Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Барановський І.І. звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 01.02.2014 року виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області за актовим записом № 4. Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя у сторін не склалося, на протязі останнього року разом не проживають, спілкування відсутнє. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сім`я розпалась остаточно. На підставі викладеного представник позивача просить розірвати шлюб між сторонами та присвоїти позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.02.2023 року було прийнято позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження та призначено до судового засідання. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача [PERSON] адвокат Барановський І.І. у позові просив справу розглянути без його участі та без участі позивача. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, строк на примирення просить не надавати, спроб до примирення родити не бажає. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідача про визнання відповідачем позовних вимог. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 01.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області було зроблено відповідний актовий запис № 4 від 01.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.11.2022 року, яке повторно було видано Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). (а.с.5) Стаття 21 Сімейного кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідач у своїй поданій заяві до суду строк на примирення просив не надавати. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно частини другої ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Статтею 113СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем додано до позовної заяви копію свідоцтва про народження серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.11.2022 року після реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що дошлюбним прізвищем позивача є « [PERSON] ». При цьому, жодних доказів того, що прізвище « [PERSON] » є дівочим прізвищем позивача останньою не надано, зокрема свідоцтва про шлюб із зміною прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » або таку зміну в іншій спосіб. При цьому суд роз`яснює, що [PERSON] в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, має право змінити своє прізвище після розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Суд вважає за необхідне також роз`яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1083,60 грн. (а.с.8) Таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі до початку судового розгляду по суті, суд приходить до висновку, що 50 відсотків сплаченої суми підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, інші 50 відсотків від сплаченої суми слід стягнути з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved