Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з жовтня 2003 року до лютого 2006 року. [INFO] вона народила доньку - [PERSON] , батьком якої є [PERSON] . Донька проживає з нею і знаходиться на її утриманні. За рішеннями Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року про стягнення аліментів і від 27 грудня 2018 року про зміну способу стягнення аліментів [PERSON] виплачував аліменти на її користь на дочку [PERSON] у розмірі 1/4 частини щомісячно до досягнення дочкою повноліття. [INFO] дочка досягла 18-річного віку та є студенткою першого курсу Дніпровського інституту ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» за спеціальністю «Право» освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» заочної форми навчання, з терміном навчання з 20 серпня 2022 року по 20 лютого 2027 року. Дочка не працює і потребує матеріальної допомоги відповідача, в той час, як відповідач працює та має можливість надавати дочці матеріальну допомогу, але добровільно надавати допомогу він відмовляється. Вона одна утримує дочку, сплачує всі матеріальні витрати, що пов`язані з її навчанням та утриманням, у зв`язку із чим, вона вимушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на повнолітню доньку [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, до моменту досягнення дочкою двадцяти трьох років. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24 січня 2023 року відповідач надав до суду заперечення на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що його матеріальне становище на теперішній час є вкрай скрутним, і він не має можливості надавати допомогу повнолітній донці [PERSON] , тривалий час він не має постійного місця роботи і увесь цей час має лише випадкові заробітки. Крім того зазначив, має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що [PERSON] не надала доказів того, чи дійсно [PERSON] потребує матеріальної допомоги батька. [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі заочно, але ніде не працює, хоча має можливість працевлаштування. Зазначає, що також від доньки йому відомо, що на теперішній час вона перебуває поза межами України, а саме в Німеччині, де отримує соціальну допомогу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2023 року задоволено клопотання відповідача про витребування у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації стосовно того, чи перетинала державний кордон за період з 01 лютого 2022 року по 24 січня 2023 року громадянка України - [PERSON] . Позивач про час, дату та місце слухання справи повідомлялася належним чином, однак про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення чи розгляд справи без її участі не надала. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить конверт, який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, про причини неявки не повідомив, лише надав суду заперечення на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову, клопотань про відкладення чи розгляд справи без його участі не надав, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Третя особа у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить конверт, який повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», причини неявки суду не повідомила. Суд з цього приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктами 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що сторонам у справі, були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , повторно виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис №1478 (а.с.8). Матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки №56 від 12 вересня 2022 року [PERSON] є студентом І курсу навчального закладу Дніпровського інституту Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом», група ІН12-8-22-Б1ГП (4.6з), за спеціальністю - право, освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр, із заочною формою навчання, терміном навчання з 20 серпня 2022 року по 20 лютого 2027 року (а. с. 10). Відповідно до п. 3.1. та пп. 3.3.1. наявного в матеріалах справи контракту на навчання в ПрАТ «ВНЗ «МАУП» від 14 вересня 2022 року, який було укладено з [PERSON] вбачається, що строк навчання становить 4 роки та 6 місяців, а вартість навчання за рік становить 16\~200 грн. (а. с. 12). Також матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки про доходи [PERSON] , вона обіймає посаду робітника з комплексного обслуговування в Дніпровському індустріальному фаховому коледжі та отримує доходи - загальна сума її доходів за період з 01 травня 2022 року по 31 жовтня 2022 року без урахування аліментів становить 53\~238,73 грн. (а. с. 11). Частиною 2 статті 51\~Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно із ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2 статті 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Конструкція вказаної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Тобто нормами цієї статті не передбачено обов`язку саме продовження навчання. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відтак обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження дитиною навчання; потреба дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. На підставі ч. ч. 1, 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.\~89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачеві в цьому випадку лежить обов`язок доведення в суді обставин, які мають юридичне значення, зокрема потреби повнолітньої дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, а також можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу. Крім того, відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Правова природа аліментів у розумінні СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу наведених норм вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків. Позивачем у позовній заяві зазначено, що їх спільна дитина проживає разом з нею, що підтверджується довідкою №5757 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31 жовтня 2022 року (а. с. 9). Разом з тим, головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби на ухвалу суду було надано відповідь №91-5782/18/23-Вих від 09 лютого 2023 року, в якому зазначено, що [PERSON] 31 грудня 2022 року о 21 год. 34 хв. здійснила перетин державного кордону України (виїзд) у пункті пропуску «Краківець». Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] фактично не проживає разом з позивачем та перебуває за межами України, що суперечить змісту позовної заяви. Більш того, надані позивачем докази жодним чином не підтверджують наведені позивачем у позовній заяві обґрунтування того, що дочка [PERSON] знаходиться на повному її утриманні, а долучений до матеріалів справи контракт на навчання в ПрАТ «ВНЗ «МАУП» від 14 вересня 2022 року, взагалі було укладено безпосередньо з дочкою - [PERSON] , і жодного підтвердження фактичного понесення витрат на навчання саме позивачем суду не було надано. Також позивачем не було доведено, що [PERSON] не працює і потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, а залучена в якості третьої особи [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи у суді, не надала зі свого боку будь-яких пояснень або ж доказів на підтвердження існування такого роду потреби у матеріальній допомозі. Крім того, в матеріалах справи наявне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління, з якого вбачається, що [INFO] у відповідача - [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №703 (а. с. 33). Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. У цьому випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. З наданих відповідачем заперечень на позов та долучених до них доказів судом вставлено перебування на утриманні відповідача неповнолітньої дитини, яка також потребує матеріального забезпечення. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також розповсюджується на позивача. Також суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, мають повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки не можна ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином при вирішенні цього позову суд враховує, що позивачем не надано суду жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження заявлених позовних вимог. Крім того, суд зазначає, що [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до суду особисто за наявності в неї такої потреби, з позовом про стягнення аліментів з відповідача та наданням суду достатніх доказів обґрунтування своїх вимог в такому разі, оскільки ч. 3 ст. 199 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Згідно із ст.\~141\~ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed