Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Виклад позиції заявника. 08 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити той факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 093768, виданий на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] [INFO] . Дана заява обґрунтована наступним. Заявник вказує, що йому належить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 093768 від 01.03.2003 року, в якому його ім`я записано із помилкою: « [PERSON] ». Помилка в написанні імені виникла через помилку посадової особи, що видала державний акт. Заявник вказує, що встановлення факту належності йому державного акта, необхідно для подальшого розпорядження земельною ділянкою. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 09 лютого 2023 відкрито окреме провадження у справі, справу призначено до слухання на 13 березня 2023 року. Доводи учасників процесу. Заявник, [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи- Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак представник заінтересованої особи подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, не заперечує проти задоволення заяви. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами 1-2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Метою встановлення заявленого факту є подальше розпорядження земельною ділянкою. Судом встановлено, що підтверджуючим особу документом заявника є його паспорт-паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 18.02.1998 року Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області. Згідно копії державного акта серії ВН № 093768 від 01.03.2003 року, [PERSON] на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 28 січня 2003 року № 35 є власником земельної ділянки площею 2,4241 га, розташованої на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер: 0523984800030000018. Відповідно до довідки Раківського старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 77/15 від 06.02.2023 року вказано, що [PERSON] [INFO] належить земельна частка - пай орієнтовною площею 2,4241 га, кадастровий номер 0523984800030000018, яка знаходиться на території села с.Ракова, Тульчинського району, Вінницької області. Згідно інформаційної довідки № 320331482 від 17.01.2023 року, земельна ділянка площею 2,4241 га, кадастровий номер 0523984800:03:000:0018, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Раківської сільської ради, Томашпільського району, Вінницької області, на праві власності належить [PERSON] , дата та час державної реєстрації 14.02.2016 року. Згідно ч.1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Отже, той факт, що державний акт серії ВН № 093768 виданий на ім`я [PERSON] належить [PERSON] [INFO] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджений належними та допустимими доказами. Також заявником підтверджено необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Висновки суду за результатом розгляду справи. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, викладені у заяві твердження заявника щодо належності [PERSON] державного акта серії ВН № 093768 виданого на ім`я [PERSON] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, даний факт підтвердився відомостями Томашпільської селищної ради, даний факт має для заявника юридичне значення, тому заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved