Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~середнього\~заробітку за\~несвоєчасний розрахунок\~при звільненні.\~Вимоги позову\~мотивовано тим,\~що вона\~працювала начальником\~бюро 580\~відділу центральної\~бухгалтерії в\~Державному підприємстві\~«Львівський державний\~завод «Лорта»,\~та звільнилась\~22\~жовтня 2018\~року.\~Вказала,\~що рішенням\~Залізничного районного\~суду м.\~Львова від\~27\~червня 2019\~року,\~вже було\~стягнуто на\~її користь\~ середній\~заробіток за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні за\~період з\~22\~жовтня 2018\~року по\~17\~квітня 2019\~року.\~Вважає,\~що є\~підстави для\~стягнення на\~її користь\~ще 260907,62\~грн. середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18 квітня 2019 року по 30 листопада 2022 року. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була ним отримана 30 січня 2023 року, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] працювала начальником бюро 580 відділу центральної бухгалтерії в Державному підприємстві «Львівський державний завод «Лорта», і з 22 жовтня 2018 року була звільнена з підприємства. Рішенням Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~27\~червня 2019\~року,\~стягнуто із\~Державного підприємства\~«Львівський державний\~завод «ЛОРТА»\~на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 жовтня 2018 року по 17 квітня 2019 року у розмірі 35\~669 гривень 84 копійок, без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. За ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За ст.117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору,\~але не більш як за період, встановлений ч.1 цієї статті. Як було встановлено під час розгляду справи, на користь [PERSON] , вже було було стягнуто 35\~669 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2019 року. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відтак, суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. При цьому, судом встановлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, фактичний розрахунок вже здійснено на виконання рішення суду. Так, між сторонами існував спір щодо необхідності виплати коштів, і такий спір вже був розглянутий судом. Стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно ч.1 ст.55 Конституції України. Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. За таких обставин суд вважає, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним, оскільки фактичний розрахунок вже був здійснений, а тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Понесені позивачем витрати на підставі ст.141 ЦПК слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed