Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, а саме на житловий будинок [ADDRESS] , які належали [PERSON] , який помер [INFO] в м. Київ. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в місті Київ помер його батько [PERSON] . У зв`язку із смертю батька відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на: житловий будинок [ADDRESS] . Право на спадщину мала також [PERSON] , однак, мати відмовились від прийняття спадщини, про що подала нотаріусу відповідну заяву. Інші, крім нього спадкоємці майна відсутні. 19 липня 2022 року завідувач Баранівської державної нотаріальної контори відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на житловий будинок та відсутністю реєстрації права власності і рекомендувала звернутися в суд з відповідним позовом. Ухвалою судді від 19.09.2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачу строк для подання відзиву, справу призначено до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи, витребувано у\~Баранівській державній\~нотаріальній конторі\~копію спадкової\~справи щодо\~майна померлого\~ [INFO] в\~м.\~Київ [PERSON] \~ (а.с. 18-19). Позивач до суду не з`явився, подав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його присутності в залі суду, позовні вимоги підтримує. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання свого представника не направив, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, позовні вимоги визнає, за умови їх підтвердження належними доказами (а.с. 8). \~ \~ \~ \~Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [INFO] у м. Київ помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача ( а.с.7 ), а також свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.8). \~ \~ \~ \~Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] , дружина померлого [PERSON] відмовилася від прийняття спадшини після смерті її чоловіка [PERSON] на користь свого сина [PERSON] , про що написала відповідну заяву нотаріусу 26.11.2021 року ( а.с. 9). \~ \~ \~ \~Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач [PERSON] отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 14) від 19.07.2022 року № 286/02-14, за змістом якої, нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та реєстрації права власності за померлим. \~ \~ \~ \~Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва позивачем не оскаржувалася. \~ \~ \~ \~Отже, у [PERSON] відсутні умови для оформлення прав на нерухоме майно в нотаріальній конторі. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки старости смт. Полянки, с. Будисько за померлим [PERSON] рахується житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , рік побудови 1967 ( а.с. 16). \~ \~ \~ \~Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого Новоград Волинським МБТІ станом на 13.07.2022 року, житловий будинок [ADDRESS] є загальною площею 52,1 м2, в т.ч. житловою 26,3 м2 , а також до будинку відносяться господарські будівлі (а.с. 10-12). Згідно копії довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 19.07.2022 року № 101 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано ( а.с. 13). Згідно матеріалів копії спадкової справи № 380/2021 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надійшла на запит суду, позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , про що подав відповідну заяву 30.09.2021 року, заведена спадкова справа за номером у Спадковому реєстрі № 68395011, дружина померлого [PERSON] , яка на момент смерті останнього проживала і була зареєстрована з ним за однією адресою, подала 26.11.2021 року заяву про відмову від прийняття спадщини ( а.с. 6 ). \~ \~ \~ \~З досліджених судом письмових доказів вбачається, що спадкове майно належало померлому на праві власності, однак за життя він не отримав правовстановлювальний документ та не зареєстрував право власності. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За приписами ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до положень ст.ст. 100,101 ЦК УРСР, 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при чому норми глави 10 "Особиста власність" цього Кодексу не пов`язували наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved