Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя. В позові зазначив, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.09.2008 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.04.2021 року шлюб між ними розірвано, майнові питання не вирішувались. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти придбали нерухоме майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: 3-кімнатну квартиру у [ADDRESS] . Дана квартира була набута 08.07.2016 року на підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриб Н.М. договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] . У договорі купівлі-продажу зазначено покупця [PERSON] . Позивач по справі надав нотаріальну згоду на купівлі вказаної квартири. Спірне майно було набуте як подружжям за час шлюбу, щодо майна інших договорів не було укладено, отже вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю. Так як [PERSON] не має наміру вирішувати питання про розподіл майна у добровільному порядку, тому для захисту своїх інтересів [PERSON] вимушений звернутися з позовом до суду в якому просить суд в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на частини квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі № 1222, з одночасним припиненням права власності [PERSON] на частини вказаної квартири. 02.09.2022 року ухвалою Київського районного суду м. Полтави по справі відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідач та її представник надали до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що вона та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син, 2010 року народження. Після розірвання шлюбу [PERSON] і її малолітній син залишилися проживати в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . В усній формі між позивачем і відповідачем було досягнуто згоди про поділ спільного майна, за результатами якого спірна квартира залишилася їй, а автомобіль Toyota Cаmry 2018 року випуску держномер [NUMBER] , два гаражні бокси в гаражному кооперативі залишилися відповідачеві. Автомобіль був переоформлений на відповідача та в подальшому ним проданий. Крім того, не оспорює факт придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя. Однак просить врахувати, що частина коштів належала їй особисто від продажу будинку, що була її особистою власністю. Позивач надав відповідь на відзив в якому зазначив, що домовленостей щодо поділу спільного майна при розлученні не було. Спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя, зокрема за кошти від продажу ним будинку та земельної ділянки в Полтавській області та районі, [ADDRESS] . Цього ж року відбувся продаж майна родичів відповідачки, однак кошти на придбання квартири від цього продажу не пішли.. Автомобіль Toyota Cаmry 2018 року випуску держномер [NUMBER] він купив у своєї колишньої дружини за 495000 грн відповідно до договору, окрім того, купив та передав їй в користування автомобіль Пежо 407, 2007 року випуску. Гаражні бокси 26,28 об`єднані в один в гаражному кооперативі «Кільцевий» не належать йому на праві власності і він користується ними на правах члена кооперативу. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17.01.2023 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги просить задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені. Представник відповідача подала заяву про відкладення розгляду справи, яка була відхилена судом. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2008 року до 19.04.2021 року, коли їх шлюб було розірвано за рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти 08.07.2016 року сторони придбали квартиру [ADDRESS] , трикімнатна, загальною площею 69,7 кв. м зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 08.07.2016 року №1222, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Н.М. . Придбання квартири за цим договором вчиняється у спільну власність за письмовою згодою чоловіка покупця [PERSON] , який мешкає [ADDRESS] , про що зазначено в договорі купівлі-продажу. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 17.08.2022 року № 201-20220817-0004064418 вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,70 кв.м. становить 1189284,74 грн. . Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Проаналізувавши докази, зібрані по даній справі, суд прийшов до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя Завгородніх і підлягає розподілу між ними в рівних частках, а відтак позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується доводів відповідачки, то вони не можуть бути враховані судом, оскільки не доведені та не доказані в суді належними та допустимими доказами. Суд розглядає цивільні справи на принципах диспозитивності та змагальності. Відповідачка не подавала зустрічного позову про розподіл іншого, зазначеного нею у відзиві на позов, спільного( на її думку) майна подружжя та визнання частини майна її особистою приватною власністю. Відповідачкою не доведений факт існування між сторонами домовленості щодо поділу спільного майна подружжя.. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 5946,42 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved