Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. Свої вимоги мотивує тим, що 16.02.2020 року по вул. Ільфа і Петрова у м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю траспортних засобів: "Peugeot Boxer" номерной знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та автомобіля "LEXUS RX 350" номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зазначеного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно правова відповідальність власника наземного траспортного засобу автомобіля "Peugeot Boxer" номерной знак [NUMBER] була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «АРКС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР100827102 з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну потерпілого в розмірі 100 000 грн. 00 коп. безумовна франшиза 2000 грн. 00 коп. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року у справі №514/3478/20 відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правпорушення передбаченого ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП. Власник автомобіля марки "LEXUS RX 350" номерний знак [NUMBER] , звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ від 25.02.2020 року. Заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля "LEXUS RX 350" номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП визнано страховим випадком. Позивач відповідно до умов полісу №ЕР100827102, у межах ліміту відповідальності здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "LEXUS RX 350" номерний знак [NUMBER] в розмірі 11 507 грн.61 коп., що підтверджується платіжним дорученням №658524 від 02.04.2020 року. Що і стало підставою звернення позивача до суду із вказаною позовною заяваю. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. До суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника\~ позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом\~ заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідач в судові засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку. Судом встановлено, що\~ 16.02.2020 року по вул. Ільфа і Петрова у м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю траспортних засобів: "Peugeot Boxer" номерной знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та автомобіля "LEXUS RX 350" номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року визнано [PERSON] винним у вчинені адміністратвиних правопорушень, передбачених статтями 124, частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.6). На момент ДТП цивільна правова відповідальність власника наземного траспортного засобу автомобіля "Peugeot Boxer" номерной знак [NUMBER] була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «АРКС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР100827102 з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну потерпілого в розмірі 100 000 грн. 00 коп. безумовна франшиза 2000 грн. 00 коп. (а.с.7). Власник автомобіля марки "LEXUS RX 350" номерний знак [NUMBER] , звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ від 25.02.2020 року (а.с.8-9). Заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля "LEXUS RX 350" номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП визнано страховим випадком. Відповідно до акту огляду транспортного засобу від 25.02.2020 року, ремонтної калькуляції №1.102.20.0 від 24.03.2020 року, страхового акту №ARX2553665 від 01.04.2020 року, розрахунку розміру страхового відкодування (заяви про страхове відшкодування). ПАТ «Страхова компанія «АРКС» відповідно до умов полісу №ЕР100827102 у межах ліміту відповідальності здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "LEXUS RX 350" номерний знак [NUMBER] в розмірі 11 507 грн. 61 коп., що підтверджується платіжним дорученням №658524 від 02.04.2020 року. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України\~ особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з п. «В» ч. 1 ст. 38, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, до Позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток - Відповідача. Згідно з ч.1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування підлягають до задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2481 грн.

Outcome: approved