Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Стислий виклад заяви про встановлення факту смерті особи на території України, на якій введено воєнний стан, та яка перебувала в тимчасовій окупації. Заявниця [PERSON] в порядку представництва в особа адвоката Заброднього Є.О. (ордер на надання правничої допомоги серія АР № 1116030 від 03.03.2023 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЗП № 002450 від 21.11.2019 року у належно засвідчених копіях приєднані до матеріалів заяви) 06.03.2023 року скерувала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву у порядку окремого провадження, що надійшла та зареєстрована в діловодстві 09.03.2023 року за вх. № 3451, в якій просить суд ухвалити рішення про встановлення факту смерті [INFO] на території України, на якій було введено воєнний стан, та яка перебувала в тимчасовій окупації, а саме у м. Херсон, громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця ст. Афінська Абінського району Краснодарського краю російської федерації. Розгляд вищевказаної заяви заявниця [PERSON] просить проводити за її відсутності та за відсутності її уповноваженого представника, а ухвалене рішення за її заявою у порядку окремого провадження заявниця [PERSON] просить допустити до негайного виконання. Заяву обґрунтовано тим, що заявниця [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , який народився у ст. Афінська Абінського району Краснодарського краю російської федерації, та помер у віці 95 років у м. Херсон. Однак, на територію Херсонською територіальної громади, в силу введення воєнного стану та її подальшої тимчасової окупації, станом на дату смерті зазначеного громадянина України фактично поширювалася юрисдикція російської федерації, відповідно, було застосоване її законодавство, а тому документи про смерть [PERSON] , [INFO] , були видані за формою, встановленою російською федерацією, яка є неприйнятною для українських державних органів реєстрації актів цивільного стану. Заявниця [PERSON] зазначає, що скільки м. Херсон станом на дату смерті зазначеного громадянина України було тимчасово окупованим, а до цього там, як і по всій території України, було оголошено воєнний стан, то свідоцтво про його смерть, видане за законами російської федерації, є недійсним та, відповідно, не є підставою для реєстрації смерті зазначеного громадянина на території України. У свою чергу, встановлення факту смерті батька заявниці [PERSON] необхідне останній для отримання свідоцтва про смерть особи встановленого законодавством України зразка та реалізації в подальшому всіх належних їй прав щодо спадкування. Заяви та клопотання учасників справи. Як уже йшлося вище, при зверненні до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із заявою про встановлення факту смерті особи на території України, на якій введено воєнний стан, та яка перебувала в тимчасовій окупації, заявниця [PERSON] одночасно заявила клопотання про проведення судового розгляду такої заяви за її відсутності та за відсутності її уповноваженого представника. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 09.03.2023 року заяву [PERSON] , з участю заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про встановлення факту смерті особи на території України, на якій введено воєнний стан, та яка перебувала в тимчасовій окупації, прийнято до розгляду. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження. Судове засідання щодо розгляду справи по суті, враховуючи невідкладність розгляду справи даного типу, призначено на 09.03.2023 року о 14.15 год., з урахуванням особливостей, визначених у статтях 294, 317 ЦПК України. Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд цієї справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В силу частин 1, 2 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що стверджується її паспортом громадянки України серії номер [NUMBER] з терміном дії до 13.09.2029 року (копія міститься у справі, а. с. 4), а її зареєстрованим місцем проживання на території України є [ADDRESS] . Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Лабинського району Краснодарського краю російської федерації 17.06.1970 року (копія міститься у справі, а. с. 8), з урахуванням свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Суворовським відділом ЗАГС м. Херсон України 27.04.1990 року (копія міститься у справі, а. с. 9), заявниця [PERSON] , народилася [INFO] , а її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 27.06.2001 року (копія міститься у справі, а. с. 6), [PERSON] , [INFO] , з 04.04.2008 року був зареєстрованим по [ADDRESS] . Судом встановлено й те, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 95 років м. Херсон, причина смерті - поліорганна недостатність, генералізований атеросклероз, що стверджується довідкою про причину смерті (до форми № 106/о № 35, видається для поховання), виданою лікарем [INFO] (копія міститься у справі, а. с. 10), проте усі інші документи про його смерть, зокрема й свідоцтво про смерть (копія містяться у справі а. с. 11), були видані за формою, встановленою російською федерацією, яка в цей час тимчасово окупувала м. Херсон, а до цього в місті, як і по усій території України, було введено воєнний стан, строк котрого неодноразово продовжувався та надалі триває. У свою чергу заявниця [PERSON] , [INFO] , будучи донькою [PERSON] , який помер [INFO] у м. Херсон, не може отримати свідоцтво про його смерть встановленого законодавством України зразка, у зв`язку з чим необхідним є встановлення факту смерті батька на території України, на якій введено воєнний стан, та яка перебувала в тимчасовій окупації, для реалізації в подальшому всіх належних їй прав щодо спадкування після смерті батька. Норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.2022 року, що був затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 року, продовжено строк дії запровадженого в Україні воєнного стану з 05 год.30 хв. 25.05.2022 року строком на 90 діб. У свою чергу Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 (із змінами та доповненнями). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях, визначені як тимчасово окупована територія. В силу ч. 2 ст. 4 вказаного Закону правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст. 9 вказаного Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до висновків Європейського Суду з прав людини, зроблених зокрема у справах «Лоїзіду проти Туреччини» («Loizidou v. Turkey», заява № 15318/89 рішення від 18.12.1996 року) , «Кіпр проти Туреччини» («Cyprus v. Turkey», заява № 25781/94, рішення від 10.05.2001 року), а також «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»» («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», заява № 11138/10, рішення від 23.02.2016 року) та «Ілашку та інші проти Республіки Молдова та Росії» («Ilascu and Others v. Moldova and Russia», заява № 48787/99, рішення від 08.07.2004 року), першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Пунктом 8 частини 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Як роз`яснюється у пунктах 10, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. У цей-же час, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, котрі видають уповноважені на те органи, а є лише підставою для їх одержання. В силу ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для усіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на усій території України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» внесення відомостей про смерть особи здійснюється органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Висновок суду за результатами розгляду справи. За встановлених у судовому засіданні обставин щодо оголошення по усій території України у період з 24.02.2022 року воєнного стану, строк котрого неодноразово продовжувався та надалі триває, а також перебування Херсонської територіальної громади станом на [INFO] у переліку територіальних громад, які перебували в тимчасовій окупації (підпункт 8 пункту 5 розділу VIII Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 (із змінами та доповненнями), а також беручи до уваги те, що факт смерті особи на території, на якій введено воєнний стан, або на тимчасово окупованій території України, може бути встановленим у порядку окремого провадження, виходячи також з інтересів заявниці [PERSON] щодо отримання відповідного свідоцтва про смерть батька та захисту свого права на спадкування після його смерті, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву, зокрема встановити факт смерті [INFO] на території України, на якій було введено воєнний стан, та яка перебувала в тимчасовій окупації, а саме у м. Херсон, громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця ст. Афінська Абінського району Краснодарського краю російської федерації. Ухвалене рішення суду про встановлення зазначеного факту має наслідком виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків заявниці [PERSON] , зокрема буде служити підставою для отримання нею свідоцтва про смерть свого батька встановленого законодавством України зразка, а також реалізації свого права на спадкування після смерті батька. Щодо розподілу судових витрат у справі. Оскільки заявниця [PERSON] була звільненою від сплати судового збору за пред`явлення нею до суду заяви про встановлення факту смерті особи на території України, на якій введено воєнний стан, та яка перебувала в тимчасовій окупації, на підставі пункту 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то такі судові витрати у справі слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved