Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.02.2023 було частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, утім не було вирішено питання про судові витрати, у зв`язку із чим призначено судове засідання, встановлено сторонам строк для подання доказів щодо розміру понесених ними судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду. У судове засідання представник позивача не з`явилась, у заяві, що направлена до суду засобами електронного зв`язку просила про розгляд питання про судові витрати за їх відсутності, а також просила суд відмовити відповідачеві у повному обсязі у стягненні витрат на правничу допомогу, мотивуючи тим, що до матеріалів справи не додано детального опису вчинених дій (виконаних робіт) отож не підтверджено розміру наданих послуг на суму 5 000 грн. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими, остання надала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу підтримали у повному обсязі. Відповідно до відзиву представник відповідача просила суд в задоволенні вимог позивача про присудження витрат на правничу допомогу із відповідача на користь позивача відмовити, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, так як Акт виконаних робіт складений заздалегідь ще до подачі позову до суду та відповідно виконаних робіт, що не підтверджує їх обсяг, в іншому випадку просила суд зменшити розмір таких витрат до 1000 грн., оскільки справа є незначної складності. Відповідно до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. За вказаних обставин, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи в рамках якої розглядається питання про судові витрати, встановив, що рішенням Липовецького районного суду від 21.02.2023, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за Договором позики №3106500659-50214 від 01.03.2021 станом на 20.01.2022 в сумі 1047,00 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, у решті позовних вимог відмовлено, питання про судові витрати не вирішувалось, у зв`язку із заявленим представником відповідача клопотанням до закінчення судових дебатів. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ст. 133 ЦПК України). Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при пред`явленні даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2481, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0326560004 (а.с.1). Приймаючи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 4,1 %, судові витрати у вигляді судового збору підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної суми позовних вимог в сумі 101, 72 грн, решту суд відносить на рахунок позивача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. На підтвердження правничої допомоги понесеної позивачем надано наступні докази: Договір №05-03/2021 про надання правової допомоги укладений 05.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого Адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах визначених цим договором, де у п.4.2. узгоджено, що вартість послуг оформляється у формі заявок, також передбачено складання Акту про надання юридичної допомоги; Прайс - лист щодо послуг та їх вартості; платіжне доручення №0307390000 на суму 90000, 00 грн; заявка про надання юридичної допомоги за №41 від 24.11.2021 з надання послуг Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу заборгованості із [PERSON] , розмір наданих послуг у сумі 9000 грн.; Витяг з Акту №4 про надання юридичної допомоги від 28.11.2021, клієнт [PERSON] , вартість робіт в розмірі 9000 грн. Аналізуючи надані стороною позивача докази, суд зауважує, що умовами Договору від 05.03.2021 передбачено оформлення Акту до фактичного завершення надання послуг, відтак суд не може втручатись у договірні відносини сторін. Витяг з Акту №4 про надання юридичної допомоги від 28.11.2021 щодо надання послуг по клієнту [PERSON] , містить обсяг виконаних робіт, зокрема - надання письмової поглибленої консультації становить 1 година - 3000 грн; складання позовної заяви та друк документів 4 години - 6000 грн., а загалом сума склала 9000 грн. У той же час відповідно до Прайс - листа погодинна вартість послуги, зокрема: з надання письмової консультації становить 1500 грн.; складання позову 1500 грн., а друк документів визначено за один аркуш у розмірі 2 грн. Отож визначена у Витязі з Акту сума щодо надання правничої допомоги суперечить Прайсу, оскільки розмір надання письмової консультації за 1 годину становить 1500 грн., а не 3000 грн., а визначення обсягу послуг щодо складання позову та друк документів їх вартості у співвідношенні до документів, які додані до позову та виготовлялись для подачі до суду, є для суду неможливим, так як не відомо який обсяг документів було віддруковано, та який час витрачено для складання позову. На підтвердження понесених відповідачем витрат суду надано: Договір про надання правничої допомоги від 22.04.2022 укладений між адвокатом Мишковською Т.М. та [PERSON], предметом якого є надання правничої допомоги в рамках цивільної справи №136/244/22. Сторони у Договорі визначили, що клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого та порядок внесення визначений Додатком №1 до цього договору; відповідно до Додатку №1 до Договору від 22.04.2022, визначено, що сторони домовились про розмір плати (гонорару) становить 5000 грн., оплата здійснюється шляхом авансу в розмірі 2500 грн. та оплати залишку після виконання роботи; Опис виконаних робіт по справі №136/244/22 адвокатом Мишковською Т.М. згідно Договору про надання правничої допомоги від 22.04.2022, відповідно до якого зазначено виконані роботи, у тому числі участь у судових засіданнях та час виречений адвокатом, вартість виконаних робіт 5000 грн.; квитанції від 22.04.2022 та 23.02.2023 про сплату грошових коштів [PERSON] адвокату в розмірі 5 000 грн. Дослідивши та проаналізувавши зазначені умови укладеного між відповідачем та адвокатом договору та доданих до нього документів, суд дійшов висновку, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у вигляді фіксованої суми, а тому суд не має права втручатись у договірні відносини сторін. Подібні висновки Верховного Суду містяться і у постанові від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21. Суд вважає вказані докази належними та допустимими на підтвердження розміру правничої допомоги наданої відповідачеві. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як уже зазначалося, з огляду на те, що між відповідачем і його адвокатом був визначений фіксований розмір адвокатського гонорару, у контексті цієї справи відсутні підстави для надання оцінки співмірності розміру понесених відповідачем витрат на послуги правничої допомоги із часом, витраченим адвокатом на надання відповідачу таких послуг, про що зазначено в Описі робіт. Вирішуючи клопотання сторін про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, складності справи, з урахуванням встановлених вище обставин та доказів, кількості судових засідань, усталеної практики з вирішення кредитних спорів, приймає до уваги, що такі витрати мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд звертає увагу, що допомога надана позивачеві саме у кредитних спорах не стосовно одного відповідача, а надавалась адвокатським об`єднанням у сукупному обсязі кількох справ, про що було укладено відповідний договір та сплачено витрати, отож час для формування позиції та письмової консультації, що зайняла 1 годину у даному випадку є завищеним. У свою чергу формування правової позиції представника відповідача для підготовки відзиву є складовою написання відзиву та за своєю суттю не може бути віднесений до правової допомоги як окрема послуга, тому такі витрати не відповідають критерію їх необхідності та не підлягають задоволенню. Така позиція висловлена 06.03.2023, справа № 753/19393/20, провадження № 61-6136св22, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду. Отже, надавши оцінку наданим сторонами доказам щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт; предметом позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяв представників про зменшення розміру таких витрат та вважає розмір витрат, що доведений позивачем на формування позиції може становити 500,00 грн., тоді як розмір усіх витрат понесених відповідачем, на професійну правничу допомогу може складати 3000, 00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу, що доведені належними доказами, на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатами обсягом послуг в розрізі цієї справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України). З огляду на те, що на позивача покладається більша сума судових витрат у сумі 2 865, 00 грн., пропорційно до задоволеної суми позовних вимог, а на позивача 20,5 грн., тому він має сплатити різницю відповідачеві 2844, 5 грн. (2865,00 грн. - 20 5 грн.).

Outcome: approved