Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , який зареєстрований 31 серпня 2019 року виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис №\~45. В обґрунтування позову зазначала, що 31 серпня 2019 року вона та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Із 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, мають різні бюджети. За цей час вони стали сторонніми людьми один для одного, у кожного з них різні інтереси та плани на майбутнє. Між подружжям втрачені почуття любові та поваги. Примиритися вона не бажає. Їхній шлюб носить лише формальних характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Спір майнового характеру між ними відсутній. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у поданій до суду позовній заяві просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Іванченко І.В. у судове засідання теж не з`явилися, остання подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за їхньої відсутності, позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що 31 серпня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис №\~45. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з 2019 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, примиритися не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved