Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Позивач\~ свої вимоги мотивує тим, що з 01.11.2021 року по 05.04.2022 року працював токарем 4 розряду механоскладського цеху №7 в АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг». 5 квітня 2022 року був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак відповідачем ні в день звільнення, ні в подальшому не проведено остаточний розрахунок та не виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі. Тому просить стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9717,22грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення рішення суду. Представник позивача заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщений. Відповідач подав письмовий відзив, в якому позовні вимоги визнав частково - в частині стягнення заробітної плати, в частині стягнення середнього заробітку просить відмовити. Посилається на те, що що підставою несвоєчасного розрахунку з позивачем стали форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військова агресія Російської Федерації проти України, що засвідчено листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 Товариство не могло передбачити можливість початку ведення бойових дій на території Сумської області та підготуватися до них. 05.03.2022 по орендованим ними виробничим приміщенням нанесено авіаудар, внаслідок чого зруйновані виробничі приміщення, засоби виробництва та виготовлена продукція, а товариство визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 42022202510000032 за ч. 1 ст. 438 КК України. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 10 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 7 лютого 2023 року. Протокольною ухвалою головуючого від 7 лютого 2023 року відкладено до 8 березня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Як вбачається з копії трудової книжки з 1 листопада 2021 року [PERSON] працював токарем 4 розряду механоскладського цеху №7 в АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг». 5 квітня 2022 року позивач звільнений з займаної роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №1263/ВК від 04.04.2022 року (а.с.5-7). Згідно довідки АТ «СМНВО-Інжиніринг» №16-07/410 від 11 листопада 2022 року, сума заробітної плати, належної до виплати на дату надання довідки [PERSON] , складає 9717 грн. 33 коп. (а.с.8). При звільненні розрахунок з позивачем проведений не був. Згідно ст.\~47\~КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч. І ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Розмір заборгованості по заробітній платі становить 9717,33 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно із ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому термін дії воєнного стану в Україні було продовжено. Наразі правовий режим воєнного стану в Україні триває. Листом від 28.02.2022 № 2021/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Надані відповідачем докази доводять, що у період за який позивач просить стягнути середній заробіток (квітня ) порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням. Статтею 15 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та або/поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел передбачених законодавством. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в позові в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial