Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позов до відповідача [PERSON] із вимогами відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу, як потерпілому внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Стороною позивача також подано 04 листопада 2021 року письмову заяву про уточнення заявлених вимог, згідно яких він просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 121\~194 (сто двадцять одну тисячу сто дев`яносто чотири) гривні 00 коп матеріальної шкоди, яку позивач зазнав, як потерпілий від кримінального правопорушення, вчиненого стосовно нього відповідачем. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Трач В.І. підтримали заявлені позовні вимоги та додатково уточнили їх розмір, заявивши, що просять суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 62 000 ( шістдесят дві тисячі) гривень 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди у виді витрат позивача на лікування внаслідок вчинення стосовно нього злочину. А також стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди у виді понесених позивачем матеріальних втрат за період з 01 вересня 2020 року по 01 вересня 2021 року, у зв`язку із втратою ним професійної працездатності, як водія внаслідок вчинення стосовно нього злочину. В обґрунтування заявлених вимог сторона позивача фактично послалася на те, що відповідач вчинив стосовно позивача злочин, оскільки вироком Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2021 року відповідач визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України заподіяння умисних тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Під час судового розгляду кримінального провадження також вирішувався і цивільний позов позивача, як потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої потерпілому внаслідок скоєння злочину. Вказаний вирок суду за результатами його перегляду в апеляційній інстанції залишено без змін стосовно кримінального правопорушення та в частині позовних вимог щодо моральної шкоди. Стосовно решти позовних вимог щодо майнової шкоди (у цілому), вирок в цій частині скасовано і призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Як вказала сторона позивача, внаслідок отримання вказаних у вироку тілесних ушкоджень позивач лікувався і при цьому поніс витрати на лікування в розмірі 62\~000,00 грн. Решта розміру матеріальної шкоди - 60\~000, 00 грн. - це втрати позивача у зв`язку із втратою ним професійної працездатності, як водія внаслідок отриманих ним в результаті вчинення злочину тілесних ушкоджень. Така втрата професійної працездатності позивача, як водія мала місце в період з 01 вересня 2020 року по 01 вересня 2021 року, коли він не міг внаслідок отриманої від злочину травми працювати. У цей період мінімальна заробітна плата позивача складала 4\~723,00 грн. На лікарняному (листок непрацездатності) внаслідок злочину позивач перебував в період з 18 лютого 2020 року по 12 березня 2020 року та з 28 квітня 2020 року по 06 травня 2020 року. Із 25 травня 2020 року по даний час позивач є інвалідом 3-ї групи і це є наслідком вчинення згаданого злочину відповідачем. Із 25 травня 2020 року по 01 вересня 2021 року позивачу було протипоказано працювати за його професією водія (як на роботі із психоемоційним навантаженням). Також сторона позивача послалася на власний розрахунок за яким ними визначено 60\~000,00 грн., як розмір матеріальних втрат внаслідок згаданої втрати професійної придатності: мінімальна заробітна плата позивача (4\~723,00 грн.) Х 5 (кратність згідно статті 1197 ЦК України) Х 12 місяців 34\~411,00 грн. (виплати за лікарняними листками непрацездатності позивача за вказані вище періоди). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце його проведення в порядку, визначеному законом. Його представник адвокат Прийдун В.М. та інші учасники процесу не заперечили щодо проведення судового розгляду цієї справи за відсутності відповідача. Представник відповідача адвокат Прийдун В.М. у судовому засіданні підтримав поданий по справі відзив; позов визнав частково, а саме: уточнені позивачем витрати на лікування внаслідок злочину визнано в повному розмірі 62000,00 гривень, але вимоги про відшкодування втрат позивача у зв`язку із втратою професійної працездатності, як водія в розмірі 60\~000,00 грн. - не визнано у цілому, оскільки сторона позивача не надала відомостей про відсоток втрати професійної працездатності позивача внаслідок травми, заподіяної злочином, що унеможливлює визначення розміру таких втрат; а також не подала доказів на підтвердження причинного зв`язку між втратою працездатності та інвалідністю позивача саме внаслідок вчинення відповідачем згаданого злочину ( заподіяння тілесних ушкоджень позивачу). Клопотання про призначення експертиз чи з приводу інших доказів сторонами та їх представниками суду не подано. Сторона позивача наголосила, що вони не бажають і не клопочуть перед судом про призначення у цій справі судово-медичної чи будь-якої іншої експертизи з приводу вирішення питань, пов`язаних із втратою працездатності позивача і вважають, що надали суду достатньо доказів для задоволення їх позовних вимог у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду докази у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достатності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Згідно з положеннями ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників… Вирок суду у кримінальному провадженні.. який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок…, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цієї особою. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.\~1\~ст.\~3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~22\~ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зазначене узгоджується із Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Нормами статті 1195\~ЦК України передбачено загальні правила відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Разом з тим, для процесу відшкодування шкоди немає значення, чи була вона завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Правила відшкодування є однаковими для всіх випадків завдання шкоди здоров`ю. Так, у відповідності до положень статті 1195\~ЦК України: 1. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. 2. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. 3. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. 4. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Положеннями статті 1197\~ЦК України встановлено правила визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, а саме: 1. Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. 2. Для визначення розміру відшкодування у разі професійного захворювання може братися до уваги за бажанням потерпілого середньомісячний заробіток (дохід) за дванадцять або за три останні календарні місяці перед припиненням роботи, що було викликано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. 3. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Згідно частини 1 статті 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Стаття 1203 ЦК України визначає порядок і підстави збільшення розміру відшкодування шкоди на вимогу потерпілого у разі зміни стану його працездатності. Так, потерпілий має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, якщо його працездатність знизилася порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] , 18 лютого 2020 року близько 15 години 00 хвилин (точного часу досудовим розслідуванням та судом не встановлено), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку сільського клубу, що в с.Носів по вул. Шевченка Підгаєцького району Тернопільської області, вступив у словесний конфлікт із жителем цього ж села. З метою припинення даного конфлікту у суперечку втрутився позивач [PERSON] . У цей час у відповідача виник злочинний умисел, спрямований на спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження позивачу. Реалізовуючи свій злочинний намір, [PERSON] у вказаний вище час та місці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході словесного конфлікту з згаданим жителем цього села, який виник через невдоволення відповідача якістю доріг та станом освітлення с. Носів Підгаєцького району Тернопільської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс [PERSON] , який втрутився у конфлікт з наміром його припинити, удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме щелепи зліва, після чого наніс ще один удар кулаком лівої руки в область обличчя, а потім удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, чим спричинив останньому травму голови з проявами черепно-мозкової травми у вигляді забиття головного мозку середнього ступеня і внутрішньо-мозковим крововиливом скроневої та острівцевої часток лівої півкулі головного мозку, перелом суглобового відростка нижньої щелепи зліва, що за ступенем тяжкості належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вироком Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2020 року за вчинення згаданих злочинних дій стосовно позивача, відповідач [PERSON] визнаний винним та засуджений за ч.1 с. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування такого покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців і покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1.2 а.2 ч.3 ст. 76 КК України. Цим же вироком суду цивільний позов позивача, як потерпілого у кримінальному провадженні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, задоволено частково. Стягнуто з відповідача (обвинуваченого) [PERSON] на користь позивача (потерпілого) [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 7\~132,48 грн. та моральну шкоду в сумі 60\~000,00 грн. За результатами розгляду апеляційної скарги на вказаний вирок суду, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 березня 2021 року вирок у частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства; в решті вирок залишено без змін. Таке рішення суду апеляційної інстанції має законну силу. Винність відповідача [PERSON] у заподіянні позивачу [PERSON] тілесних ушкодженнь учасниками процесу не оспорена і доведенню не підлягає, зважаючи на згадані вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції. Щодо втрат позивача у зв`язку із втратою ним професійної працездатності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що на час заподіяння шкоди здоров`ю позивача за обставин, зазначених у вироку суду, він працював водієм в ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго. Зазначений факт учасниками процесу визнано й не оспорено. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №490263 від 06 серпня 2020 року, позивачу [PERSON] первинно встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, на строк до 01 вересня 2021 року, при цьому відомості про відсоток втрати як загальної так і професійної працездатності позивача внаслідок такої інвалідності - не зазначено. Той факт, що внаслідок протиправних (злочинних) дій відповідача, які встановлені вироком суду, настала втрата (повна чи часткова) професійної працездатності позивача, як водія за період з 01 вересня 2020 року по 01 вересня 2021 року, що як наслідок призвело до втрати позивачем частини його заробітку, а також безпосередній зв`язок між набуттям позивачем інвалідності 3 групи із травмою, якої зазнав позивач за обставин вказаних у вироку внаслідок вчинення відповідачем стосовно нього злочину, сторона відповідача категорично не визнала та заперечила. Представником відповідача подано відзив і щодо цієї частини позовних вимог зазначено, що позивачем не долучено жодних доказів про процент втрати ним загальної та професійної працездатності; не доведеного того факту, що його інвалідність знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із тілесними ушкодженнями, завданими йому відповідачем за обставин, вказаних у вироку суду. Суд констатує, що про величину ступеня втрати позивачем, як потерпілим його професійної працездатності, як водія, за вказаний стороною позивача період з 01 вересня 2020 року по 01 вересня 2021 року, суду не повідомлено; у наданих суду медичних документах такі відомості не зазначені; висновку судово-медичної експертизи з цього приводу суду також не надано; із відповідним клопотанням про призначення судово-медичної експертизи з метою встановлення таких відомостей, ні сторона позивача, ні сторона відповідача до суду не зверталася, хоча про таке їх право судом було роз`яснено. Поряд з цим, для визначення в порядку ст. 1195 ЦК 0України розміру втраченого позивачем [PERSON] внаслідок ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, в межах заявлених вимог щодо втрати професійної працездатності, суду не надано відомостей ні про відсоток втрати ним професійної працездатності водія за вказаний період, ні щодо причинного зв`язку між отриманим позивачем внаслідок злочину ушкодженням здоров`я та втратою ним згаданої працездатності. Оскільки такі відомості є невід`ємною складовою розрахунку розміру такого виду відшкодування, суд позбавлений можливості здійснити такий розрахунок і визначити розмір такого відшкодування. Одночасно суд констатує, що відомостей про визначення (первинне) в порядку ст. 1195 ЦК України розміру відшкодування шкоди, завданої позивачу ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення відповідачем стосовно нього злочину, суду не надано. Як і не надано для вирішення в порядку ст. 1203 ЦК України питання про збільшення розміру відшкодування шкоди відомостей про зниження працездатності позивача порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення (первинного ) питання про відшкодування такої шкоди. Отже і у цій частині, суд позбавлений можливості здійснити такий розрахунок і визначити розмір такого відшкодування в порядку ст. 1203 ЦК України. Відтак, у цій частині позовні вимоги суд визнає необґрунтованими й такими, що не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення на його (позивача) користь 62\~000,00 гривень 00 коп. матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування, суд зазначає, що у цій частині позовні вимоги підлягають до повного задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із наданих суду пояснень представника позивача адвоката Прийдуна В.М., сторона відповідача у цій частині позовні вимоги визнано в повному обсязі. У суду не виникло обґрунтованого сумніву, як щодо достовірності обставин, визнаних стороною відповідача, так і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє відображення у наданих суду поясненнях представника позивача. Отже, суд вважає, що вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з вказаних підстав у цій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Із вказаних вище підстав, суд приходить до висновку про задоволення у цій частині позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами потерпілого на лікування від злочину і визначає розмір такого стягнення як 62 000, 00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial