Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач), у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму інфляційних втрат у розмірі 83\~278,97 грн. та 3% річних у сумі 21\~784,90 грн., а разом 105\~072,87 грн., а також судовий збір в сумі 1\~050,72 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2009 році позивач позичила відповідачу грошові кошти, які остання не повернула. На виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2010 року відкрите виконавче провадження про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] . У той же час, рішення суду не виконано відповідачем, що дає право позивачу на звернення до суду з позовом про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відзиву на позовну заяву не надходило. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, конверт із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 6\~ст. 128 ЦПК України\~судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є:\~\~день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до вимог\~\~суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді\~Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області Осаулової\~Н.А.\~від 06.01.2023\~року відкрито\~провадження у\~справі в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~та призначено судове засідання. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення\~позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2010 року у справі №2-283/10 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 61\~453,72 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. а всього 61\~573,72 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 07.03.2010 року. Вказаним рішенням суду встановлено, що 12 лютого 2009 р. між сторонами було укладено договори позики, відповідно до умов цих договорів позивач позичила відповідачу грошову суму у розмірі 4000 євро та 2000 доларів США, часину яких, а саме, 2000 євро та 2000 доларів США вона зобов`язалась повернути позивачці до 15 грудня 2009 року, а частину, а саме 2000 євро до 09 січня 2010 року. Факт отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі 4000 євро та 2000 доларів США також підтверджується розпискою, вчиненою у письмовій формі. Але у подальшому відповідачка відмовилася від повернення грошових коштів, встановлених договором позики (а.с. 10). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою\~28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. На виконання заочного рішення від 24.02.2010 року у справі №2-283/10 Фастівським міськрайонним судом Київської області 09.03.2010 року видано виконавчий лист. При зверненні до суду за захистом своїх порушених прав, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що оскільки рішення суду не виконано до цього часу, вона має право на стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. На підтвердження стягуваних сум нею надано розрахунок заборгованості. Таким чином, у даній справі між сторонами виник спір щодо стягнення на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з неналежним виконання грошового зобов`язання за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує виникнення зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується із обов`язком боржника щодо такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Тобто, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Матеріали справи не містять даних про стягнення коштів з відповідача на виконання рішення суду від 24.02.2010 року. У той же час, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2022 року (справа №381/1342/22) поновлено строк пред`явлення виконавчого листа №2-283/10 за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про стягнення боргу, до виконання та видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі №2-283/10 згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 року за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про стягнення боргу (а.с. 11-13). Постановою головного державного виконавця Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Костецьким М.М. від 25.07.2022 року відкрито виконавче провадження №59487033 на підставі дублікату виконавчого листа №381/1342/22 виданого 13.07.2022 року\~(а.с. 9). Дані про набрання рішенням суду від 24.10.2010 року законної сили відсутні. Як зазначалось вище, 09.03.2010 року видано виконавчий лист. Позивачем надано розрахунок за період з 2010 року по 2021 рік (а.с. 8). Тому, суд вважає за доцільне здійснити розрахунок сум за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 09.03.2010 року по 31.12.2021 року. Таким чином,\~судом здійснено\~обрахунок за\~вказаний період\~на суму\~заборгованості 61\~573,72\~грн.,\~що становить\~ суму інфляційних втрат у розмірі 143\~209,50 грн. та 3% річних у сумі 21\~827,46 грн. У той же час, розглядаючи справи у межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат у розмірі 83\~278,97 грн. та 3% річних у сумі 21\~784,90 грн. за період з 09.03.2010 року по 31.12.2021 року, а разом 105\~072,87 грн. Таким чином, в судовому засіданні достеменно було встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду про повернення боргу та не повертає кошти позивачу, а тому позовні вимоги про стягнення грошових коштів за неналежне виконання рішення суду про стягнення коштів за договором позики підлягають задоволенню на загальну суму 105\~072,87 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1\~050,73 грн.

Outcome: approved