Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що з січня 2015 року у позивача з відповідачем, [PERSON] , почались відносини, від яких [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Відповідач зазначений у свідоцтві про народження батьком доньки. Копія свідоцтва про народження дитини додається. У свідоцтві про народження дитини зазначене дівоче прізвище позивача як « [PERSON] », яке вона змінила на прізвище « [PERSON] ». До народження і після народження дитини вони з відповідачем разом не проживали (окрім періоду часу менше місяця), у шлюбі з відповідачем не перебували. Відповідач відвідав їх з донькою у пологовому на наступний день після пологів, після чого зник на кілька місяців, її з дитиною з пологового забирали батьки. Після з`явлення відповідача через 3-4 місяці після народження доньки вони почали знову спілкуватися. З відповідачем відновили стосунки, коли доньці було приблизно 10 місяців, вирішили жити разом, проте разом прожили менше місяця. Після сварки, в якій відповідач наніс їй тілесні ушкодження, вона від нього пішла разом з дитиною, остаточно закінчивши з ним відносини. При цьому відповідач з дня народження дитини не надавав їй жодних коштів на утримання спільної дитини і не купував жодних речей, зокрема памперсів чи дитячого харчування взагалі. Після народження дитини [PERSON] цікавився дитиною тільки в той період, коли вони з ним відновлювали спілкування. Після розірвання з ним стосунків приблизно у жовтні-листопаді 2017 року він взагалі зник із життя доньки за власним бажанням. У 2020 році вона звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Комунарським районним судом м. Запоріжжя 14 травня 2020 року видано судовий наказ по справі № 333/2343/20. Відповідно до вказаного судового наказу було стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Пред`явивши судовий наказ на примусове виконання до виконавчої служби їй його повернули, оскільки наказ не містить РНОКПП відповідача. Після чого вона вже його не пред`являла. Тож, судовий наказ не знаходиться на примусовому виконанні, проте і добровільно відповідач його не виконує. Донька [PERSON] зареєстрована і проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Будинок, в якому вони проживають, частково є власністю позивача, інші частки належать її матері та сестрі. У свою чергу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Позивач в повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку доньки, може задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; позивач займається донькою та про неї піклується. В той час як відповідач, жодним чином не виконує своїх обов`язків щодо доньки вже на протязі тривалого часу, не забезпечує ані умов проживання доньки, ані умов для нормального розвитку та її навчання. Жодним чином не бажає брати участь у духовному та фізичному вихованні доньки. Востаннє відповідач бачився з дитиною, приблизно у жовтні-листопаді 2017 року. Після чого відповідач не дзвонив, не писав, не приходив, щоб побачитись з дитиною, не цікавився життям чи здоров`ям доньки, її інтересами, навчанням, на протязі цього часу жодного разу не спілкувався з донькою, ніякого зв`язку з дитиною не підтримує. Донька проживає з позивачем, яка постійно піклується про неї, несе витрати на її утримання та навчання. Зі своєї сторони створює усі належні умови для достатнього психо-емоційного та фізичного розвитку доньки. Відповідач від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ухиляється, тобто не піклується про стан здоров`я доньки, її фізичний, духовний, моральний розвиток відповідно до потреб останньої, не займається вихованням та взагалі не спілкується з нею, не цікавиться її долею. Таким чином, відповідач не тільки не виконує своїх батьківських обов`язків, а й перешкоджає нормальному розвитку дитини та її інтересам. 07 квітня 2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , який піклується про її доньку як про рідну, роль батька для доньки виконує самій її чоловік, а не відповідач. У зв`язку із вищезазначеним, вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою суду від 15.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суд від 09.01.2023 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. Позивач та її представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечували проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та розміщення оголошення на офіційному сайті суду про виклик в судове засідання, відзив суду не надав. Представник третьої особи - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши докази у справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною другою статті 157 Сімейного Кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Пунктом 2 частини першої ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження № [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Комунарським районним судом м. Запоріжжя 14 травня 2020 року видано судовий наказ по справі № 333/2343/20. Відповідно до вказаного судового наказу з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття Неповнолітня [PERSON] зареєстрована і проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання особи № 04-28/3-4921 від 31.08.2022 р. 11/100 частка будинку, в якому вони мешкають за договором купівлі-продажу від 19.06.2008 р. належить позивачу, інші частки належать її матері та сестрі. Позивач [PERSON] з 07.04.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №137. Згідно довідки ДНЗ (ясла-садок) комбінованого типу № 293 «Багряні вітрила» ЗМР Запорізької області від 26.08.2022 р. № 01-20/81 дитина [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад з 11.10.219 року по теперішній час. За весь період батько [PERSON] в дошкільному закладі не з`являється і участі у вихованні не приймав. Всю оплату за утримання дитини в ДНЗ та всі благодійні внески сплачувала мама, яка приймала активну участь у вихованні дитини, відвідувала батьківські збори та різні заходи. Згідно листа КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 6» від 02.09.2022 р. № 01-15/279 дитина [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , перебуває на обліку в амбулаторії №10 з народження. На прийоми до лікаря приходить завжди у супроводі матері. Батько дитини [PERSON] жодного разу з приводу здоров`я дитини до лікаря не звертався. Згідно акту обстеження умов проживання від 16.11.2022 року, наданим органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району було проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] та встановлено, що житло розміщено на 1 поверсі 1 поверхового будинку та складається з 3-х кімнат, кухні,2-х прохідних кімнат, санвузлу сумісного з ванною кімнатою. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окреме місце для сну, іграшки за віком та інтересами, достатня кількість одягу, взуття та гігієни за потребами дитини. Дитини називає та вважає вітчима [PERSON] батьком. Відповідно до висновку № 01-10/166 від 02.02.2023 районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , 1994 р.н., відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до доньки батьківського піклування, її не відвідує, долею доньки не цікавиться. Крім цього, обставини викладені позивачем при зверненні до суду із позовом підтвердили допитані за клопотанням представника позивача свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначили, що відповідач у справі [PERSON] дійсно не цікавиться життям чи здоров`ям доньки, її інтересами, навчанням, з кінця 2017 року жодного разу не спілкувався з донькою, ніякого зв`язку з дитиною не підтримує. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ухиляється, тобто не піклується про стан здоров`я доньки, її фізичний, духовний, моральний розвиток відповідно до потреб останньої, не займається вихованням та взагалі не спілкується з нею, не цікавиться її долею. Таким чином, матеріалами справи встановлено та не спростовано, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання доньки, не забезпечує необхідного утримання та не бажає брати участь у її вихованні. Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Тому суд, приймаючи до уваги встановлені сукупністю доказів обставини у ході повного, всебічного й об`єктивного їх з`ясування, характер ставлення відповідача до дитини, усвідомлюючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, діючи в інтересах дитини, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] .. Разом із тим, суд вважає за доцільне роз`яснити [PERSON] , що він не позбавлений у подальшому права вирішувати питання про поновлення його у батьківських правах відносно дитини в порядку, передбаченому ст. 169 СК України. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved