Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . Позов мотивував тим, що вищевказана квартира перебуває у його особистій приватній власності, він зареєстрований та мешкає з 16.12.1987 р. У квартирі в 2016 році був зареєстрований відповідач, який є онуком колишньої дружини позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач у вказаній квартирі ніколи не мешкав. Позивач вказує, що жодних перешкод у користуванні спірним житлом відповідачу ніхто не чинив, він з моменту реєстрації ніколи не ставив питання про вселення в квартиру, із жодними заявами про порушення його права на користування житлом не звертався. 14.02.2018 р. позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка зареєстрована у вищевказаній квартирі з 26.01.2018 р. та мешкає разом із позивачем. Позивач вважає, що відповідач втратив своє право користування квартирою, оскільки не проживав в ній з моменту реєстрації, реєстрація відповідача порушує його права як власника квартири, він несе витрати по сплаті комунальних послуг. Ухвалою від 03.09.2018 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк. Провадження у справі відкрито ухвалою від 09.11.2018 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У серпні 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що твердження позивача, що він не проживає у квартирі з 2016 року не відповідають дійсності. Вказує, що 24.12.2005 р. його бабуся [PERSON] одружилась із [PERSON] . Після смерті його бабці, [PERSON] , якому на той час було 93 роки, потребував догляду та запропонував йому як члену родини переїхати до нього. Після чого у листопаді 2016 року за письмовою згодою [PERSON] він зареєструвався у квартирі та з того часу проживав із позивачем та вів з ним спільне господарство. Вказує, що так як не мав можливості 24 години на добу перебувати із [PERSON] , орієнтовно з грудня 2017 року за відповідачем [PERSON] доглядала [PERSON] , яка в майбутньому стала його дружиною. Із січня 2018 року відповідач [PERSON] перестав пускати його до квартири, забрав у нього ключі та почав поводити себе агресивно. Вказує, що як сумлінний користувач за період з січня 2018 р. по січень 2019 року сплачував комунальні послуги. Неодноразово намагався поговорити з позивачем, щоб той його пустив проживати, однак позивач, разом із [PERSON] та її сином чинили опір, у зв`язку з чим звертався із заявою до Подільського УП у м. Києві. Вказує, що наданими доказами він спростував твердження позивача, що з листопада 2016 р. по грудень 2017 р. він не проживав у даній квартирі та довів, що з січня 2018 р. йому протиправно чинять перешкоди у користуванні квартирою. У січні 2019 року відповідач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із зустрічним позовом, в якому просив вселити його у квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову вказує, що у листопаді 2016 року за письмовою згодою [PERSON] він зареєструвався у квартирі та з того часу проживав із позивачем та вів з ним спільне господарство. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що так як він не мав можливості 24 години на добу перебувати із [PERSON] , орієнтовно з грудня 2017 року за відповідачем [PERSON] доглядала [PERSON] , яка в майбутньому стала його дружиною. Із січня 2018 року відповідач [PERSON] перестав пускати його до квартири, забрав у нього ключі та почав поводити себе агресивно. Вказує, що як сумлінний користувач за період з січня 2018 р. по січень 2019 року сплачував комунальні послуги. Неодноразово намагався поговорити з позивачем, щоб той його пустив проживати, однак позивач, разом із [PERSON] та її сином чинили опір, у зв`язку з чим звертався із заявою до Подільського УП у м. Києві. Посилається на ч. 1 ст. 156 ЖК України, відповідно до якої члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. 04.03.2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Протокольною ухвалою 05.03.2019 р. суд задовольнив заяву відповідача [PERSON] від 04.03.2019 р. та замінив судове засідання підготовчим засіданням. У відповіді на відзив від 05.03.2019 р. позивач [PERSON] вказує на безпідставність обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що 24.12.2005 р. був укладений шлюб з [PERSON] - бабусею відповідача [PERSON] , які після укладання шлюбу змінила своє прізвище та поселилась на його житлову площу. [INFO] [PERSON] померла та так як він потребував допомоги, відповідач [PERSON] запропонував йому допомагати та попросив його зареєструвати в квартирі. В кінці листопада 2016 р. відповідач зареєструвався у квартирі, але жодного дня не проживав, витрат по оплаті комунальних послуг не ніс. Він періодично приходив, за його кошти купував продукти харчування, отримував пенсію за що йому [PERSON] щомісячно платив 1000 грн. із своєї пенсії, матеріальну допомогу не надавав. Відповідач [PERSON] має сім`ю: дружину, дітей та проживає разом із ними. Твердження відповідача [PERSON] , що він два роки проживав у квартирі з позивачем та що в квартирі є його особисті речі не відповідають дійсності. В січні 2018 р. відповідач [PERSON] не приходив в квартиру, а тому його твердження, що позивач не пускав його в квартиру не відповідають дійсності. Відповідач в грудні 2017 року на прохання позивача передав добровільно ключі від квартири. Позовна заява знаходиться в суді з 01.08.2018 р., квитанції по оплаті комунальних послуг датовані 16.01.2019 р., тобто після звернення до суду із позовом. 03.04.2019 р. відповідач [PERSON] подав до суду заперечення, в яких він виклав свої заперечення на викладені у відповіді на відзив власні пояснення та аргументи. Вказує, що він не мав можливості доглядати за позивачем [PERSON] 24 години на добу, оскільки йому потрібно було працювати, щоб оплачувати послуги третьої особи по догляду позивача [PERSON] . Вказує, що позивач [PERSON] не надав доказів, що саме за кошти позивача купувались продукти та що позивач надавав відповідачу з пенсії кошти. Вказує, що до грудня 2017 року за власний кошт сплачував комунальні послуги, але оригінали квитанцій та чеків віддавав позивачу на зберігання. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву від 12.03.2019 р., в якому він вказує на безпідставність обставин, викладених в зустрічній позовній заяві. Обґрунтовує тим, що [PERSON] який є онуком його померлої дружини не є членом його родини (сім`ї). За станом свого здоров`я потребував догляду, позивач за зустрічним позовом [PERSON] запропонував йому допомагати та попросив його зареєструвати. [PERSON] зареєстрував [PERSON] у квартирі та написав на його ім`я заповіт, який в подальшому скасував. Твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що він проживав в квартирі та вів спільне господарство, [PERSON] вважає такими, що не відповідають дійсності. Посилається на довідку територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва від 25.01.2019 року №3, відповідно до якої [PERSON] перебуває на обліку у ВСД вдома «Поділ», послугами соціального робітника користується в повному обсязі: доставка та закупівля продуктів харчування з магазину, ринку, промтоварів, супровід у поліклініку. Наголошує, що [PERSON] не є членом його родини і його реєстрація на спірній житловій площі заважає йому розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав 03.04.2019 р. до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що через те, що [PERSON] потребував його допомоги, присутності та спільного проживання розпалась його сім`я, він розлучився із дружиною, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.09.2018 р., він з грудня 2017 року, після того, як [PERSON] його вигнав з квартири вимушений проживати у своїх батьків. Ухвалою від 14.06.2019 р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2020 р. провадження у цивільній справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника (спадкоємця) позивача [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року поновлено провадження у справі, так як 13.09.2021 року до суду надійшов лист від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гришко Н.В. за вих. №170/01-16, в якому приватний нотаріус вказала, що 01.04.2021 року нею видано свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно на ім`я дружини померлого [PERSON] . Справу призначено на 24.02.2022 р. о 16:00. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.08.2022 р. клопотання представника третьої особи [PERSON] адвоката Балійчук Л.І. про заміну позивача у справі задоволено; клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Щербини Я.М. про залучення третьої особи у справі задоволено; замінено позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , виключивши його з числа осіб, що беруть участь у справі, на правонаступника [PERSON] , виключивши її з числа третьої особи за первісним позово.; залучено до участі в справі як третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - Службу у справах дітей та сім`ї Подільської РДА у м. Києві. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали позовні вимоги, просили первісний позов задовольнити в повному обсязі, у задоволені зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом та його представник підтримали позовні вимоги, просили зустрічний позов задовольнити та відмовити в задоволенні первісного позову. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, письмових пояснень до суду не направляла. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною житловою площею 48,8 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.03.2000 р. У зазначеній квартирі [PERSON] був зареєстрований та проживав з 16.12.1987 року та є власником особового рахунку. 24.12.2005 р. [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ), яка проживала разом із [PERSON] в квартирі [ADDRESS] до дня її смерті [INFO] . З 30.01.2017 року в квартирі зареєстрований онук померлої [PERSON] -відповідач за первісним позовом [PERSON] (а.с.22 т.1). З 02.08.2017 р. [PERSON] зарахований на обслуговування до Територіального центру соціального обслуговування до відділення соціальної допомоги вдома «Поділ» на безоплатній основі, надання соціальних послуг здійснювала соціальний робітник [PERSON] згідно індивідуального графіку. У квартирі з 26.01.2018 р. зареєстрована [PERSON] , з якою [PERSON] зареєстрував шлюб 14.02.2018 р. (після реєстрації шлюбу [PERSON] ), та яка проживає в цій квартирі з дня реєстрації по сьогоднішній день. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2020 р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, видане 01.04.2021 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришко Н.В. З 14.12.2021 р. відповідачем за первісним позовом [PERSON] в квартирі зареєстровані його діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач за первісним позовом [PERSON] обґрунтовував поданий позов тим, що [PERSON] був зареєстрований в квартирі, але жодного дня там не проживав, [PERSON] не є членом його сім`ї. У позивача, як власника житла, виникла необхідність у користуванні та розпорядженні належною йому квартирою в повному обсязі, реєстрація [PERSON] в цій квартирі порушувала його права як власника, а тому він ставив питання про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . [PERSON] як правонаступник померлого [PERSON] в справі, та як власник квартири, підтримала позовні вимоги та вважає, що реєстрація [PERSON] , який не був членом сім`ї її чоловіка та не є членом її сім`ї, в квартирі порушує її права як власника. Відповідач [PERSON] заперечує ту обставину, що він не проживав у вказаній квартирі, наполягає на тому, що він з листопада 2016 р., з дня реєстрації по січень 2018 р. проживав в цій квартирі разом із [PERSON] однією сім`єю, але [PERSON] вигнав його з квартири та не пускав для проживання в квартиру, а тому просить суд вселити його в квартиру. Суд вважає права власника порушеними та такими, які підлягають судовому захисту. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України). Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України). Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. У частині першій, другій статті 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі N 6-158цс14 та від 23 квітня 2020 р. у справі №686/8440/16-ц. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19) та в постанові від 23 квітня 2020 р. у справі №686/8440/16-ц. У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Суд прийшов до висновку, що позивач за первісним позовом [PERSON] та його правонаступник [PERSON] як власники квартири, мають право вимагати від осіб, які не є членами їх сім`ї, усунення порушень їх права власності на спірну квартиру шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Як позивач [PERSON] так і його правонаступник [PERSON] на законних підставах набули право власності на спірну квартиру, тому у передбачений законом спосіб звернулися до суду за захистом своїх порушених прав, відповідач за первісним позовом [PERSON] не був та не є членом їх сім`ї. Обґрунтування відповідача за первісним позовом [PERSON] , що він був зареєстрований в листопаді 2016 року як член сім`ї (онук дружини [PERSON] ), проживав в квартирі з померлим [PERSON] з дня реєстрації до січня 2018 року є необґрунтованими, оскільки він не надав до суду належних і допустимих доказів того, що він в цей період проживав разом із [PERSON] в квартирі, був пов`язаний з ним спільним побутом та вони мали взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання, мали спільний бюджет. Допитані судом свідки не підтвердили, що відповідач за первісним позовом [PERSON] був членом однієї сім`ї із позивачем за первісним позовом [PERSON] , що він проживав однією сім`єю із померлим [PERSON] , вів з ним спільне господарство, мав спільні витрати, мав спільний бюджет, спільне харчування, купував майно для спільного користування та інших обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин. Показання свідків [PERSON] , що її син періодично проживав в квартирі разом із [PERSON] суд оцінює критично, оскільки остання є матір`ю Відповідача за первісним позовом [PERSON] . Показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] періодично проживає у квартирі, суд вважає такими, що не підтверджують даний факт оскільки ґрунтуються на повідомленнях свідка [PERSON] , які суд оцінив критично. Інші свідки, про виклик та допит яких просив відповідач за первісним позовом [PERSON] надавали пояснення по обставинам справи, які стали їм відомі як від самого [PERSON] так і від дружини [PERSON] . Так, показання свідка [PERSON] , що [PERSON] проживав разом із позивачем за первісним позовом гуртуються на повідомленні іншої особи, а саме дружини [PERSON] , яка судом не допитувалась. А тому такі показання з чужих слів не можуть бути допустимим доказом факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Показання свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вказаний свідок є близьким другом [PERSON] . Крім того, під час допиту він надав показання, які суперечать поясненням самого [PERSON] . Так, свідок [PERSON] вказав, що в кінці 2016 р. та в 2017 році між [PERSON] та [PERSON] був конфлікт, що дідусь не хотів пускати [PERSON] в квартиру. Натомість [PERSON] вказував, що [PERSON] не пускав [PERSON] в квартиру з січня 2018 року. Факт спільного проживання сторін однією сім`єю чи відсутність такого доводиться сторонами переважно показаннями свідків, проте ці показання з боку відповідача за первісним позовом суд оцінює критично, бо вони дані родичами [PERSON] та його близькими друзями. Разом з тим, показання свідків з боку позивача за первісним позовом більш заслуговують на увагу через те, що походять від осіб, які не є родичами чи близькими друзями [PERSON] . З огляду на викладене, показання свідків з боку відповідача за первісним позовом не можуть бути покладені судом в основу прийнятого у справі рішення. Із наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву доказів, зокрема висновку перевірки за матеріалами зареєстрованими в ЖЄО Подільського управління поліції за №5417 від 09.2018 та вхідною кореспонденцією №Ш-325, вбачається, що 30.01.2018 р. до Подільського управління поліції ГУНП в м. Києві надійшло звернення [PERSON] про те, що їй та її сину надіслав листи [PERSON] з вимогою виписатись з його помешкання. Із наданих до відзиву на позовну заяву відповідачем за первісним позовом [PERSON] доказів вбачається, що тільки після того, як він та його мати в січні 2018 року отримали від позивача вимогу виписатись з квартири відповідач [PERSON] , почав вчиняти дії по вселенню в квартиру та фіксувати ці факти шляхом виклику патрульної поліції; в липні 2018 року здійснював комунальний платіж (квитанція від 27.07.2018 р.), інші платежі за комунальні послуги почав здійснювати лише після звернення [PERSON] до суду із позовною заявою. Доказів сплати комунальних послуг з дня його реєстрації в квартирі по липень 2018 року відповідач [PERSON] не надав. Суд критично оцінює пояснення [PERSON] про те, що він сплачував комунальні послуги за період з дня його реєстрації, при цьому віддавав оригінали квитанцій та чеків [PERSON] , оскільки [PERSON] на підтвердження зазначеного не надав жодних доказів, маючи процесуальну можливість про витребування таких доказів від отримувачів комунальних платежів та від банківських установ. Перебування відповідача за первісним позовом [PERSON] в родинних стосунках з колишньою дружиною померлого [PERSON] не доводить у них сімейних відносин, тобто того, що він та [PERSON] є членами однієї сім`ї, адже спільного господарства [PERSON] з власником квартири [PERSON] не вів, спільно не проживали та не були пов`язанні спільним побутом. А відтак, суд вважає, що первісний позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про вселення в квартиру, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). В постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2020 року (справа № 560/898/16-ц) висловлено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Обґрунтовуючи підстави зустрічної позовної заяви, позивач посилається на те, що він з моменту реєстрації (листопад 2016 року) та до січня 2018 року проживав в квартирі разом із [PERSON] як член його сім`ї, з січня 2018 року [PERSON] чинить перешкоди в користуванні квартирою, а тому вважає, що існують підстави для його вселення до квартири. Відповідно до вимог ЖК Української РСР, вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, а членом сім`ї наймача може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що Позивач за зустрічним позовом [PERSON] є стороннім як для [PERSON] так і для його правонаступника [PERSON] і ніколи не був членом сім`ї як [PERSON] так і [PERSON] , не проживав разом із [PERSON] як член родини, а відтак відсутні правові підстави для його вселення. Крім того, суд бере до уваги показання матері Позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що її син проживає в квартирі [ADDRESS] , тобто йому є де проживати. Крім того, [PERSON] сам підтвердив факт свого проживання в цій квартирі. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які покликається позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог, а відповідач за зустрічним позовом як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Як вбачається з посвідчень, [PERSON] є інвалідом війни 1 групи та учасником бойових дій (а.с.13 т.1), а тому він звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved