Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виключити з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про нього, як про батька цієї дитини, та внести відповідні зміни у свідоцтво про народження. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що з відповідачкою починаючи з 2017 року зустрічався, такі побачення носили систематичний характер. В березні 2018 року дізнався, що [PERSON] вагітна, яка запевняла, що саме він є біологічним батьком майбутньої дитини. З серпня 2018 року почали спільно проживати, вести спільне господарство та фактично між ними склались відносини, притаманні подружжю, без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. [INFO] відповідачка народила дівчинку [PERSON] . Будучи впевненим у тому, що саме він є її батьком, спільно з відповідачкою подав заяву про державну реєстрацію його батьком дитини до відділу драцс. В період спільного проживання між ним та [PERSON] виникли непорозуміння, що спричинили погіршення стосунків, та в подальшому їх припинення. У вересні 2022 року відповідачка повідомила, що [PERSON] не є його рідною донькою, що згодом також було підтверджено і справжнім батьком останньої. Зважаючи на ці обставини, звернувся до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не прибули. У заяві позивач просив судове засідання провести без його присутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у заяві позовні вимоги визнала повністю. Також судове засідання просила провести без її участі. Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] у місті Новоград-Волинський Житомирської області народилась дівчинка [PERSON] . ЇЇ батьком у свідоцтві про народження записаний [PERSON] , позивач, а матір`ю [PERSON] , відповідачка. Оскільки на час народження дитини сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, то реєстрація її народження здійснювалась на підставі ст.126 СК України, за приписами якої походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства це невизнання особою реєстрації себе, як батька дитини, і можливе воно лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Отже, предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. На підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав жодного доказу про ймовірність не його батьківства по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Калачева проти російської федерації (від 07.05.2009) зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Тягар доказування обставин, покладених в основу позовних вимог, покладається на позивача, який і має довести обґрунтованість заявлених вимог. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Суд враховує позицію відповідачки щодо визнання позову, однак це не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суду слід дослідити матеріали справи, надати належну оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходячи виключно із факту визнання. Виходячи з положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ст.264 ЦПК України). Тож суд не може покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачкою, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які підлягають встановленню. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. При цьому, згідно з вимогами процесуального закону (ст.ст.12, 81 ЦПК України), обов`язок доведення відсутності кровної спорідненості між батьком та дитиною покладається саме на позивача, який стверджує про це, на загальних підставах, зокрема шляхом проведення судової генетичної експертизи. Відтак, резюмуючи викладене, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

Outcome: dismissed