Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Будовської Н.В. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Вознесенівська окружна прокуратура м. Запоріжжя про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просить звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, під час вчинення нотаріальних дій, ним було виявлено, що він не може оформити спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] , [PERSON] , у вигляді 2/5 частки квартири, оскільки у відповідному реєстрі обтяжень наявна заборона на відчуження належної квартири [ADDRESS] . Підставою виникнення обтяження стала постанова прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Кудрявцева А.Г. від 22.03.2007. Відповіддю Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя від 12.10.2022 року підтверджено факт накладання арешту в 2007 році та рекомендовано звернутися до суду, оскільки арешт було накладено на підставі положень Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, а зважаючи на зміни в діючому законодавстві право скасування арешту прокурором не передбачено. Позивач вказує, що кримінальну справу в межах якої було накладено арешт закрито, а тому жодних підстав для будь-яких обмежень кримінально-правового характеру позивача не існує. Беручи до уваги, що існуючий арешт унеможливлює оформлення спадщини позивачем та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків, позивач вимушений звернутись до суду з цією позовною заявою, оскільки в іншому порядку це питання вирішити неможливо. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 01.02.2023 ухвалою суду до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] , в особі представника - адвоката Будовської Н.В. до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Вознесенівську окружну прокуратуру м. Запоріжжя. 14.02.2023 на адресу суду від керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Моніна І.В. надійшли пояснення, відповідно до яких останній зазначив, що постановою прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Кудрявцева А.Г. від 22.03.2007 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] у кримінальній справі на підставі положень Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року. \~ \~ \~ \~ Після цього, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2007 у справі №2-1516/2007 скасовано свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло у вигляді квартири [ADDRESS] , видане ВАТ «Дніпроспецеталь» 20 квітня 1993 року на ім`я [PERSON] та визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] за кожним в порядку приватизації квартири. Разом з цим, після винесення вказаного рішення суду прокурором або судом не було знято арешт з нерухомого майна. Згідно з наказом Генерального прокурора №М2ш від 17.02.2021 у зв`язку з утворенням окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур із структури та штатного розпису Запорізької обласної прокуратури виключено Запорізьку місцеву прокуратуру №l та одночасно у структурі і штатному розписі Запорізької обласної прокуратури встановлено Вознесенівську окружну прокуратуру міста Запоріжжя. Одночасно, за актами приймання-передачі справ, документів та майна прокуратури Орджонікідзевського району до Запорізької місцевої прокуратури №62 від 17.12.2015 та акту приймання-передачі справ, документів та майна прокуратури Запорізької місцевої прокуратури №2 від 15.02.2021 кримінальна справа, кримінальне провадження або матеріали на підставі яких накладено арешт на квартиру [ADDRESS] з прокуратури Орджонікідзевського району та Запорізької місцевої прокуратури №2 до Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя не передавалися. Таким чином, за відсутності у прокурора повноважень на скасування арешту вимога [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , який було накладено прокурором Орджонікідзевського району м.Запоріжжя на підставі постанови від 22.03.2007, є законною. У судовому засідання представник позивача адвокат Будовська Н.В. позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні при вирішені позовних вимог покладалась на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя прокурор Іванченко П.П. у судовому засіданні не заперечував проти звільнення з під арешту квартири, яка належить позивачу. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2007, цивільна справа №2-1516/2007, скасовано свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло у вигляді квартири [ADDRESS] , видане ВАТ «Дніпроспецсталь» 20.04.1993 року на ім`я [PERSON] та визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] за кожним в порядку приватизації квартири. Вказане підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , номер інформаційної довідки 315642003 від 21.11.2022. Крім того, з вказаної довідки вбачається, що на належну квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт на підставі постанови прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя б/н від 22.03.2007, та Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою внесений запис про обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером 4735113 від 02.04.2007. [INFO] в м. Запоріжжі померла мати заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.06.2021, актовий запис №1498. [INFO] в м. Запоріжжі помер батько заявника - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.10.2021, актовий запис №1291. Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68776698 від 07.04.2022 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи спадкодавця [PERSON] , номеру Спадковому реєстрі 69231237. Відповідно до відповіді керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Моніна І.В. згідно з наказом Генерального прокурора №М2ш від 17.02.2021 у зв`язку з утворенням окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур із структури та штатного розпису Запорізької обласної прокуратури виключено Запорізьку місцеву прокуратуру №l та одночасно у структурі і штатному розписі Запорізької обласної прокуратури встановлено Вознесенівську окружну прокуратуру міста Запоріжжя. Одночасно, за актами приймання-передачі справ, документів та майна прокуратури Орджонікідзевського району до Запорізької місцевої прокуратури №62 від 17.12.2015 та акту приймання-передачі справ, документів та майна прокуратури Запорізької місцевої прокуратури №2 від 15.02.2021 кримінальна справа, кримінальне провадження або матеріали на підставі яких накладено арешт на квартиру [ADDRESS] з прокуратури Орджонікідзевського району та Запорізької місцевої прокуратури №2 до Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя не передавалися. На час звернення позивача із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право на мирне володіння та користування таким майном, враховуючи той факт, що правових підстав для перебування належного позивачу майна під арештом немає, тому позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна. Відповідно до ст. ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право вернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладений на майно арешт може бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, або у разі закриття кримінальної справи відповідно до ст. 214 КПК України 1960 року. Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку, передбаченому статтями 248, 282 КПК України 1960 року, або при постановленні вироку, відповідно до ст. 324 КПК України 1960 року. Згідно з п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виникають з цивільних правовідносин та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 р. у справі №727/2878/19. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Нормою статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист праві основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, арешт на квартиру [ADDRESS] було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Наявність обтяження у вигляді арешту, який накладено на квартиру, яка частково належить спадкоємцю [PERSON] , перешкоджає йому вільно розпоряджатися майном, зареєструвати право власності на таке майно, та неможливість скасування арешту в позасудовому порядку в іншій спосіб, є необхідність захисту прав шляхом скасування такого арешту, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту накладеного на майно, за відсутності порушеного кримінального провадження, відомості про яке вносились до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку передбаченому КПК України в редакції 2012 року, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. Зважаючи на викладені обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку в іншій спосіб, є необхідність захисту прав шляхом скасування такого арешту. Крім того, оскільки позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved