Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Козар Микола Михайлович звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання матері [PERSON] .В обгрунтування доводів посилається на те, що вона є матір`ю [PERSON] , який проживає з нею в одному житловому будинку. Відповідач ніякої допомоги добровільно не надає, отримує заробітну плату і має можливість надавати допомогу непрацездатній матері, однак ухиляється від свого обов`язку. Зазначає, що потребує матеріальної допомоги, що є пенсіонером за віком, має ряд захворювань, її чоловік [PERSON] (батько відповідача) помер [INFO] . Вимоги мотивує тим, що пенсія, яку вона отримує не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання та оплату комунальних послуг. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання матері [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Суд своєю ухвалою від 07.02.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначив судовий розгляд справи без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail [INFO]. Представник позивача-адвокат Козар М.М., який діє в інтересах [PERSON] (ордер серії АО №1077198 від 23.12.2022 року) подав до суду заяву (вх.№1807) про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав зазначених у клопотанні. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження. Поштове повідомлення повернуто до суду із розпискою відповідача про отримання копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з доданими до позову документами (а.с.25). Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надійшло. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд проводить заочний розгляд справи (ст. 280 ЦПК України) за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1,3 ст. 172 СК України - повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, відповідний актовий запис №42 від 03.03.1973 року) записано у графі батько [PERSON] , мати - [PERSON] (позивач). Батько [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №100 від 09.06.2005 року). Відповідно до ст. 202 СК України - повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тобто, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Судом встановлено, що позовні вимоги обгрунтовані позивачем з посиланням на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, яка є недостатньою на придбання продуктів харчування, ліків та інших витрат. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на нужденне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітній син (відповідач). Позивач має статус пенсіонера, знаходиться на обліку Головного управління ПФУ в Закарпатській області, отримує пенсію (в розмірі пенсії за віком), що підтверджується довідкою №8465207705440417 від 15.12.2022 року (станом на листопад 2022 року - 3324,59 грн.). Інших доходів не має. Також судом перевірено та встановлено, що позивачка має ряд захворювань (захворювання хронічного п/крижового радикуліту з корінцевим синдромом з легким порушенням ходи), сплачує комунальні послуги. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2023 році, зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 2093 гривень. Відповідно до ст. 205 СК України - суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Із наданої позивачем довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір пенсії [PERSON] є не нижчим прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, однак суд приймає до уваги, що позивач є людиною похилого віку, мешкає сама, суду надано докази на підтвердження розміру витрат на ліки та оплату комунальних послуг, а тому суд допускає, що витрати позивача на ліки та інші витрати в сукупності перевищують розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків суд враховує, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Розмір аліментів на утримання матері [PERSON] , [INFO] необхідно визначити з 27.12.2022 року у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно і довічно, який буде відповідати чинному законодавству, не порушуючи інтересів і становища, як відповідача, так і позивача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог та які підтверджено належними та допустимими доказами, приймаючи до уваги, що від відповідача заперечень не надійшло (ч.4 ст.12 ЦПК України - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій), суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Поскільки вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 992,40 грн., які діяли з 01.01.2022 року (на день подачі позову до суду). Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України..

Outcome: partial