Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Представник позивача Ігнатов Є.Є. звернувся до суду із позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради, служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 28.04.2007 року [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 12. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою [PERSON] не склалося, через відсутність взаємопорозуміння, внаслідок чого вони припинили шлюбні відносини. Заочним рішенням Томаківський районний суд Дніпропетровської області від 21.09.2022 року шлюб між ними було розірвано. В кінці лютого 2022 року, після масштабного вторгнення окупаційних російських військ РФ на територію України, та тимчасовій окупації Бердянського району Запорізької області, відповідач був змушений виїхати з дітьми на безпечну територію, побоюючись за їх життя, здоров`я і психічний стан. На даний час діти мешкають із [PERSON] , повністю перебувають на його утриманні, мають належні умови проживання, морального і фізичного розвитку, а також місця для відпочинку і навчання. Відповідач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відносить до дітей. Просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Бердянська Запорізької області і [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Бердянська Запорізької області разом з батьком [PERSON] ( [INFO] , уродженцем м. Бердянськ, Запорізької області, РНОКПП [NUMBER] ), за адресою: [ADDRESS] , та/або у випадку зміни місця проживання в майбутньому, за іншою адресою за якою будуть зареєстровані [PERSON] та його малолітні діти [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 07.01.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Від відповідача відзив на позов або письмові пояснення не надходили. 21.12.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. 06.02.2023 року представник позивача надав суду уточнену позовну заяву, позовні вимоги уточнив в частині обґрунтування позовної заяви та зазначив адресу місця проживання дітей. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують, просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала у повному обсязі. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.09.2010 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.07.2017 року. Сторони визнають той факт, що проживають один від одного окремо. Заочним рішенням Томаківський районний суд Дніпропетровської області від 21.09.2022 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню (частина перша ст.82 ЦПК України). Суд не має жодного сумніву щодо достовірності цієї обставини. На теперішній час між батьками виник спір щодо місця проживання дітей та позивач пред`явив з цього приводу до суду позовну вимогу про визначення місця проживання дітей . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До таких обставин можна віднести: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 05.09.2022 року та висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей від 08.09.2022 року, служби у справах дітей Боярівської міської ради, довідки Пенсійного фонду України про застраховану особу, на теперішній час діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мешкають із батьком [PERSON] , повністю перебувають на його утриманні, мають належні умови проживання, морального і фізичного розвитку, а також місця для відпочинку і навчання. Відповідач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відносить до дітей. Отже, суд, визначаючи місце проживання дітей, бере до уваги встановлені обставини того, що батьком створено належні умови для виховання та розвитку дітей, він досить багато часу приділяє увагу дітям, повністю їх забезпечує, виходить із найкращих інтересів дітей, якій тривалий час проживають разом із батьком, мають не тільки прив`язаність до батька, але і до свого теперішнього місця проживання. За змістом частини четвертої ст.19 СК України, при розгляді судом спору, зокрема, щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до частини п`ятої ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області №9157 від 08.09.2022 року вирішено визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] . Крім того, відповідачем до суду надана заява про визнання позову. Підстав для неприйняття заяви відповідача про визнання позову судом не встановлено. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, беручи до уваги визнання позову відповідачем, висновок органу опіки та піклування щодо залишення дітей проживати разом з батьком, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з батьком відповідає їх інтересам, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку, суд приходить до висновку, що доцільним є визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі. Крім цього,суд зазначає, що визначення місця проживання дітей разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, слід стягнути судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved