Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просив: - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] ; - визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги\~позивач обґрунтовував\~тим,\~що йому\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~від 03.12.2021\~№ 602\~на праві\~приватної власності\~належить житловий\~будинок за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~У даному\~будинку окрім\~нього зареєстровані: співмешканка - [PERSON] , [INFO] ; син співмешканки - [PERSON] , [INFO] ; донька співмешканки - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у будинку зі згоди колишнього власника, однак ніколи у ньому не проживали. Зазначив, що реєстрація відповідачів у зазначеному будинку перешкоджає йому реалізовувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому житловим приміщенням, зокрема, унеможливлює оформлення субсидії. Ухвалою від 24.01.2023 зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання. Копія зазначеної ухвали була надіслана у порядку ст. 272 ЦПК України позивачу за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), зазначеним у позові та відповідачам за їх зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленим судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив. Позивач звернувся до суду із заявою, зареєстрованою у суді 01.03.2023 за вх. № 1801/23, у якій просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, які про дату, час і місце розгляду справи, повідомлялися належним чином засобами поштового зв`язку за їх зареєстрованим місцем проживання (перебування), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручено поштового відправлення та роздруківками відстеження поштових відправлень, - у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходили. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності її учасників без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Позивачу [PERSON] \~на праві\~приватної власності\~належить житловий\~будинок за\~адресою: [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 03.12.2021, зареєстровано у реєстрі № 602. За даними довідки Гурівської сільської ради за вих. № 490/02-23 від 14.11.2022 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . Окрім нього за зазначеною адресою зареєстровані, але не проживають: співмешканка - [PERSON] , [INFO] ; син співмешканки - [PERSON] , [INFO] ; донька співмешканки - [PERSON] , [INFO] . За даними акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, за підписами власника будинку [PERSON] , старости Боківського старостинського округу [PERSON] , діловода та двох свідків, - за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] проживають у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. За даними довідок Гурівської сільської ради від 18.01.2023 за вих. № 03-/13/92/2, № 03-/13/95/2 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , - з 03.12.2019. Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечувалися. Докази на підтвердження фактичного проживання у будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надавались. Як і не надавались докази на спростування твердження позивача про те, що відповідачі ніколи не проживали за зазначеною адресою. Докази про належність [PERSON] та [PERSON] до сленів сім`ї [PERSON] матеріали справи не містять. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Поряд з цим, судом відзначається, що [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням положень ст. 64 ЖК, якими передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, - не є членами сім`ї позивача. Відповідно до положень ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч. 2 ст. 403 ЦК України сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Положеннями ч. 3 ст. 404 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Аналізуючи встановлені під час судового розгляду обставини та наведені правові норми суд відзначає, що реєстрація, зі згоди власника, місця проживання відповідачів, які не є членами сім`ї позивача, за адресою житлового приміщення, яке є його власністю, є підтвердженням наявності у відповідачів права користування цим житловим приміщенням та наділяє їх правом проживання, яке за своєю природою є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту свого права користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності нерухомим майном (будинком) судом відзначається таке. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи (ч. 2 ст. 7 зазначеного Закону). Враховуючи зазначене, судом відзначається, що обраний позивачем спосіб захисту свого права користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності нерухомим майном (будинком), та встановлення судом наявності перешкод позивачу у користуванні зазначеною власністю, - шляхом визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням (будинком), є обґрунтованим та у повній мірі відповідає чинному законодавству. Відповідно до п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, враховуючи, що відповідачі не користується правом проживання у належному позивачу будинку більш ніж протягом трьох років підряд, та відповідачами не надано суду доказів на підтвердження проживання у вищевказаному будинку або поважності причин не проживання у ньому, та беручи до уваги відсутність згоди позивача, як власника житлового приміщення (будинку), на проживання у ньому відповідачів, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням (будинком) є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи.

Outcome: approved