Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 03.09.2021, і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23.09.2021. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем окремо від відповідача за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на утриманні позивача, а відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач 03.09.2021змушена була звернутись до Заводського районного суду міста Миколаєва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхнього сина. Проте, ухвалою суду від 13.09.2021 позивачу було відмовлено у видачі судового наказу на підставі пункту 3 частини першої статті 165 ЦПК України, оскільки нею було заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України. Враховуючи, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач з цього часу ухиляється та не сплачував аліменти на утримання дитини, просить розглянути можливість стягнення аліментів за минулий час, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимогу визнає частково, та просить стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частки його заробітної плати, починаючи з 01.03.2022, та врахувати при постановленні рішення вже сплачені ним аліменти протягом 2022 року зменшивши відповідну суму аліментів. В обґрунтування свого відзиву вказує, що в 2022 році ним на ім`я позивача здійснено 9 платежів на загальну суму в розмірі 15500,00 грн. До того ж, ним здійснювалась сплата аліментів в добровільному порядку і в 2021 році, але відповідні платежі здійснювались готівкою особисто позивачу, не через банківську установу, а отже відповідними платіжними документами підтверджені бути не можуть. Оскільки позивач звернулась до суду з цим позовом 01.03.2022, то відповідно до приписів частини першої статті 191 СК України аліменти можуть бути присуджені з 01.03.2022. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Також відповідач не погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів, оскільки він також є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14.12.2020 відповідач щомісячно сплачує на сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. Враховуючи перебування на його утриманні ще однієї дитини, відповідач просить суд визначити розмір аліментів як 1/6 частку від його доходу. Позивач надала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що вона вживала заходи щодо отримання аліментів з відповідача, а саме: 03.09.2021 зверталась до Заводського районного суду міста Миколаєва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхнього сина. Проте, ухвалою суду від 13.09.2021 позивачу було відмовлено у видачі судового наказу на підставі пункту 3 частини першої статті 165 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач з цього часу ухилявся та не сплачував аліменти на утримання дитини, просить розглянути можливість стягнення аліментів за минулий час, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу. Також зазначила, що вона повторно звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва з даною позовною заявою у лютому 2022 року. З 13.09.2021 до подачі позову до суду дитина знаходилась на повному утриманні позивача, а відповідач жодної матеріальної допомоги не надавав, тому позивача й була вимушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідач почав сплачувати аліменти на утримання дитини з 07.02.2022 та дійсно періодично сплачував їх протягом 2022 року шляхом банківського переказу, що позивачем не заперечується. Питання щодо фактично сплачених відповідачем аліментів повинно вирішуватись вже на стадії виконання судового рішення. Додатково зазначила, що в неї були відсутні докази про наявність у відповідача іншої дитини та сплату ним аліментів, та й самим відповідачем не надано до суду належних, достовірних та достатніх доказів про те, що він сплачує аліменти на виконання рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14.12.2020. За такого, позивач наполягає на стягненні аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. Ухвалою судді Заводського районного\~суду міста\~Миколаєва Афоніної С.М. від 01.03.2022 справу передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду міста Миколаєва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2022 справу передано судді Коваленку І.В. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.12.2022 копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви повторно направлено відповідачу, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5\~статті 279 ЦПК України\~не надходило. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи і\~оцінивши наявні\~в ній докази, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, сторони записані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №517. Зі змісту позовної заяви вбачається, та не заперечується відповідачем, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що відповідач записаний батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №145. Згідно рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14.12.2020 по цивільній справі №488/2864/20 зменшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.10.2019 на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., та визначено розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Статтями\~8,\~11 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Абзацом першим пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами статті 182 Сімейного кодексу України\~встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні в справі докази, враховуючи, що відповідач є працездатним, частко визнання ним позовних вимог та перебування на його утриманні ще одного малолітнього сина, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу), щомісячно. В свою чергу, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини другої\~статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. В свою чергу, присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду. Звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, не може бути підставою для стягнення аліментних платежів з цієї дати, оскільки судовий наказ щодо цього видано не було, доказів обізнаності відповідача щодо такого звернення матеріали справи не містять, а тому, за змістом частини першої\~статті 191 СК України\~аліменти на дитину мають бути присуджені за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Також судом враховується, що відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання дитини, що було визнано позивачем у наданій нею відповіді на відзив. Так згідно фіскальних чеків відповідач здійснив перекази грошових коштів на ім`я позивача, де призначенням платежу вказано аліменти за відповідний місяць, а саме: від 07.02.2022 на суму 1000,00 грн. з призначенням «аліменти за січень 2022»; від 08.04.2022 на суму 1000,00 грн., призначення «аліменти за квітень 2022»; від 06.07.2022 на суму 2000,00 грн., призначення «аліменти 06.07.2022»; від 12.08.2022 на суму 2000,00 грн., призначення «аліменти 12.08.2022»; від 09.09.2022 на суму 2000,00 грн., призначення «аліменти за вересень 2022»; від 07.10.2022 на суму 2000,00 грн., призначення «аліменти за жовтень 2023»; від 02.11.2022 на суму 2000,00 грн., призначення «аліменти за листопад 2022»; від 13.12.2022 на суму 2000,00 грн., призначення «аліменти за грудень 2022». За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні в справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 17.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття, з врахуванням виплачених за цей період сум аліментів. Враховуючи, те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі\~пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимоги статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial