Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

10.01.2022 адвокат Кожевнікова О. В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, з моменту звернення до суду та довічно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є батьком відповідачів [PERSON] , [PERSON] , інвалідом другої групи, на даний час у безпорадному стані, переніс численні операції, знаходиться в Денисівському відділенні стаціонарного догляду на умовах оплати Козівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Із рідних має сестру [PERSON] , яка теж є пенсіонером та допомагає брату. 9.08.2018 [PERSON] та 11.08.2018 [PERSON] написали заяви про відмову від батька нотаріально засвідчені. З огляду на це представник позивача зазначає, що такі заяви не звільняють відповідачів від обов`язку утримувати батьків в порядку ст.204 СК України та обов`язку брати участь у додаткових витратах так як батько ніколи не ухилявся від обов`язку утримувати своїх дітей. Крім цього, позивач після розлучення із дружиною продав спільно нажиту 4-х кімнатну квартиру та купив 3-х кімнатну квартиру дочкам у м. Києві та за третю частину придбав собі земельну ділянку в с. Бубнівська Слобідка, Золотонівському районі, Черкаської області та стару хатину. Згодом захворів, проживав у своєї рідної сестри [PERSON] в с. Великий Ходачків. Вказує, що [PERSON] необхідні елементарні побутові речі, засоби особистої гігієни, підтримуючі, обезболюючі ліки, а працівники установи в якій він знаходиться здійснюють елементарний догляд (миють, прибирають за ним, годують та ін.). На думку представника позивача виникла потреба у ліках, теплих речах, носках, засобах гігієни тощо. Єдиним доходом увесь цей час є пенсія за віком. Інших видів доходів не має. Оскільки позивач є людиною похилого віку, хоча і отримує пенсію, проте за станом здоров`я не може працювати, а тому враховуючи обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, просить суд задовольнити позовні вимоги. 03.02.2022 суддя Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. своєю ухвалою прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження в цій справі, призначила судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. 4.04.2022 та 20.04.2022 представником [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Свистулою Д. А. скеровано відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з наступних підстав. У позовній заяві позивач зазначає 1. «9 серпня 2018 року та 11 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] написали заяви про відмову від батька - [PERSON] , що засвідчили це у приватного нотаріуса». Підставами для відмови від батька є те, що усе життя такий зловживає алкоголем у дуже великій кількості, неодноразово, багатократно бив відповідачів, їх матір через що останні у малолітньому віці були змушені рятуватись від батька та жити по сусідах до того часу, поки позивач не відійде від стану алкогольного сп`яніння. Таке життя, на той час неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] продовжувалося до моменту розлучення їх матері з позивачем. Вказує, що з часу розлучення позивач не спілкувався з відповідачами, не дбав про них, не надавав кошти на утримання, не займався їх вихованням, тобто повністю не виконував обов`язки батька, всупереч ст.180 СК України. Крім того, поведінка позивача завдала фізичних та моральних травм. 2. «Відповідно до ст.204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків». Відповідно до процесуальних норм судового процесу, а саме змагальності сторін, саме позивач повинен довести наявність усіх факторів, які підтверджують його позицію, але жодних доказів представником позивача та позивачем стосовно відсутності ухилення останнім виконання своїх батьківських обов`язків надано суду не було, не було надано підтверджень перерахування грошових коштів, передача грошових коштів або надання фактичної допомоги у вигляді одягу, іграшок або предметів для навчання, або чеків за сплату навчання та інше. Посилання представника позивача на поділ майна подружжя після розлучення, а саме «Позивач продав спільно нажиту 4-х кімнатну квартиру, та придбав 3-х кімнатну квартиру у Києві дочкам, та собі земельну ділянку». Дані твердження не можуть бути враховані, як підтвердження виконання позивачем умов ст.180 СК України, так як 4-х кімнатна квартира була спільно нажитим майном подружжя під час шлюбу. Твердження що це саме позивач придбав квартиру для дочок є хибним та немає відклику у реальному світі, адже це просто спосіб поділу майна подружжя, після розірвання шлюбу і має відношення виключно до цивільно-правових відносин між подружжям, які регламентуються статтями 69, 110 СК України, а не 180 СК України. 3. «Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них». Позивач обґрунтовує позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатним, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування та ліків. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку, з його слів, має можливість надавати відповідачі Однак таке твердження не є доведеними та беззаперечними, адже, ані [PERSON] , ані [PERSON] не мають постійного місця роботи, тобто є безробітними, не мають ніякого офіційного та неофіційного доходу. Крім того [PERSON] має неповнолітнього сина, який потребує піклування та фінансових витрат. Допитаний в судовому засіданні 6.11.2022 в якості свідка [PERSON] , показав, що був сусідом сторін у цій справі. Позивач [PERSON] неналежним чином виконував свої батьківські обов"язки, зловживав алкогольними напоями, через що вчиняв скандали та домашнє насильство, неодноразово відповідачі [PERSON] , [PERSON] з їх матір`ю ночували у нього /а.с.249-252/. Допитана у судовому засіданні 17.01.2023 в якості свідка [PERSON] , показала, що була подругою матері відповідачів. Зі слів її подруги, тобто колишньої дружини позивача, [PERSON] передавав відповідачам і їх матері продукти, піклувався про останніх, про те особисто вона цього не бачила /а.с.85-89/. Представник позивача - Кожевнікова О. В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила такі задовольнити. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши думку учасників справи, свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом і визнається сторонами по справі [PERSON] є батьком [PERSON] , [PERSON] . Згідно з пенсійного посвідчення № [NUMBER] Серії [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонером /том I справи, а.с.12/. [PERSON] встановлена друга група інвалідності з 24.07.2019 в зв`язку з загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №476420 від 24 липня 2019 року /том I справи, а.с.9/. Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] , [INFO] , жителя села В. Ходачків, Козівського району, Тернопільської області, складений комісією Великоходачківської сільської ради 13.08.2018, комісія дійшла висновку, що йому дійсно потрібна допомога /том I справи, а.с.10/. Згідно з копії розпорядження голови Козівської районної державної адміністрації Тернопільбської області В.Б. Вітрового №280-од від 30.08.2018 серед іншого, вирішено прийняти громадянина [PERSON] в Денисівське відділення стаціонарного догляду на тимчасове проживання до строку встановлення інвалідності 01.08.2019 (заключення [NUMBER] від 27.07.2018) на безоплатній основі /том I справи, а.с.11/. Відповідно до копій наказу №15-ос і повідомлення директора Комунальної станови «Центр надання соціальних послуг Купчинецької сільської ради» М. Кривокульської від 22.03.2022, вбачається, що з 24 березня 2022 року знято з повного матеріального забезпечення підопічного Відділення надання соціальних послуг в умовах цілодобового перебування комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Купчинецької сільської ради» [PERSON] , у зв`язку з вибуттям на постійне місце перебування (проживання) 24.03.2022 в КНТ «Козівської районної лікарні Козівської селищної ради» (паліативне відділення) /том I справи, а.с.145, 146/. У відповідь на запит адвоката Кожевкікової О. В., директор КНП «Козівська центральна районна лікарня Козівської селищної ради» від 20.06.2022 №01.1-11/807 надав інформацію, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , поступив на стаціонарне лікування у паліативне відділення КНП «Козівська центральна районна лікарня Козівської селищної ради» з 24.03.2022, де знаходиться і на даний час з діагнозом: спастична лівобічна геміплегія, гемігіпестензія, часткова моторна афазія внаслідок перенесеного ГПМК на грунті гіпертонічної хвороби. Наслідки перенесеного інсульту. Гіпертонічна хвороба 111 ст., 1-2 ст. КВР високий СН 1 ст. Лівобічна пахвинна кила. Паліативна допомога. Стан хворого середньої важкості. Потребує постійного медичного спостереження та догляду, медичної реабілітації. Пацієнтові потрібно постійно памперси, одноразові абсорбуючі пеленки. На постійній основі приймає таблетки: карбомазепін 200 мг, магнікор, антигіпертензивні /том I справи, а.с.154/. Відповідно до копії довідки (ОР 961080128494) сервісного центру Відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, видно, що [PERSON] знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області і отримує пенсію по інвалідності за період з 01.01.2021 по 31.12.2021. Розмір такої становить 21818,00 грн /том I справи, а.с.220-221/. Як вбачається із копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №312777374 від 19.10.2022, [PERSON] на праві власності жодного нерухомого майна не належить / том I справи, а.с. 236/. Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року від 15.02.2022, вбачається, що у [PERSON] відсутня інформація про доходи, у [PERSON] є дохід у сумі 691,90 грн. / том I справи, а.с.70-71, 72/. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що позивач [PERSON] досягнув встановленого законом пенсійного віку, отримує пенсію, тобто є непрацездатною особою. Водночас, при розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом ст. 202 СК України обов`язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов`язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання доведеності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі. Відповідно до положень ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обов`язком саме позивача. Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. Тому, з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України, положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених в ч. 4 ст. 75 СК України. Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги визначені у ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Згідно з чинним законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. За змістом ст. 12, ч.ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, при вирішенні даної категорії спору, на думку суду врахуванню підлягають не майновий стан повнолітніх дочки, сина, а безпосередньо наявність визначених законодавством підстав, за яких такі повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків. За цих обставин, як зазначалось вище, доведення таких підстав покладається саме на позивача. Також суд вважає, що у даній справі відсутні підстави, передбачені положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати свого непрацездатного батька, а саме фактів позбавлення позивача батьківських прав, ухилення його від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дочок - відповідачів у справі. А втім представник позивача не навела переконливих аргументів і не надала будь-яких розрахунків та доказів, які б свідчили про необхідність реальних витрат на утримання [PERSON] у безоплатному комунальному некомерційному підприємстві «Козівська центральна районна лікарня Козівської селищної ради у розмірі більшому, ніж прожитковий мінімум, або, що отримуваний останнім розмір пенсії не забезпечує йому належних умов існування. Так, на обґрунтування позовних вимог позивач чи його представник не надали рахунків/рорзрахунків, квитанцій щодо необхідності оплати ліків, засобів гігієни тощо, щоб визначити вартість витрат на утримання [PERSON] у комунальному некомерційному підприємстві, а відтак, суд не має можливості самостійно встановити розміри матеріальних витрат пов`язаних із лікуванням такого. При цьому, суд звертає увагу, що у разі понесення витрат на лікування, [PERSON] не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачів одноразово або протягом певного строку коштів на покриття цих витрат, відповідно до ст.ст. 203, 206 СК України. Так само жодних доказів про те, що позивач несе значні інші витрати чи будь-яка інша обставина істотно впливає на його матеріальне становище у бік погіршення матеріали справи не містять. Отже, сам по собі факт непрацездатності, не породжує безумовного обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, оскільки у даному випадку визначальним є саме потреба батька в матеріальній допомозі, що на думку суду позивачем чи його представником не доведено належними та допустимими доказами, після чого підстави для застосування положень ст. 202 СК України відсутні. З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батьків слід відмовити за їх недоведеністю.

Outcome: dismissed