Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

У провадженні Любешівського районного суду Волинської області перебувала вказана цивільна справа. До суду 28.02.2023 року від представника відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, зокрема про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги. Свою заяву позивач мотивує тим, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 23.02.2023 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Любешівська селищна рада про визначення місця проживання неповнолітніх дітей - відмовлено. Оскільки під час ухвалення даного рішення питання про судові витрати не вирішено, а представник відповідача до закінчення судових дебатів заявила про подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів, понесених [PERSON] витрат, на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України просить стягнути з позивача [PERSON] судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 9535,51 гривень. Від представника позивача адвоката Усаченка М.О. 02.03.2022 року на електронну адресу суду надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому вказує, що відзив не містив жодної інформації про те, що будуть понесені витрати на правничу допомогу та не вказаний орієнтовний розмір таких витрат, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення такої заяви. Вважає, що заявлений розмір витрат є завищеним, оскільки дана справа є незначної складності, а надані адвокатом послуги охоплюються загальною діяльність адвоката в межах конкретної справи. На підставі вказаного просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, розгляд проводити без участі його та [PERSON] .. Частиною ч. 4\~ст. 270 ЦПК України\~визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд не вбачає підстав для виклику в судове засідання сторін для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. На підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення та заперечення на неї, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 23.02.2023 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Любешівська селищна рада про визначення місця проживання неповнолітніх дітей - відмовлено. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Пунктом 2\~ч.2\~ст.141\~ЦПК\~України\~встановлено,\~що\~інші\~судові витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з\~ч.1,\~п.1\~ч.3\~ст.133\~ЦПК\~України\~судові витрати\~складаються\~з\~судового збору\~та\~витрат,\~пов`язаних\~з\~розглядом справи. До\~витрат,\~пов`язаних\~з\~розглядом справи,\~належать\~витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог п.3 ч. 1\~ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. В даному випадку представник позивача із вказаною заявою звернулася у визначений законом строк, з відповідним повідомленням про це до закінчення судових дебатів. Відповідно до\~ч.3,4\~ст.137\~ЦПК\~України\~для визначення\~розміру\~витрат\~на правничу\~допомогу\~з\~метою розподілу\~судових\~витрат\~учасник справи\~подає\~детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних\~адвокатом,\~та\~здійснених\~ним витрат,\~необхідних\~для\~надання правничої\~допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,\~\~п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно з п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним З`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження\~\~№ 12-171гс19)). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача надано договір про надання правової допомоги №31 від 12.12.2022 року з додатком, акт виконаних робіт та наданих послуг від 24.02.2023 року, довідку про отримання гонорару від 24.02.2023 року на суму 11300 гривень. Також,\~суд наголошує,\~що у постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16-ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе\~виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Разом з тим, представником позивача було подано заперечення на заяву про ухвалу додаткового рішення. Однак, суд зауважує, що може відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат, про що вказує адвокат Усаченко М.О. у клопотанні, посилаючись на ч.2 ст.134 ЦПК України, але це є правом, а не обов`язком суду. На підставі вищевикладеного, враховуючи належне підтвердження та детальний розрахунок вартості послуг, суд дійшов висновку, що витрати, понесені відповідачем є такими, що відповідають складності цієї справи та критеріям реальності і розумності, тому заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved