Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

В лютому 2023 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, мотивуючи свої вимоги тим, що в грудні 2022 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про попередній розрахунок пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В січні 2023 року заявниця отримала відповідь про те, що до страхового стажу не враховано період роботи з 16 липня 1981 року по 31 грудня 1999 року через порушення Порядку заповнення трудових книжок, а саме у трудовій книжці прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » відповідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 16 вересня 1989 року. Проте у вказаному свідоцтві зазначено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Оскільки будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку заявниця позбавлена можливості встановити факт належності трудової книжки, то вона змушена звернутися до суду з цією заявою в якій просить встановити факт, належності їй трудової книжки [NUMBER] . Ухвалою суду від 10 лютого 2023 року відкрито провадження у даній справі і справу призначено до судового розгляду на 07 березня 2023 року. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, надала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник зацікавленої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести без участі їх представника на підставі наявних у справі матеріалів. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви [PERSON] , представника зацікавленої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області області, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення , зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, трудової книжки [NUMBER] . Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявницею права на пенсійне забезпечення. Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме копії паспорта заявниці серії [NUMBER] , виданого 08 квітня 1998 року Лисичанським РВ УМВС України у Луганській області прізвище заявниці вказано, як « [PERSON] » (а.с. 5). З копії довідки від 17 квітня 2022 року № 521-7000753263 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, заявниця є внутрішньо переміщеною особою.(а.с.8). Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заявниці було повідомлено, що до страхового стажу не буде враховано період роботи з 16 липня 1981 року по 31 грудня 1999 року через те, що в трудовій книжці прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 16 вересня 1989 року, однак у вказаному свідоцтві прізвище заявниці зазначено як « [PERSON] ».(а.с.9-10). З копії трудової книжки [NUMBER] видно, що в графі прізвище заявниці із « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ».(а.с.11-13). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] прізвище заявниці вказано, як « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] встановлено, що 16 вересня 1989 року заявниця зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Отже, викладені у заяві твердження [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки, судом встановлено та доведено, що трудова книжка [NUMBER] видана на ім`я ( [PERSON] ) [PERSON] , дійсно належить [PERSON] , даний факт підтверджується матеріалами справи, факт належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення нею пенсії, тому заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Судові витрати суд залишає за заявником. На підставі викладеного та

Outcome: approved