Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

І. Суть спору: Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла її баба - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належав їй на праві приватної власності на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95906271 від 31.08.2017 року. Наголошує, що за життя [PERSON] склала заповіт від 16.11.2018 року, згідно з яким житловий будинок у [ADDRESS] заповіла онуці [PERSON] (позивачці у справі), а житловий будинок у [ADDRESS] та земельні ділянки, що знаходиться у с.Підліски, Яворівського району Львівської області, заповіла доньці [PERSON] , однак остання спадщину не прийняла, заявивши про відмову від прийняття такої в користь онуків померлої - [PERSON] та [PERSON] (сторін по справі). Інші спадкоємці спадкового майна [PERSON] , а саме її діти - [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли, заявивши про відмову від її прийняття в користь онуків померлої - [PERSON] та [PERSON] .. Стверджує, що вона (позивачка) також відмовилася від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , що стверджується її письмовою заявою від 07.09.2021 року, та заявила про прийняття спадщини за законом. Наголошує, що у заявку із неприйняттям спадщини спадкоємцями першої черги спадкування за законом, єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є онуки померлої - вона ( [PERSON] ) та відповідач [PERSON] , які у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті спадкодавця. Зазначає, що 26.01.2022 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про поділ спадщини, посвідчений Приватним нотаріусом Яксманицьким Р.С., згідно з яким позивачці [PERSON] переходить на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS] та приватизовані земельні ділянки площею 1,1713 га (кадастровий номер 462248500:02:000:0074) та 0,5013 га (кадастровий номер 462248500:042:000:0028), які розташовані на території Підлісківської сільської ради Яворівського району Львівської області. Таким чином, після смерті [PERSON] , позивачка [PERSON] стала власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Однак, в позасудовому порядку оформити право власності на вищевказаний будинок не має можливості, у зв`язку із відмовою нотаріуса на такий, тому змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ІІ. Позиція учасників справи: В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій позов визнає та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу слухати за відсутності представника ради, вирішення спору покладає на розсуд суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 31.08.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Ухвалою судді від 15.09.2022 року, після усунення позивачкою недоліків позовної заяви, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 22.11.2022 року заяву позивачки [PERSON] про зміну позовних вимог залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Ухвалою судді від 12.01.2023 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів. Ухвалами судді від 26.01.2023 року відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про зміну предмета позову та закрито підготовче провадження в справі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у відповідності до вимог статті 206 ЦПК України. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи: Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті баби сторін - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 16.06.2021 року). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, в тому числі і житловий будинок [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95906271 від 31.08.2017 року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №378/2021, заведеної у Приватного нотаріуса Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений 16.11.2018 року старостою сіл Підліски, Вишенька Мостиської міської ради Тур Г.М. , згідно з яким житловий будинок у [ADDRESS] заповіла онуці [PERSON] (позивачці у справі), а житловий будинок у [ADDRESS] та земельні ділянки (кадастрові номери 4622485000:02:000:0074, 4622485000:04:000:0028), що знаходиться у с.Підліски, Яворівського району Львівської області, заповіла доньці [PERSON] , [INFO] , яка від прийняття спадщини за заповітом відмовилася в користь онуків померлої - [PERSON] та [PERSON] (сторін у справі). Як вбачається із письмової заяви позивачки [PERSON] , №1325 від 07.09.2021 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, така від належної їй спадщини за заповітом відмовилася та звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину як спадкоємець п`ятої черги за законом після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги спадкового майна [PERSON] , а саме її діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли, письмово заявивши про відмову від прийняття такої в користь онуків померлої - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується їхніми особистими заявами за №1324, №1326 та №1327 від 07.09.2021 року, які містяться в матеріалах спадкової справи №378/2021. Таким чином, у зв`язку із відмовою від прийняття спадщини спадкоємцями першої черги, спадкоємцями п`ятої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є її онуки - позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , які спадщину після смерті баби прийняли в силу положень ч.1 ст.1269 ЦК України, так як протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України звернулися до нотаріуса за оформленням спадкових прав, що підтверджується завами про прийняття спадщини за №1328 від 07.09.2021 року та №1335 від 08.09.2021 року. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку після смерті [PERSON] , крім сторін по справі не має. Судом встановлено, що 26.01.2022 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про поділ спадщини після смерті [PERSON] , посвідчений Приватним нотаріусом Яксманицьким Р.С., згідно з яким позивачці [PERSON] переходить на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS] та приватизовані земельні ділянки площею 1,1713 га (кадастровий номер 462248500:02:000:0074) та 0,5013 га (кадастровий номер 462248500:042:000:0028), які розташовані на території Підлісківської сільської ради Яворівського району Львівської області. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] , належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] перейшов за загальними правилами спадкування за законом до її онуки [PERSON] , в результаті чого остання стала володільцем вказаного житловому будинку. Однак, через відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Слід зазначити, що відповідачу [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] згідно Договору про поділ спадщини від 26.01.2022 року було видано свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2022 року. Спадщина, на яку видано свідоцтва складається з житлового будинку [ADDRESS] та приватизованих земельних ділянок площею 1,1713га та 0,5013га, які розташована на території Підлісківської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавців [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] ; копією свідоцтва про одруження позивачки [PERSON] ; копією договору про поділ спадщини від 26.01.2022 року; копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №66311708 від 07.09.2021 року; копіями заповітів [PERSON] від 25.10.2017 року та від 16.11.2018 року; копією довідки Мостиської міської ради Львівської області №1092 від 11.08.2021 року; копією технічного паспорта на житловий будинок, складеного ФО-П [PERSON] від 23.08.2017 року; копією звіту про оцінку майна, складеного СОД ФО-П [PERSON] від 08.08.2022 року; копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2022 року за вих. №54/02-31; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця [PERSON] ; копією матеріалів спадкової справи №378/2021, заведеної після смерті [PERSON] , а також іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство: Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ЦПК України встановлено, що: - відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. - у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; - статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання; - відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів); - відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновок суду: Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. VII. Судові витрати: Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: approved