Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] згідно вимог якого просили зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0621 га., кадастровий номер 2610100000:20:001:0290, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом: демонтажу огорожі (фундаменту і сітки) встановленої з боку фасадної частини будинку, між стіною будинку і огорожею, яка встановлена по межі земельної ділянки вказаного будинку і землі загального користування; демонтажу огорожі (фундаменту, металевих стовпчиків, сітки-рабиці) встановленої позаду будинку (на подвір`ї вказаного будинку); демонтажу вольєра; знесення самочинного побудованого на вказаній земельній ділянці гаражу. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивачі та відповідачі є співвласниками чотирьох квартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0621 га., кадастровий номер 2610100000:20:001:0290, яка передана у спільну сумісну власність співвласникам будинку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Незважаючи на те, що позивачі та відповідачі є співвласниками земельної ділянки, але відповідачі чинять позивачам перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Так, без згоди відповідачів встановили з бічної сторони будинку огорожу, якою повністю перекрили доступ (прохід) до стіни будинку, відгородили частину спільної земельної ділянки шляхом встановлення бетонного фундаменту на якому встановили металічні стовпчики, між якими натягнули сітку-рабицю, це створює незручності для заїзду транспортного засобу на подвір`я будинку. Також встановили вольєр в якому сім`я утримувала велику собаку. Крім того, [PERSON] на земельній ділянці самочинно збудувала цегляну господарську споруду гараж, чим обмежила доступ до користування всією площею земельної ділянки. 08 лютого 2022 року відповідачі надали відзив на позовну заяву в яких зазначили, що позовні вимоги не визнають, вважають, що жодне право позивачів щодо користування земельною ділянкою ніким не порушено. Такий порядок користування був встановлений власниками квартир в будинку ще в 90-х роках, а в 2014 році, після оформлення права спільної сумісної власності на земельну ділянку був підписаний план розподілу земельної ділянки на тих самих умовах користування. Причиною подання позову є бажання позивача [PERSON] ,, власника квартири [ADDRESS] , виділити із земельної ділянки частку та визнати на неї право власності. Жодних перешкод відповідачам у користуванні земельною ділянкою вони не чинити і не чинять. [PERSON] погодила план користування земельною ділянкою та жодних претензій не висловлювала. Позивачки [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки вона відмовилась від прав на земельну ділянку ще в 2013 році\~ і як наслідок вона не є співвласником земельної ділянки. Облаштована фіртка з бічної сторони будинку закривається на засув і її можна в будь який момент відкрити. Огорожу навколо частини будинку, де знаходяться квартири відповідачів вони встановлювали ще в 2015 році щоб на подвір`я не заходили сторонні люди. Огорожу, яка встановлена на подвір`ї будинку встановлював ще попередній власник квартири [ADDRESS] , на даний час відповідачі підтримують цю огорожу в належному стані, ніякого фундаменту там немає, доступ відкритий для всіх співвласників ділянки. Вказана огорожа ніколи не створювала незручностей для заїзду транспортних засобів. Щодо вольєру (будки), то вона встановлена на тій частині земельної ділянки, яка виділена для квартири [PERSON] . Що стосується самочинно збудованої цегляної споруди гаражу, то позивачами не вказано про яку саме споруду йдеться. На спільній земельній ділянці збудовано три гаражі. Жодного гаражу відповідачі не будували, дані споруди, туалет та сарай, які розташовані поруч, вже стояли, коли відповідачка [PERSON] ще була дитиною. Тому позов є безпідставним та надуманим. Ухвалою суду від 05 квітня 2022 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів залучено Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради. Представник третьої особи надав письмові пояснення в яких зазначив, що згідно даних Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відсутні дані щодо зареєстрованого права на виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію гаража на ділянці площею 0,0621 га., кадастровий номер 2610100000:20:001:0290, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Перевірка вказаного об`єкта посадовими особами Управління не проводилась. Зважаючи на відсутність проведених заходів державного архітектурно-будівельного кон6тролю на об`єкті: гараж на земельній ділянці площею 0,0621 га., кадастровий номер 2610100000:20:001:0290, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , управління щодо задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта покладається на розсуд суду. 27 вересня 2022 року позивачка [PERSON] подала заяву про відмову від позову, така заява прийнята судом та 27 вересня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] закрито. Представник позивачки [PERSON] адвокат Круць В.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові, суду пояснив, що його довірителька є власницею квартири та співвласником земельної ділянки, а тому має право нею користуватися у повному обсязі, але відповідачі чинять їй перешкоди у такому повноцінному користуванні, тому вона змушена звернутись з позовом до суду. Погодився із твердженням про те, що між сторонами узгоджено порядок користування земельною ділянкою, але за усною домовленістю між співвласниками всі прибудови повинні були бути знесені при розподілі земельної ділянки. Позивачка [PERSON] в судові засідання не з`являлась, надала суду письмові пояснення в яких зазначила, що в 2013 році власниками квартир було прийнято рішення про приватизацію прибудинкової земельної ділянки та подальшого знесення всіх самочинно збудованих на ділянці будівель. У 2014 році процес приватизації було завершено передачею ділянки у спільну сумісну власність. Додатково між ними було узгоджено план розподілу земельної ділянки з метою проведення благоустрою земельної ділянки та знесення самочинно встановлених на ній парканів, гаражів, вуличних туалетів. Проте, відповідачі не мали наміру виконувати досягнуті домовленості. Більше того, відповідачі без згоди інших співвласників не здійснили демонтаж гаражу та паркану, а встановили нові паркани та фіртку, обмеживши позивачку у користуванні спільною земельною ділянкою. На прохання позивачки усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, їй було запропоновано потрапляти на земельну ділянку через суміжну земельну ділянку будинку [ADDRESS] . Гараж позивачки є зблокованим з гаражем відповідачки [PERSON] , тому вона погоджується добровільно розібрати свій гараж разом із гаражем [PERSON] . Позивач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, його представник адвокат Волосянко Р.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові. Також пояснив, що [PERSON] є власником квартири, але не може успадкувати частину земельної ділянки з підстав які від нього не залежать. Він не проживає в будинку, але це не означає, що він не може вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. [PERSON] та її чоловік фактично перемурували старий гараж (сарай) та користуються ним, це зроблено без згоди інших співвласників, тому такий гараж повинен бути знесений, як і сітка, паркан та вольєр. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав наведених у відзиві, суду пояснила, що позивачі до неї звертались з приводу перешкод у користуванні земельною ділянкою, між ними існує встановлений порядок користування земельною ділянкою і до цього часу жодних непорозумінь не було, поки квартиру у будинку не придбав [PERSON] . Ніякого гаражу вона та члени її сім`ї не будували, гараж збудований набагато раніше ще попередніми власниками, як і огорожа на подвір`ї, а вони з чоловіком це все підтримують в належному стані. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`являлась. Представників відповідачів адвокат Шкурлатовська Г.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві, також надала письмові пояснення. Суду пояснила, що сітку та фіртку за будинком встановлювали її довірителі, але позивачі мають можливість проходу через цю фіртку, вона закривається на гачок; паркан з сіткою всередині подвір`я встановлювали попередні власники, а її довірителі підтримують цю загорожу в належному стані, позивачі мають можливість повного доступу всередину та зберігають там свої будівельні матеріали; вольєр встановив чоловік [PERSON] ; мурований гараж належить позивачці [PERSON] , дерев`яний гараж належить відповідачці [PERSON] , він був встановлений ще в 1947-1959 роках, це різні гаражі і не відомо про знесення якого говорять позивачі. Ніякої перебудови гаражу відповідачі не здійснювали, ним користуються та зберігають там свої речі. Представник третьої особи в судовому засіданні суду пояснив, що до Управління не надходило жодних звернень щодо знесення гаражу, дозвіл на будівництво гаражів протягом останніх 11 років не видавався, чи видавався такий дозвіл раніше представнику Управління не відомо. Свідок [PERSON] , який є сусідом сторін, в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що співвласниками земельної ділянки є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Позивачка [PERSON] особисто зверталась та скаржилась свідку, що не може потрапити до своєї земельної ділянки через встановлену сітку, що відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою. В 2019-2020 роках чоловік [PERSON] побудував вольєр і там жив собака, на даний час собаки немає. Щодо того хто встановлював сітку і фіртку за будинком йому не відомо, але в 2014 році, як свідок поселився у сусідньому будинку, то сітки не було. Велика сітка посеред подвір`я була в 2014 році, відгородженою частиною користуються сім`я [PERSON] і [PERSON] . Також на земельній ділянці є дерев`яний туалет та гаражі. Дерев`яним гаражем користується [PERSON] та [PERSON] , хто встановлював ці гаражі свідку не відомо. Свідок [PERSON] , який є чоловіком відповідачки [PERSON] та проживає в квартирі [ADDRESS] , в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що власниками квартир є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . До нього чи його дружини [PERSON] чи [PERSON] з приводу перешкод у користуванні земельною ділянкою не звертались. У квартирі [ADDRESS] свідок живе вже 22 роки. Та сітка яка менша, за будинком появилась в 2014-205 роках, встановив її свідок, дозволу в інших співвласників земельної ділянки він не питав. Демчишин раз звернулась до свідка з приводу того, що сусід [PERSON] почав ставити паркан і вона не може пройти, наступного разу казала, що хоче пройти до своєї частини будинку щоб зробити порядок на земельній ділянці. Щодо великої сітки посеред подвір`я, то її також поставив свідок в 2014-2015 роках, але частина земельної ділянки була відгороджена ще попереднім власником [PERSON] . Позивачка [PERSON] має доступ до земельної ділянки та обгородженої площадки. Вольєр на земельній ділянці також встановлював свідок разом із [PERSON] , оскільки придбав собаку [PERSON] . Щодо гаражів, то цегляним гаражем користується [PERSON] , а гараж [PERSON] вже стояв до того як свідок почав проживати в квартирі, він збудований ще в 1996-1997 роках. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,0621 га, кадастровий номер 2610100000:20:001:0290, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка належить їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 2 а.с.38). Співвласниками квартири [ADDRESS] з 16.12.1997 були : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка у зв`язку з одруженням змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, видане агентством по приватизації державного житлового фонду (т. 1 а.с.15,); 23.10.2002 [PERSON] подарував свою частку у квартирі [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування (т. 1 а.с.16) 13.06.2015 [PERSON] стала власником 43/100 частин квартири після смерті чоловіка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2015 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( т. 1 а.с.17, 18). [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] з 02.06.1998, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, видане агентством приватизації (т.1 а.с.8). Власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2019 є [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с.10-11, 12). Також [PERSON] заповіла свою частку земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:20:001:0290, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (т.1 а.с.13). [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину отримати не може, оскільки частка Коржан у вказаній земельній ділянці не визначена\~ (т. 1 а.с.14). Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с.20). В той же час [PERSON] набув право на земельну ділянку на підставі ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, оскільки набув право власності на квартиру у будинку. До відзиву відповідачами долучено план розподілу прибудинкової території між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що виготовлено ПП « ГЕО» в 2014 року, за : кв. 1 закріплено - 0,0095 га; кв. 2 - 0,0065 га, кв. 3 - 0,0078 га, кв. 4 - 0,0079 га., у спільному користуванні 0,0106 га. ( т. 1 а.с.65). Будинок, у якому розміщені вказані квартири, власниками, яких є учасники судового розгляду є одноповерховим, багатоквартирним. На земельній ділянці, що знаходиться у спільній сумісній власності встановлено огорожу (фундамент і сітку) з боку фасадної частини будинку, між стіною будинку і огорожею, яка встановлена по межі земельної ділянки вказаного будинку і землі загального користування; огорожу (фундамент, металеві стовпчики, сітку-рабицю) позаду будинку (на подвір`ї); вольєр; гаражі. Позивачами та відповідачами до позову та відзиву долучено світлини, на яких зафіксовані такі об`єкти. Позивачі стверджують, що такі об`єкти встановлені відповідачами та що вони заважають в повній мірі користуватися спільною земельною ділянкою. Представник відповідачів та відповідачка [PERSON] заперечували факт будівництва гаражу та встановлення сітки. Вказали, що такі об`єкти були встановлені, збудовані попередніми власниками квартир. Разом з тим, з показів свідка [PERSON] та частково з пояснень представника відповідачів встановлено судом, що огорожу (сітку) з боку фасадної частини будинку, між стіною будинку і огорожею, яка встановлена по межі земельної ділянки вказаного будинку і землі загального користування; огорожу (металеві стовпчики, сітку-рабицю) позаду будинку (на подвір`ї); вольєр встановив чоловік відповідачки [PERSON] свідок у справі [PERSON] . Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно з вимогами ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. У розумінні статей 377, 382, 385, 812 ЦК України багатоквартирним слід вважати житловий будинок, який складається з двох чи більше квартир. Стаття 382 ЦК України визначає поняття квартири, як окремого об`єкта права власності. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частиною першою статті 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У зв`язку із цим, самовільне заняття цих земельних ділянок громадянами для задоволення власних потреб - не допускається. Частина друга цієї статті передбачає, що земельні ділянки, на розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Згідно з підпунктом г частини 2, частини 3 ст. 89 ЗК України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають зокрема земельні ділянки співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Згідно з підпунктом 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно ч. 3 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Отже, земельна ділянка належить співвласникам житлового будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом з загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його користування. Нормами земельного законодавства та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки\~ на якій розташований багатоквартирний жилий будинок або її частини. У разі приватизації громадянами квартир, земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування лише у спільну сумісну власність всім власникам квартир. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 368/513/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 263/68/17. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно земельної діялнки вимагає погодження всіх співвласників. Суд враховує правовий висновок Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 344/2239/19, де зазначено, що житловий будинок, який знаходиться на спірній земельній ділянці, є за своїм статусом багатоквартирним будинком, тому відповідно до статті 42 ЗК України земельна ділянка має статус земельної ділянки багатоквартирного будинку. Таким чином, вказані вище норми права та встановлені у справі обставини дають підстави для висновку, що позивачі, як власники квартир у багатоквартирному будинку, які є одночасно співвласниками вказаної земельної ділянки, мають право вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном. Суд встановив, що відповідачі, які є співвласниками та власниками кв. [ADDRESS] та [ADDRESS] на прибудинковій території зазначеного будинку самовільно встановили огорожу (сітку) з боку фасадної частини будинку, між стіною будинку і огорожею, яка встановлена по межі земельної ділянки вказаного будинку і землі загального користування; огорожу (металеві стовпчики, сітку-рабицю) позаду будинку (на подвір`ї); вольєр без згоди співвласників багатоквартирного будинку, співвласників земельної ділянки. Спростування такому відповідачами, їх представником не надано суду. З огляду на вищенаведені правові норми та встановлені обставини справи, вимоги позивачів про демонтаж огорожі (фундаменту і сітки) встановленої з боку фасадної частини будинку, між стіною будинку і огорожею, яка встановлена по межі земельної ділянки вказаного будинку і землі загального користування; демонтаж огорожі (фундаменту, металевих стовпчиків, сітки-рабиці) встановленої позаду будинку (на подвір`ї вказаного будинку); демонтажу вольєра підлягають до задоволення. За встановленими судами фактичними обставинами справи, сторони спору знаходяться в довготривалому конфлікті щодо користування зазначеною земельною ділянкою, а тому найкращий спосіб вирішення спору повинен бути обраний з дотриманням балансу інтересів обох сторін у справі. Суд вважає, що право позивачів порушене та підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідачів усунути перешкоди позивачам у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 2610100000:20:001:0290 площею 0,0621 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом: демонтажу огорожі (фундаменту і сітки) встановленої з боку фасадної частини будинку [ADDRESS] , між стіною будинку і огорожею, яка встановлена по межі земельної ділянки вказаного будинку і землі загального користування ( [ADDRESS] ); демонтажу огорожі (фундаменту, металевих стовпчиків, сітки-рабиці) встановленої позаду будинку (на подвір`ї вказаного будинку); демонтажу вольєра. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди шляхом знесення самочинного побудованого на вказаній земельній ділянці гаражу, суд зазначає наступне. Як вже зазначалось судом, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, такі не містять належних та допустимих доказів, на яких ґрунтуються вимоги позивачів щодо вищевказаної позовної вимоги, який саме гараж слід знести, хто є власником гаражу, хто його будував та коли, чи є гараж суцільною монолітною спорудою. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні. Сторони в судових засіданнях та свідки стверджували, що гаражі побудовані попередніми власниками квартир. Представники позивачів стверджують, що відповідачі, зокрема чоловік [PERSON] перебудовував гараж, оскільки на фото видніються шматки цегли та газоблоків, але фото не можуть достеменно стверджувати з чого та коли побудований гараж, ким чи проводилась його перебудова. Як стверджує представник Управління, згідно даних Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відсутні дані щодо зареєстрованого права на виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію гаража на ділянці площею 0,0621 га., кадастровий номер 2610100000:20:001:0290, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Перевірка вказаного об`єкта посадовими особами Управління не проводилась. Відповідно до ст. 376 ЦК України, Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Але, суду не надано належних та допустимих доказів того, що гараж збудований відповідачами чи ними здійснена його перебудова. Відтак, вказана вимога позивачів не підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до п.п 4, 6 ч. 1 ст. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 5\~ Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст. 42, 89, 120, 152 ЗК України, ст. ст. 16, 317, 319, 369, 376, 382, 391 ЦК України,

Outcome: partial