Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖК Сервіс Груп» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 04.11.2020р. по 30.06.2021р. в розмірі 5 046,18 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позову зазначило, що будинок у [ADDRESS] був переданий на обслуговування та експлуатацію позивача відповідно до наказу ПАТ «ХК «Київміськбуд» №00071/0/8-19 від 26.11.2019р. «Про передачу на обслуговування і експлуатацію житлових будинків». Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] у цьому будинку та отримують житлово-комунальні послуги. Свої обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг відповідачі не виконують належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. Оскільки в добровільному порядку вони не сплачують заборгованість, ТОВ «ЖК «Сервіс Груп» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним, та просить стягнути заборгованість за надані послуги за період з 04.11.2020р. по 30.06.2021р. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.08.2021р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. До суду надійшов письмовий відзив на позов представника [PERSON] та [PERSON] адвоката Сироткіної А.О. Ухвалою суду від 07.03.2023р. відзив повернутий, з огляду на відсутність у ньому підпису представника відповідачів. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата державної реєстрації права власності 04.11.2020р.) Позивач зазначає, що з моменту набуття права власності на квартиру відповідачі отримують від нього комунальні послуги, від указаних послуг не відмовлялися та фактично споживали їх. При цьому, як вказує позивач, він здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі наказу ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 26.11.2019р. №00071/0/8/19 «Про передачу на обслуговування і експлуатацію житлових будинків». Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжуються цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Слід зазначити при цьому, що позивач, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, не надав жодного доказу того, що саме він надав ці послуги відповідачам. Так, зокрема, позивач посилається на наказ ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 26.11.2019р. №00071/0/8-19 «Про передачу на обслуговування і експлуатацію житлових будинків», за яким, як він вказує, йому було передано будинок по [ADDRESS] , на обслуговування, утримання та експлуатацію, однак вказаного наказу до матеріалів позову не було додано. Також такими доказами могли б бути відповідний договір про надання послуг з відповідачами, виставлені рахунки на оплату послуг відповідачам, акти наданих послуг, виписки з рахунку про часткову оплату послуг інші докази, які б слугували підтвердженням того, що позивач є виконавцем послуг та надав послуги відповідачам. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed