Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») 06.09.2022 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 29062,56 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2022 складає 1062527,19 грн. за кредитним договором №ODILGK01420097 від 02.06.2006, яка складається з наступного: 6924,56 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 7152,70 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2677,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12307,80 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору №ODILGK01420097 від 02.06.2006, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 18825,00 доларів США на умовах, визначених договором, на термін до 02.06.2021. Позивач стверджує в позові, що відповідач допустив заборгованість, яка станом на 17.08.2022 склала 29062,56 доларів США, яка складається з наступного: 6924,56 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 7152,70 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2677,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12307,80 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. [PERSON] 13.10.2022 надала до суду відзив на позов (а.с.30-32), просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що вона повністю погасила борг за кредитним договором перед позивачем, про що надала до суду відповідну довідку від 30.10.2017. Представник позивача 28.11.2022 надав до суду відповідь на відзив (а.с.72-73), просить суд задовольнити позов у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача не заперечив проти розгляду справи за відсутності представника Банку (а.с.3 зворотній бік). Відповідач [PERSON] 21.02.2023 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд відмовити в задоволенні позову з урахуванням відзиву та доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 06.09.2022 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.21). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 26.09.2022 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі (а.с.24-25). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.12.2022 закрито підготовче судове засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.102). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 02.06.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ODILGK01420097, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 18825,00 доларів США на умовах, визначених договором, на термін до 02.06.2021 (а.с.9-10, 33-35). В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 02.06.2006 укладено іпотечний договір, відповідно до якого передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.36-40). Рішенням Іллічівського міського суду від 21.04.2014 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODILGK01420097 від 02.06.2006 в розмірі 8552,52 доларів США, що за курсом НБУ складає 68334,63 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМКОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом і з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки (а.с.41-42). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.01.2016 в позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відмовлено (а.с.43-45). Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 рішення апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.46-48). Рішенням Іллічівського міського суду від 04.02.2019 (а.с.49-52): - скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» права власності на квартиру [ADDRESS] , яке було прийняте 12 жовтня 2016 року о 14:31:05; - скасовано у державному реєстрі прав на нерухоме майно реєстраційний запис приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу про право власності 16869555, дата, час державної реєстрації 07 жовтня 2016 року о 16:04:49 на квартиру [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством комерційнийм банком «ПриватБанк»; - поновлено відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна квартиру квартиру [ADDRESS] , що передували скасованим записам. Постановою Одеського апеляційного суду від 02.09.2021 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.02.2019 залишено без змін (а.с.54-58). В матеріалах справи наявний наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором №ODILGK01420097 від 02.06.2006, укладеним між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , яка станом на 17.08.2022 склала 29062,56 доларів США, яка складається з наступного: 6924,56 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 7152,70 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2677,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12307,80 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.4-7). Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» №BN70V5EE396V5OQ6 від 30.10.2017, [PERSON] (РОНКПП [NUMBER] ) станом на 30.10.2017 не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.59). V. Оцінка Суду. Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. Згідно ст. 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується сплатити кредит та повернути проценти. Позивачем в якості доказів наявності заборгованості відповідача за кредитним договором надано розрахунок заборгованості за договором №ODILGK01420097 від 02.06.2006, укладеним між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , яка станом на 17.08.2022 склала 29062,56 доларів США, яка складається з наступного: 6924,56 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 7152,70 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2677,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12307,80 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.4-7). Разом з тим, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» №BN70V5EE396V5OQ6 від 30.10.2017, [PERSON] (РОНКПП [NUMBER] ) станом на 30.10.2017 не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.59). Позивач жодним чином не спростував відсутність заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначеній у довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] від 30.10.2017. Виходячи з того, що заборгованість перед позивачем за кредитним договором №BN70V5EE396V5OQ6 від 30.10.2017 на день розгляду справи відповідачем погашена в повному обсязі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити з підстав, наведених в рішенні. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: dismissed