться за кордоном. За кордон на заробітки виїхати не має можливості у зв`язку з воєнним станом та депортацією. До центру зайнятості з метою стати на облік, він не звертався. За час перебування за кордоном через родичів перераховував позивачці кошти У серпні 2022 року, коли вони їздили на обстеження у лікарню в м. Львів, він оплачував витрати на дорогу, таксі, оренду житла. Зароблені раніше за кордоном кошти, витратив на народження та лікування сина, ремонт житла, придбання меблів та побутової техніки у будинку, де вони проживали разом. Позивачка працює неофіційно на Буковелі , про що вона сама говорила йому по телефону. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Садівник М.І. зазначила, що позовні вимоги визнають частково, зважаючи на матеріальний стан відповідача він згоден виплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. За кордоном відповідач не працює з грудня 2021 року, вищої освіти не має, іншої роботи не має, він не є ФОП, не має нерухомості. Має проблеми із здоров`ям, повинен обмежити фізичне навантаження, що підтверджується медичними висновками. Відповідач мав проблеми із здоров`ям і раніше, однак, до лікарів не звертався. Проживає у будинку батьків, повинен сплачувати комунальні послуги. Кошти, зароблені за кордоном, він витратив на дружину та на лікування дитини. Позивач також просить стягнути аліменти на своє утримання у розмірі 2000 грн., тож у разі задоволення позовів це становитиме надмірний тягар для відповідача. Також у відповідача є хвора бабуся, якій він теж допомагає. Просить врахувати наведені складні життєві обставини при ухваленні рішення. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти позову, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Судом встановлено, що з 03 листопада 2020 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано у виконавчому комітеті Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №11 (а.с.7). Сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25 лютого 2021 року виконавчим комітетом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.6). Відповідач в січні місяці 2022 року змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серії [NUMBER] від 12 січня 2022 року (а.с.36). Як встановлено судом, з серпня 2022 року сторони припинили подружні стосунки та проживають окремо. Позивач [PERSON] разом з малолітньою дитиною сторін на час розгляду справи зареєстровані та проживають разом у житловому будинку її бабусі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №393 від 05.09.2022 року, виданою Делятинською селищною радою Білоославського старостинського округу Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.8). Вказана обставина відповідачем не заперечується. З наданих позивачем довідок з Управління соціального захисту в Надвірнянському районі №561 від 23.02.2023 року, вбачається, що позивач [PERSON] знаходиться на обліку та з березня 2021 року отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини у розмірі 1032,00 грн.(а.с.107-109.). При цьому, суд зазначає, що вказана допомога є єдиним доходом позивачки. Посилання відповідача про те, що позивач неофіційно працює на гірськолижному курорті «Буковель» та отримує дохід не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та заперечувалися позивачем. Згідно наданих позивачем копій медичних документів малолітня дитина сторін проходила в медичних закладах обстеження та оперативне лікування в зв`язку з хворобою серця (а.с.66-78). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №496 від 24.10.2022 року, наданої відповідачем по справі [PERSON] він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також за цією адресою зареєстровані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , брат [PERSON] , сестра [PERSON] (а.с.37). Із долучених відповідачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків на його ім`я станом на 26.10.2022 року за період з 2 кварталу 2020 року по 2 квартал 2022 року інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с.38). Згідно довідки №493 від 26.10.2022 року Надвірнянської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості відповідач по справі [PERSON] на обліку як безробітний не перебуває (а.с.39). Відповідач також не зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.10.2022 року (а.с.40). З акту обстеження матеріально-побутових умов від 26 жовтня 2022 року, складеного депутатом Білоославського старостинського округу Делятинської селищної ради Івано-Франківської області вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , ніде не працює та не має трудової книжки (а.с.41). Відповідач є депортованим з країн Європейського Союзу, про що свідчить відмітка у його закордонному паспорті від 23.12.2021 (а.с.88-89). Під час перебування за кордоном відповідач через родичів перераховував позивачці кошти, про що свідчать копії переказів та платіжних доручень від 15.08.2021,06.09.2021, 16.12.2021 (а.с.92-94). Згідно наданих відповідачем медичних документів він проходив медичне обстеження в медичних закладах та йому встановлено діагноз: «Інший уточнений зсув міжхребетного диска. Ускладнений остеохондроз, спондилоатроз поперекового відділу хребта, випинання міжхребцевих дисків L4-L5, L5-S1 із больовим та міотонічним синдромом (а.с.42-43) Також згідно наданих відповідачем медичних документів за період з 2016 року по 2022 рік його бабуся [PERSON] хворіє на онкологічне захворювання ( а.с.44-51). Відповідачем також було оплачено витрати на дорогу до лікарні на обстеження дитини у м. Львові (а.с.86-87) та обстеження дитини від 13.05.2021 (а.с.90). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідачем частково надається допомога на утримання дитини в натуральній формі (фрукти, цукерки, солодощі, 3 пари шкарпеток, шапка, рукавички, спортивний костюм). Однак, вказана допомога надається несистематично, у довільному розмірі на розсуд відповідача. Відповідач є молодою людиною працездатного віку. Інших утриманців, крім спільної з позивачем дитини, немає. Суд критично оцінює посилання відповідача про те, що він має утримувати свою бабусю [PERSON] , оскільки згідно наданої довідки з місця проживання бабуся [PERSON] не зареєстрована та не проживає разом з відповідачем, крім того, обов`язок утримувати непрацездатних батьків покладається на їх дітей, у даному випадку на батька позивача. Посилання відповідача про те, що він має проблеми із здоров`ям суд розцінює як намагання ухилитися від свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину, оскільки до медичного закладу відповідач звернувся лише 27.10.2022 року, тобто після того, як позивач подала позов до суду -14.09.2022. Крім того, у консультаційному висновку спеціаліста зазначено про необхідність «обмежити фізичні навантаження, фіксація поперекового відділу хребта ортопедичним поясом при фізичних навантаженнях», а не взагалі їх (навантаження) виключити. Також відповідач з моменту обстеження в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» станом на день розгляду справи не звертався до лікарів за місцем свого проживання та до будь-якого іншого медичного закладу з приводу свого захворювання (доказів протилежного суду не надано). Суд критично ставиться до посилання відповідача про те, що він офіційно не працевлаштований, оскільки це не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої дитини та сплачувати аліменти на її утримання. При цьому, тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання малолітньому сину та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі. Суд також враховує ту обставину, що за відсутності можливості самостійно працевлаштуватися, відповідач за період з грудня 2021 року по день розгляду справи не звертався до Надвірнянської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості із заявою про постановлення його облік як безробітного та можливого працевлаштування. Разом з тим суд враховує, що позивачем при зверненні до суду заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3000 грн. щомісячно, однак не доведено достатності заробітку (доходу) платника аліментів, щоб задовольнити її вимоги у повному обсязі. Твердження позивача про те, що відповідач працює за кордоном та отримує від цього дохід, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Судом також враховано, що сума, яка витрачається щомісячно позивачем на дитину, становить приблизно 4000-5000 грн. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, у даному конкретному випадку, суд виходить з того, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , на нього покладено однаковий з позивачем [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення свого сина, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю, а, отже, на неї покладено більше турбот щодо утримання сина. В даному випадку суд приходить до такого висновку, з врахуванням того, що розмір допомоги, яку відповідач повинен надавати позивачці на утримання спільного сина, повинен забезпечувати належний рівень його життя, а саме: необхідного харчування, медичного догляду, лікування, тощо. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини судом не встановлено. Приймаючи таке рішення суд виходив з того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Отже, враховуючи право дитини на достатній рівень життя, беручи до уваги матеріальне становище дитини та його вік, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, виховання, здоров`я неповнолітнього сина, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме частину витрат на його утримання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. В прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до суду подано квитанцію № 0276 від 29.08.2022, згідно якої адвокат Зварищук В.В. отримав від [PERSON] 600,00 грн. за складання позовної заяви, квитанцію № 0277 від 29.08.2022, згідно якої адвокат Зварищук В.В. отримав від [PERSON] 1000,00 грн. за ведення цивільної справи (а.с. 10,11).Також надано договір про надання правничої допомоги № 017/2022 від 29 серпня 2022 року (а.с.23-24), ордер на надання правничої (правової) допомоги позивачу [PERSON] адвокатом Зварищуком В.В. (а.с.22). Тому, відповідно до ст.ст. 133,137 ЦПК України, суд вважає на необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 1600,00 грн. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача у розмірі 992 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial