Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.06.2021; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про право власності за [PERSON] ; - витребувати у [PERSON] з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.12.2021 відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою від 24.06.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що їй на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Місце проживання позивача зареєстровано у цій квартирі із 04.03.1997 і до даного часу. 23.06.2021 позивач дізналася, що квартира була відчужена. Як з`ясувалось, 11.06.2021 невідома особа, від імені позивача, продала квартиру відповідачу. Оскільки позивач не підписувала договору купівлі-продажу, такий підлягає визнанню недійсним. Відповідно наявні підстави для скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем та витребування в останньої квартири в користь позивача. Відповідач правом на подання відзиву не скористалася. Третя особа правом на подання заперечень не скористалася. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, навів доводи аналогічні позову. Представник відповідача вимоги позову заперечив, вказав про недоведеність того, що позивач був попереднім власником спірної квартири. Зокрема договір купівлі-продажу від 16.07.1996, лист КП «ДМБТІ» ДОР від 28.05.2021 не містять ідентифікаційних даних покупця та власника квартири. У вказаному договорі вказано дані паспорту покупця №586175 від 16.11.1980 тоді як у висновку експертизи вказано, що позивач документований паспортом № [NUMBER] . Звертає увагу на незрозуміле походження доказів, не співпадіння дат коли позивач дізнався про порушене право та наданих доказів, відсутність інформації щодо стану кримінального провадження. Також вказує про неефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права та покликається на висновки постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №521/8368/15. Обставини, встановлені судом. Позивачем долучено копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15.01.2002 на ім`я [PERSON] . У вказаному паспорті міститься відмітка про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] із 25.03.1997. Відмітка про зняття з реєстрації відсутня. Також позивачем долучено копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я [PERSON] [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі продажу, укладеного 16.07.1996 на товарній біржі «Єкатеринославська», [PERSON] продав, а [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий ОКД Красногвардійського РІК м. Дніпропетровська 26.11.1980, купила квартиру за адресою: [ADDRESS] . Із відповіді КП «Дніпровське МБТІ» від 28.05.2021, адресованій приватному нотаріусу ДМНО Царейкіну М.С. вбачається, що право власності на квартиру за вказаним договором було зареєстровано за [PERSON] . Із відповіді Департаменту Адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 13.09.2021 на запит адвоката Вишневського вбачається, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON] , [INFO] з 04.03.1997 та по теперішній час; [PERSON] , [INFO] з 04.03.1977 та по теперішній час. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 11.06.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.10.2021, власником житла за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу. Із копії свідоцтва про шлюб від 09.11.2021 вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». До Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.07.2021, за номером 12021041030000662, внесено відомості за заявою [PERSON] про заволодіння шахрайським шляхом її квартирою. На звернення адвоката Тронька В.В. слідчим СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надано висновок експерта, проведений в межах кримінального провадження 12021041030000662. Згідно вказаного висновку підпис у договорі купівлі-продажу квартири від 11.06.2021, а також у заявах від 11.06.2021, виконано не [PERSON] , а іншою особою. Також іншою особою замість [PERSON] виконано підпис у наданому нотаріусу договорі купівлі-продажу від 16.07.1996. Із додатків до висновку експертизи вбачається, що предметом експертизи був примірник договору від 16.07.1996, який відрізняється від договору від 16.07.1996, який надала позивач. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2\~381,50 грн. та 2\~724 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4). Вказані норми кореспондуються із приписами ст.81 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно п.2 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. За приписами ч.1 ст.178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Згідно пунктів 4 та 5 ст.178 ЦПК України, відзив повинен містити: обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Пунктом 6 ч.1 ст.3 ЦК України визначену таку загальну засаду цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст.387 ЦПК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами ч.1 ст.388 ЦПК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У постановах від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц, від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц Велика Палата\~Верховного суду погодилася із висновком Верховного Суду України, сформульованим у постанові від 17.02.2016 (провадження № 6-2407цс15) за яким віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. У вказаних постановах Велика Палата\~Верховного суду\~також погодилася із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17.12.2014 (провадження № 6-140цс14) за яким, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України\~не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). За висновком, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Великої Палати Верховного Суду: п. 7.17.\~У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини; п.7.18.\~Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено; п.7.24.\~У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договорів оренди, посилаюсь на те, що ці договори не підписував, умови їх не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачу як власнику цих земельних ділянок, покликаючись до умов договорів, підписаних невстановленою особою замість позивача; п. 7.25.\~Суди попередніх інстанцій повно та достеменно встановили обставини справи, за якими спірні договори позивач не підписував та, відповідно, з істотних умов цих договорів не погоджував; п.7.26.\~Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій\~статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.\~Разом із тим\~Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним\~шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У п. 7.34 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №200/12998/18, задоволення позову та витребування спірного майна у відповідача як добросовісного набувача на користь позивача не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідає справедливому балансу інтересів сторін та є пропорційним заходом захисту порушеного права позивача. За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №335/10446/18, виснуючи про правомірність задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача, зазначив: «такий висновок враховує інтереси позивачів як власників спірного нерухомого майна та баланс з правами й інтересами добросовісного набувача, оскільки за обставин, коли позивачі втратили майно внаслідок протиправних дій та на підставі неіснуючих судових рішень, права та інтереси позивачів переважають інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього, тому вимоги про витребування спірного нерухомого майна є обґрунтованими». У пункті 61 Рішення від 09.10.2018 у справі «Фонд «Батьківська турбота» проти України» ЄСПЛ указав, що помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. Іншими словами, ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи. Висновки суду. Згідно встановлених правовідносин, право власності на квартиру позивача перейшло до відповідача на підставі договору купівлі-продажу, який позивач не підписувала. За вказаних обставин суд констатує той факт, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.06.2021 є неукладеним. Такий договір є недійсним в силу закону (нікчемним). Відтак такий договір не створює будь-яких правових наслідків, проте визнати його недійсним неможливо. Звертаючись до викладених висновків Верховного Суду та враховуючи, що між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку буде віндикаційний позов. При цьому квартира вибула із володіння позивача поза його волею, що дає підстави для застосування ст.387 ЦК України. Доводи відповідача про відсутність належної ідентифікації позивача суд відхиляє. Так у всіх документах збігається ПІБ позивача, підтверджується факт реєстрації місця проживання у спірній квартирі саме позивача (у квартирі зареєстрована одна особа із таким ПІБ, у паспорті позивача міститься відмітка про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі). Відтак відсутні підстави припускати, що власник спірної квартири може бути іншим. Зазначення у договорі та висновку експертизи різних даних паспорта позивача не змінює вказаного факту. Також суд звертає увагу, що відповідачем не подавалося відзиву у якому мали б бути наведені відповідні заперечення. Доказів із цього приводу відповідач також не подавав та витребувати не просив, не ставив під сумнів надані позивачем копії документів не просив витребувати їх оригінали. Тому доводи представника відповідача, надані вже в судовому засіданні, суд визначає такими, що не спрямовані на досягнення завдання цивільного судочинства, а на ухилення від відповідальності відповідача. Таку тактику не можна визначити добросовісною. Щодо покликань представника відповідача на постанову Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №521/8368/15 суд зазначає наступне. У вказаній\~справі суди\~вирішували спір\~між державою\~та особою,\~в постанові\~вказано про\~необхідність забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Тому суд надав перевагу праву особи перед державою. У нашому випадку обома сторонами справи є «конкретні особи», тому обставини справ є різними. У нашій справі стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню по відношенні до обох сторін. При цьому саме позивач є власником квартири, а відповідач лише незаконним володільцем. Квартири позбувся саме позивач, тоді як щодо відповідача фактично відбулося заволодіння його грошовими коштами. За вказаних обставин однозначно вбачається наявність підстав для повернення квартири у володіння позивачу. Викладене відповідає приписам статей 378, 388 ЦК України. Подібні висновки наведеним у постановах Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №200/12998/18 та від 18.05.2022 у справі №335/10446/18. У цих постановах вказано, що задовлення віндикаційного позову до добросовісного набувача не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідає справедливому балансу інтересів сторін та є пропорційним заходом захисту порушеного права позивача. Вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу не може бути задоволеною, з огляду на встановлений судом факт, що такий договір не був укладеним. Вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права власності не може бути задоволена, оскільки є неефективним способом захисту порушеного права позивача. Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює. За вказаних обставин позов підлягає задоволенню в частині віндикаційної вимоги, що повністю відновить порушене право позивача на квартиру. В задоволенні інших вимог суд відмовляє. Оскільки суд задовольняє позов частково, сплачений позивачем судовий збір, в частині вимоги майнового характеру, слід стягнути з відповідача.

Outcome: dismissed