Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані, тим що 03.10.2014 року між сторонами укладено договір позики грошей, а саме 300 000 доларів США, які відповідачка зобов`язалась повернути до 03.10.2034 року. В подальшому відповідачка просила збільшити суму позики та 27.03.2021 року було укладено додатковий договір до договору позики на суму 800 000 доларів. Окрім того, додатковим договором було встановлено, що за користування позиченими коштами відповідачка буде сплачувати позивачу 15 %річних. 03.10.2014 року з метою забезпечення виконання відповідачкою зобов`язань за договором позики, між його сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якої є нежитлова будівля за адресою [ADDRESS] . Так, постановою державного виконавця від 19.08.2022 року на предмет іпотеки було накладено арешт, що значно погіршив умови іпотечного договору, а тому позивач вирішив вимагати дострокового повернення позики та сплати відсотків. Так, 30.11.2022 року позивач звернувся до відповідачки із вимогою про повернення суми позики та сплати відсотків за користування коштами, однак відповідачка проігнорувала вказану вимогу. В подальшому, 20.01.2023 року позивачем було повторно направлено вимогу, однак відповідач і надалі належним чином не відреагувала на неї. Станом на 31.12.2022 року фактична сума заборгованості складає 1 391 123 долари США 29 центів. Просили стягнути вказану суму із відповідача. Від позивача надана заява про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач надала суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Як встановлено судом 03.10.2014 року між сторонами укладено договір позики грошей, а саме 300 000 доларів США, які відповідачка зобов`язалась повернути до 03.10.2034 року. В подальшому відповідачка просила збільшити суму позики та 27.03.2021 року було укладено додатковий договір до договору позики на суму 800 000 доларів. Окрім того, додатковим договором було встановлено, що за користування позиченими коштами відповідачка буде сплачувати позивачу 15 %річних. 03.10.2014 року з метою забезпечення виконання відповідачкою зобов`язань за договором позики, між його сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якої є нежитлова будівля за адресою [ADDRESS] . Згідно письмовоївимоги, 30.11.2022 року позивач звернувся до відповідачки із вимогою про повернення суми позики та сплати відсотків за користування коштами, однак відповідачка проігнорувала вказану вимогу. Так, 20.01.2023 року позивачем було повторно направлено вимогу, однак відповідач і надалі належним чином не відреагував на неї. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною. Враховуючи встановлені судом обставини, які визнаються сторонами, суд приходить до висновку про наявність у відповідаки грошових зобов`язань перед позивачем у зв`язку із невиконанням вимог договору позики від 03.10.2014 року. Враховуючи зміст договору та з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, суд приходить до висновку що сторонами була узгоджена валюта повернення грошових коштів у вигляді доларів США, тому стягненню підлягає саме 1 391 123 долари США 29 центів. На підставі викладеного та

Outcome: approved