Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

30 січня 2023 року [PERSON] звернулася до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 06 лютого 1999 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають шестеро дітей, троє вже повнолітні та троє неповнолітніх: донька [PERSON] - [INFO] , син - [PERSON] [INFO] та син [PERSON] - [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено, спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, все це призвело до того, що більше двох років разом не проживають . З огляду на викладене, позивачка просить її вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді від 06 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, примирення не можливе, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що поданий позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 06 лютого 1999 року сторони зареєстрували шлюб в Дунаєвецькому районному відділі реєстрації актів громадянськогостану, про що зроблено актовий запис №11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають шестеро дітей, троє вже повнолітні та троє неповнолітні: донька [PERSON] - [INFO] , син - [PERSON] [INFO] та син [PERSON] - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, більше двох років разом не проживають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не подав відзиву на позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею та документально підтверджений при подачі позову судовий збір в розмірі 1073,60 грн., оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved