Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

19 грудня 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтуванні позову посилається на те, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте спільно не проживають. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею, перебувають на її утриманні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, а позивач не в змозі самостійно утримувати дітей, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 13 січня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач, правом на подання відзиву, в порядку ст.178 ЦПК України, не скористався. Позивач в судове засідання не з`явилася. 22 лютого 2023 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. 21 лютого 2023 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти стягнення аліментів. Виходячи зі змісту ч.ч.1, 4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що з 30 грудня 2015 року сторони у справі перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодську Світловодського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №333, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.11) Сторони є батьками малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З позовної заяви вбачається, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд приходить до висновку, що викладені в позові обставини та факти відповідають дійсності. Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 того ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, інформацію про наявність чи відсутність на його утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не надав, тому суд дійшов висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved