Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

В позові йдеться про те, що 06 березня 1997 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народились двоє синів [PERSON] , [INFO] , який наразі є повнолітнім та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що вони з відповідачкою прожили у спільному шлюбі більше двадцяти п`ять років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль останній час, сторони не можуть як сім`я проживати разом виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. З листопада 2022 року позивач та відповідачка не проживають, як подружжя. Відповідачка проживає в іншому місці. Причиною вказаного є те, що у сторін різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. З підстав наведених вище, збереження їхньої сім`ї і подальше спільне проживання є неможливим. Зважаючи на зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ними. Одночасно, просив суд залишити неповнолітнього сина проживати з ним. Крім цього позивач, зазначає, що їх неповнолітній син постійно проживає з ним, спору щодо місця проживання немає. Однак з відповідачкою не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини. Місце роботи відповідачки та її дохід позивачу не відомо, а тому просить суд стягнути з відповідачки аліменти в розмірі частини її заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення грамотного розвитку неповнолітньої дитини сторін по справі. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідачка, також в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю та не заперечила проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.200 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що [INFO] в с. Вишка Великоберезнянського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 2. Дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про шлюб від 06.03.1997 р. серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народились сини [PERSON] , [INFO] , який наразі є повнолітнім та [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім, що підтверджується свідоцтвами про народження від 06 листопада 1997 року серії [NUMBER] , 18 листопада 2008 року серії [NUMBER] . З заяви відповідачки [PERSON] , посвідченої нотаріусом від 10.02.2023 року, №353 вбачається, що вона бажає розлучитись з позивачем, та не заперечує щодо залишення сина на самостійному виховані та проживанні з батьком, стягнення аліментів визнає, тобто позовні вимоги визнала повністю. З акту про встановлення місця поживання [PERSON] від 08 лютого 2023 року, вбачається що депутатом Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Сіка Петром Петровичем в присутності сусідів-свідків: [PERSON] та [PERSON] , проведено обстеження будинку за адресою [ADDRESS] на факт фактичного місця проживання [PERSON] , внаслідок обстеження виявлено, що така проживає за адресою [ADDRESS] . З акту про встановлення місця поживання [PERSON] , від 08 лютого 2023 року, вбачається що депутатом Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Сіка Петром Петровичем в присутності сусідів-свідків: [PERSON] та [PERSON] , проведено обстеження будинку за адресою [ADDRESS] на факт фактичного місця проживання [PERSON] , внаслідок обстеження виявлено, що такий проживає за адресою [ADDRESS] з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню. Приймаючи рішення в частині залишення неповнолітніх дітей проживати разом з батьком, суд керується позицією Верховного Суду, що була висловлена ним у справі № 200/952/18 у постанові від 15 січня 2020 року, де Судом зокрема зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки у даному випадку спір між сторонами з цього приводу відсутній, що встановлено судом на підставі наявних у справі доказів, зокрема заявою відповідачки нотаріально посвідченої 10 лютого 2023 року № 353 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Чурей А.В., відповідачка [PERSON] , не подавала суду своїх заперечень щодо проживання сина разом з батьком, а навпаки визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає що неповнолітнього сина слід залишити проживати з батьком. Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З поданих заяви думки неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , вбачається, що такий обізнаний та розуміє, що його батьки розлучаються, він проживає разом з батьком і надалі бажає проживати разом зі своїм батьком [PERSON] після розлучення своїх батьків. З даною думкою відповідачка ознайомлена, про що не заперечила. Згідно з ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. За змістом ст.180\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.183\~СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача на утримання дитини необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності, тож позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд присуджує стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, з відповідача.

Outcome: approved