Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

у серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивував тим, що він є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] . Про смерть свого батька - [PERSON] він дізнався від своєї матері, якій надійшла позовна заява про звільнення майна з-під арешту, з якої і стало відомо що [INFO] батько помер. Про смерть батька ніхто не повідомив, за життя позивач з батьком не спілкувався, батько участі в його вихованні не брав. Зазначив, що з позову про звільнення майна з-під арешту йому також стало відомо, що рідна сестра його батька - [PERSON] подала до Другої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, до складу якої увійшла1/3 частина квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , вказавши, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті його батька на його майно. Проте, це не відповідає дійсності, оскільки тітка достеменно знала про наявність рідного та єдиного сина у свого покійного брата, проте, приховала цей факт, не повідомила про цю обставину нотаріуса, який не встановив належним чином коло спадкоємців, які мали приймати спадщину після померлого [PERSON] . Ухвалою від 30.08.2021 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання та витребувано у Другої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 174/2015, яка відкрита за заявою про прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 30-31). Ухвалою від 18.10.2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд (а.с. 111). 07.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач вважає, що в межах шестимісячного строку прийняла спадщину, відповідно до вимог законодавства України, та прийняла її, оскільки є сестрою померлого. Вказала, що позивачем пропущено строк для подачі заяви для вступу у спадщину та не доведено поважності причин пропуску такого строку. Просила суд відмовити у задоволені позову (а.с. 75-77). Третя особа пояснення на позов не надала. Сторони та третя особа в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивача (а.с. 6, 44). Після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті брата - [PERSON] , 24.02.2015 року Другою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 174/2015, до майна [PERSON] , який помер [INFO] , та на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 41-73). Відповідно до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як встановлено судом, підставою для звернення із позовом, є не реалізація позивачем у передбачений строк та спосіб чинним законодавством, свого права на прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . Вирішуючи спір, виходячи із аналізу вищезазначених норм закону необхідним є встановлення наявних у позивача поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, тобто таких, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Причинами пропуску прийняття спадщини позивач зазначає факт спільного проживання із померлим та раптове загострення хвороби та погіршення стану здоров`я. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12 вказано, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. У постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі № 6-1215цс16 викладено правову позицію, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. У постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 756/2764/15-ц (провадження № 61-29705св18) вказано, що «відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, судом враховується, що згідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у Постанові від 11.11.2020 року у справі № 750/262/20 провадження № 61-14038св20, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними не переробними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач повинен довести поважність пропуску строку для прийняття спадщини не лише у межах шестимісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а й упродовж усього періоду від дати відкриття спадщини до дати звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. При зверненні до суду, позивач вказав на те, що він не був обізнаний про смерть батька, оскільки за життя з ним не спілкувався, батько участі у його вихованні не приймав, аліменти не сплачував, а з 2019 року по 2021 рік перебував в зоні АТО, що суттєво його обмежило у реалізації ним можливості у визначений 6-ти місячний термін із часу смерті спадкодавця звернутися до нотаріуса. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач повинен довести поважність пропуску строку для прийняття спадщини не лише у межах шестимісячного строку, встановленого ч. 1ст. 1270 ЦК України, а й упродовж усього періоду від дати відкриття спадщини до дати звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач не довів поважність причин пропуску строку для звернення з заявою про вступ у спадщину, таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідивши обставини справи, визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed