Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме: 3% річних у розмірі 8753,85 грн, а також 2684,00 грн судових витрат по справі. Позов мотивовано тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.04.2012 року в цивільній справі № 2517/3778/12 стягнуто з відповідачів на користь банку борг, що складає 30679,99 грн - заборгованість за кредитним договором та 153,40 грн судових витрат з кожного, проте фактично заборгованість не погашена та рішення суду не виконане. За період з 12.03.2017 року по 22.02.2022 року, виходячи із простроченої суми заборгованості, банк нарахував 3% річних у розмірі 3328,94 грн, з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 8753,85 грн, яку просить стягнути з відповідачів. Відповідачі належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, але не надали відзив на позовну заяву у строк, передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і можливість повного задоволення позову з наступних підстав. 10.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №63/036-Ф08 (а.п.6-11). 10.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки №63/036-Ф08-Р (а.п.12-14). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.04.2012 року в цивільній справі №2/2517/464/12 стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку борг, що складає 30679,99 грн - заборгованість за кредитним договором та по 153,40 грн - судові витрати з кожного. З копії виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що станом на 05.12.2022 року рішення суду не виконане (а.п.23-30). Відповідно до розрахунку розміру 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи із простроченої суми заборгованості в розмірі 30679,99 грн, банк нарахував 3 % річних у розмірі 3328,94 грн, з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 8753,85 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за прострочення відповідачами виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Відповідно до п.1 ч.2, та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст.524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ч.2 ст.625 ЦК України визначає, що 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64). За таких обставин, враховуючи невиконання грошового зобов`язання, розмір якого визначений рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних. За період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи із простроченої суми заборгованості в розмірі 30679,99 грн, банк нарахував 3 % річних у розмірі 3328,94 грн, а з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 8753,85 грн. Вказана сума встановлена судом і ніким не оспорюється. Враховуючи наведене вище, зважаючи, що відповідачем не виконане зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням суду, чим порушено права позивача, тому таке порушення підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача 3 % річних з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у сумі 8753,85 грн, а позов - задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2481,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved