Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом вказавши, що з відповідачем по справі проживає на одному подвір`ї в [ADDRESS] . 30 серпня 2022 року біля 12.00 год. на подвір`ї вищезазначеного домогосподарства між [PERSON] та позивачем виникла суперечка в ході якої [PERSON] наніс позивачу удар палицею (держаком від лопати) по ступні лівої ноги, спричинивши середньої важкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п`ятої плюснової кістки. З даними тілесними ушкодженнями позивач звернувся в Тульчинську районну лікарню, де останньому надано медичну допомогу і накладено гіпс. Для придбання медичних препаратів позивачем було витрачено 175,00 грн., що являється майновою шкодою, яку було спричинено [PERSON] .. По даному факту Тульчинським ВП ГУНП у Вінницькій області було відкрито кримінальне провадження №1202202018000241, проведено досудове розслідування за підозрою оголошеною [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України. 31 жовтня 2022 року вироком Тульчинського районного суду Вінницької області [PERSON] було визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік і на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням на один рік. Під час розгляду кримінального провадження позивач з цивільним позовом про відшкодування завданої злочином шкоди до суду не звертався, добровільно шкоду [PERSON] не відшкодував. Навмисними діями [PERSON] позивачу також було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі, переживанні, нервовому потрясінні, оскільки нога довгий час знаходилася у гіпсі та останній не міг ходити, не міг виконувати домашню роботу. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 100000 грн. Просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на його користь причинену майнову шкоду в розмірі 175,00 грн., моральну шкоду в розмірі 100000 грн. та судові витрати відповідно до Закону. У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача, адвоката Стоян А.С. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. На задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В\~ судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, відповідно до частин 1,3-5 статті 128 ЦПК України, судовими повістками. Клопотань про відкладення слухання справи суду не надав. Також не скористався правом подачі відзиву. У відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за наступних підстав. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18. При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Судом встановлено, що [PERSON] своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КК України, а саме: 30 серпня 2022 року близько 12:00 години, між [PERSON] та [PERSON] на території домогосподарства де вони спільно проживають за адресою: [ADDRESS] виникла суперечка вході якої [PERSON] діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи і передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тримаючи в руках палицю (держак від лопати) наніс один удар останньою по ступні лівої ноги [PERSON] , чим заподіяв потерпілому [PERSON] , тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п`ятої плюсневої кістки, які відповідно до висновку експерта №135 від 02.09.2022 по ступеню тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий( більш як 21 день) розлад здоров`я. На підставі вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2022 року, [PERSON] було визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі з встановленням іспитового строку в один рік. (а.с.5-6) Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди у розмірі 175,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , позивач посилався на завдання йому тілесних ушкоджень в результаті яких він змушений був звернутися до медичного закладу, де йому було накладено гіпс. На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, позивач надав копію видаткової накладної про придбання медичних матеріалів від 30.08.2022 року (а.с. 7). Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зауважує, що подані позивачем докази, зокрема видаткова накладна про придбання медичних матеріалів, самі по собі не є належним доказом у справі, оскільки відсутні у матеріалах справи медична картка позивача та рецепт з призначеними медичними препаратами, що виключає можливість суду перевірити надану позивачем видаткову накладну на предмет відповідності призначеному йому лікуванню, але враховуючи характер ушкодження заподіяного позивачу, а саме: закритий перелом п`ятої плюснової кістки, що підтверджується вироком суду, суд приймає даний доказ, як належний та допустимий, оскільки перелічені медичні матеріали у видатковій накладній слугують для накладення гіпсу. З огляду на зазначене, позовна вимога про стягнення майнової шкоди підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України). У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Позивач просив стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн, яка виразилась в фізичному болі та душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій [PERSON] , які відбулися 30 серпня 2022 року. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторони та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Оскільки розмір моральної шкоди залежить від характеру вчиненого правопорушення, його тяжкості та наслідків, то визначення розміру такої шкоди повинно бути співмірним з вчиненим діянням. Виходячи з ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (середньої тяжкості, що підтверджується вироком суду), характеру ушкоджень та їх наслідків, завдання позивачу додаткових незручностей, тривалості вимушених змін в організації життя, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., є належним способом відновлення прав позивача. При цьому, суд враховує, що доказів наявності тяжких наслідків, завданих у серпні 2022 року тілесних ушкоджень, необхідності довготривалого лікування, матеріали справи не містять. Відомостей про те, що завдані ушкодження призвели до страждань позивача, також не надано, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визначати такий розмір з урахуванням вимог статей 23, 1167 ЦК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з положень процесуальних кодексів, витратами на професійну правничу допомогу є гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Розмір цих витрат встановлюється договором про надання правової допомоги за домовленістю сторін. Оскільки розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, слід чітко визначити вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи. В іншому випадку усі послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягатимуть. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі №826/856/18 від 22.12.2018 р Матеріали справи містять квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 25.01.2023 року про прийняття від [PERSON] суми три тисячі. Підстава: угода про надання правничої допомоги у цивільній справі позивача. (а.с. 25) Ордер серії ВН № 201978 від 26.01.2023 року та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 390 від 30.06.2004 року(а.с. 23-24) Суд зауважує, що матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги на підставі якої виписано ордер серії ВН № 201978 від 26.01.2023 року та умови якого містять вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи. Таким чином, оскільки розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, суд позбавлений можливості перевірити надану представником позивача квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 25.01.2023 року на предмет відповідності призначеного платежу, враховуючи, що платіж було сплачено 25.01.2023 року, а ордер виписаний 26.01.2023 року після сплати, у зв`язку з чим дана сума не підлягає до відшкодування за рахунок відповідача. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та його позовні вимоги піддягають частковому задоволенню на суму 175,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 10000,00 грн., відшкодування моральної шкоди то з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 101,75 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому КМУ.

Outcome: partial