Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що навесні 2014 року, коли почалася агресія Російської Федерації на Сході України він пішов захищати територіальну цілісність нашої держави, вступивши до добровольчого батальйону « [INFO] ». Згодом цей підрозділ офіційно увійшов до Національної Гвардії України, з бійцями якого було укладено контракти про проходження служби у військовому резерві НГУ. 16.06.2014 року [PERSON] підписав контракт та був зарахований до військової частини [NUMBER] Національної Гвардії України, а з 07.07.2014 року був відправлений у складі свого підрозділу до зони проведення антитерористичної операції, де він виконував бойові завдання та приймав участь у звільненні багатьох населених пунктів від російсько-терористичних підрозділів. 29.08.2014 року при виконанні бойового завдання з передислокації батальйону з м. Іловайськ Донецької області на колону було здійснено напад підрозділів Збройних сил РФ і його було важко поранено. Позивач зазначає, що під час лікування він стикнувся з тим, що до нього і його побратимів по службі ставилися не так, як до військовослужбовців. У багатьох закладах вимагали документи саме про проходження військової служби. Деякі програми лікування та реабілітації розповсюджувалися лише на тих, хто проходив дійсну військову службу. Тоді він почав гостро відчувати образу та певні душевні страждання через те, що він суттєво обмежений в правах порівняно з тими, хто мав статус військовослужбовця, а не резервіста. 09.02.2015 року йому встановлену другу групу інвалідності. На той час законодавством був суттєво обмежений соціальний захист резервістів, порівняно з військовослужбовцями, тому він отримав значно меншу одноразову грошову допомогу в разі інвалідності, а органи Пенсійного фонду України відмовили у призначенні «військової» пенсії по інвалідності і йому довелося звертатися до суду за захистом своїх прав. Зазначає, що це було серйозним ударом для нього, почала падати самооцінка. Він постійно доводив, що заслуговує на гідний соціальний захист. Вважає, що він не шкодуючи свого здоров`я та свого життя ринувся на захист своєї країни та в той час не думав про свій статус та соціальні гарантії, зазнавав неабиякої скрути і поневірянь. Саме тому, кожне неправомірне рішення органів державної влади, кожна формальна або бюрократична перепона на шляху до здійснення його прав у зв`язку з пораненням він сприймає як зраду, завдало йому неабияких душевних страждань. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 року та Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.12.2016 року визнано службу [PERSON] у Національній Гвардії України в 16.06.2014 року по 02.12.2015 року військовою службою за призовом під час мобілізації та обґрунтували бездіяльність керівництва військової частини з не переведення [PERSON] зі статусу резервіста у статус військовослужбовця та не оформлення відповідних документів. Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.03.2017 року визнано бездіяльність військової частини [NUMBER] неправомірною, встановлено обов`язок перерахувати грошове забезпечення. Таким чином, позивач вважає, що його ошукали, він недотримував значні кошти, не мав гідного рівня життя, родина не отримувала певних благ. Усвідомлення цього завдало позивачу ще більше душевних страждань. Через загострене почуття справедливості він не може змиритися з такою зрадою. Тому вважає, що бездіяльність військової частини з не переведення його зі статусу резервіста у статус військовослужбовця та не оформлення відповідних документів принизила його честь і гідність, порушила немайнові права і спричинила сильні душевні страждання, чим завдала значної моральної шкоди. На підставі вищенаведеного, просить суд стягнути з відповідача 320 000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати на залучення експерта у сумі 6 060 грн. 09.01.2023 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, обґрунтовуючи тим що розмір позовних вимог ґрунтувався на висновку експертного психологічного дослідження № 1-11/05 від 11.05.2017 року. Однак, під час розгляду справи було проведено дві експертизи, остання з яких була проведена в 2022 році. Так, за результатами проведення комісійної повторної експертизи комісією з трьох експертів № 19622/20163/20164/19-61 від 22.11.2022 року встановлено розмір моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] відповідачем 72 мінімальні заробітні плати, встановлені на момент розгляду справи судом. З урахування поданої заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 482 400 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати на залучення експерта 10 590,68 грн. (6060+4530,68 грн.). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.05.2017 року відкрито провадження у справі та розгляд даної справи призначено до судового розгляду (а.с. 38 т. 1). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.09.2017 року по справі призначено комплексну психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження по даній справі (а.с. 71 т. 1). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2018 року провадження по даній справі поновлено (а.с. 150 т. 1). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.03.2019 року по справі призначено повторну комплексну психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» та зупинено провадження по даній справі (а.с. 205-206 т. 1). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.05.2019 року провадження по даній справі поновлено (а.с. 212 т. 1). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.06.2019 року по справі замінено експертну установу з ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» на Київський науково-дослідний інститут судових експертиз та направлено справу для виконання. На час проведення експертизи та отримання висновку експерта провадження по даній справі зупинено (а.с. 218-219 т. 1). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.12.2022 року провадження по даній справі поновлено (а.с. 18 т. 2). 03.07.2017 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтовує тим, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, крім того вважає, що позивач не надав суду необхідних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок, як на думку позивача бездіяльністю військової частини. Звертає увагу на те, що для проходження служби у військовому резерві резервістами військової частини [NUMBER] , відповідно до наказу командувача Національної Гвардії України від 30.05.2014 року № 60 «Про організаційно-штатні заходи Національної Гвардії України» був створений батальйон спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів). Відповідно до контракту від 16.06.2014 року позивач був зарахований до військової частини [NUMBER] Північного територіального управління Національної Гвардії України (контракт припинено 02.10.2015 року). Згідно з витягом з наказу командира в/ч [NUMBER] Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 16.06.2014 року № 120 солдат резерву [PERSON] зарахований в списки особового складу частини та на всі види забезпечення. З 11.06.2014 року та надалі до кінця вказаного року громадяни, які проходили службу у військовому резерві в батальйоні спеціального призначення в/ч [NUMBER] не призивалися на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у зв`язку з відсутністю мобілізаційного завдання (плану) у в/ч [NUMBER] від старшого командування Національної Гвардії України та відповідного наказу або розпорядження старшого начальника. Отже, [PERSON] проходив службу і в подальшому був звільнений з в/ч [NUMBER] без порушень норм законодавства України з боку військової частини. Крім того, вказує, що в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 року, справа № 753/15991/15 а встановлено, що військова частина [NUMBER] НГУ всіляко сприяла позивачу в оформленні необхідних йому документів для його соціального та належного матеріального захисту, шляхом надання довідок та виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги. Вважає, що позивач обґрунтував заподіяну моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди. В матеріалах справи відсутні розрахункові документи (чеки, касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрату коштів на придбання ліків в період лікування. Крім того, держава забезпечила позивача власним житлом, виплативши грошову компенсацію у розмірі вартості квартири. Наголошує на тому, що позивач жодного разу не звертався до військової частини про внесення відомостей про службу за призовом під час мобілізації до військового квитка. На підставі викладеного, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 46-49 т. 1). У судовому засіданні під час розгляду справи позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та доданих до позову документів. Представники відповідача Слободяник С.Д. та [PERSON] під час розгляду справи заперечували проти позовних вимог в повному обсязі. Просять суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у письмових запереченнях та наданих пояснень в судових засіданнях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що він був з позивачем [PERSON] друзями, вони разом проходили військову службу в зоні АТО. Щодо оформлення документів після поранення йому знадобилося біля 4-5 місяців. Коли підписували контракт вважали себе військовослужбовцями, а не резервістами. Разом бачили всю бездіяльність військової частини і реагували однаково, оскільки на обліку ми стояли як резервісти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що він познайомився з [PERSON] на військовій службі. Після подій в м. Іловайськ, [PERSON] було серйозно поранено, він довго лікувався, потім почав збирати документи і всюди були якісь перепони, тому що він був резервістом, а не військовослужбовцем. Через це він був дуже пригнічений і стурбований. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона знайома з [PERSON] з часів навчання в Університеті. [PERSON] є життєрадісною людиною. Після поранення вона навідувала [PERSON] в лікарні, він хотів повернутися на службу в АТО. Під час лікування [PERSON] в лікарні виникали питання як лікувати його як військовослужбовця, чи як резервіста. Заслухавши пояснення, представників відповідача, свідків, експерта, вивчивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до контракту від 16.06.2014 позивач був зарахований до військової частини [NUMBER] Північного територіального управління Національної гвардії України (контракт припинено 02.10.2015 року). Згідно з витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 16.06.2014 № 120 солдата резерву [PERSON] зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення. З витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2014 № 127 вбачається, що солдата резерву [PERSON] призначено на посаду старшого стрільця - кулеметника 2-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціального призначення. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 08.07.2014 № 138дск солдата резерву [PERSON] , старшого стрільця - кулеметника 2-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціального призначення вважати таким, що вибув у службове відрядження в розпорядження начальника Антитерористичного центру СБ України для участі в антитерористичній операції в Східному регіоні держави. Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 16.12.2014 № 714 вбачається, що в період з 07.07.2014 року по 29.09.2014 року позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, а відповідно до довідки № 47 від 17.12.2014, позивач при виконанні бойового завдання потрапив під обстріл та отримав кульове поранення, у зв`язку з чим позивачу надали другу групу інвалідності до 04.02.2016 (довідка ЦМСЕК 2 АВ № 0079597 від 09.02.2015). 02.10.2015 року дію контракту від 16.06.2014 року, яким позивача було зараховано до в/ч [NUMBER] Північного територіального управління Національної гвардії України, припинено. Згідно з наказом командира в/ч [NUMBER] Національної гвардії України від 02.10.2015 № 40о/с щодо солдата резерву [PERSON] , старшого кулеметника 2-го відділення 1-го взводу охорони спеціального призначення роти охорони спеціального призначення батальйону спеціального призначення (резервний батальйон), у зв`язку із проведенням організаційно-штатних змін припинено (розірвано) контракт та звільнено зі служби у військовому резерві. З витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 12.09.2014 № 45дск вбачається, що солдата резерву [PERSON] старшого стрільця - кулеметника 2-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів), у зв`язку із пораненням, яке отримав 29.08.2014 року, вважати таким, що прибув із службового відрядження з розпорядження начальника Антитерористичного центру СБ України після участі в антитерористичній операції в Східному регіоні держави, 01.09.2014 року. Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 16.12.2014 № 714, виданої позивачу т.в.о. командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України полковником [PERSON] , вбачається, що в період з 07.07.2014 року по 29.09. 2014 року позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції. Згідно з довідкою № 47 від 17.12.2014 року, виданої в/ч [NUMBER] Національної гвардії України, позивач, 29.08.2014 року приблизно об 11-00год. при виконанні бойового завдання потрапив під обстріл та отримав кульове поранення Відповідно до довідки ЦМСЕК 2 АВ № 0079597 від 09.02.2015 року позивачу надали другу групу інвалідності до 04.02.2016 року. Дані обставини встановлені Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.12.2016 року, справа № 826/844/16 (згідно інформації у Єдиному державному реєстрі судових рішень дата набрання законної сили: 27.12.2016 року). Згаданою вище постановою суду було зобов`язано Військову частину № [NUMBER] Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка [PERSON] (а.с. 16-18 т. 1). Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.03.2017 року, справа № 826/20350/16 зобов`язано військову частину [NUMBER] Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення [PERSON] за час перебування на військовій службі за період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року виходячи з розміру посадового окладу, встановленого для військовослужбовця, набавки 20 % за вислугу років та окладу за військовим званням, врахувавши податки та збори, встановлені закон; Зобов`язано військову частину [NUMBER] Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій [PERSON] за період з 07.07.2014 року по 12.11.2014 року в розмірі, визначеному законодавством України. В іншій частині позову відмовити. Дана постанова набрала законної сили на підставі постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.08.2020 року. Крім того, [PERSON] звертався до суду за захистом своїх прав щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Так, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2015 року, яка набрала законної сили на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 року (справа № 753/15991/15а) визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про призначення [PERSON] пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити перерахунок спеціальної пенсії по інвалідності позивача згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 03.06. 2015 року. (а.с. 12-15 т. 1). Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На обґрунтування заподіяної моральної шкоди позивач [PERSON] посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача були порушенні його права як військовослужбовця, він почав гостро відчувати образу та певні душевні страждання через те, що він суттєво обмежений в правах порівняно з тими, хто мав статус військовослужбовця, а не резервіста та це стало серйозним ударом для нього, почала падати самооцінка. Він постійно доводив, що заслуговує на гідний соціальний захист. Вважає, що він не шкодуючи свого здоров`я та свого життя ринувся на захист своєї країни та в той час не думав про свій статус та соціальні гарантії, зазнавав неабиякої скрути і поневірянь. Саме тому, кожне неправомірне рішення органів державної влади, кожна формальна або бюрократична перепона на шляху до здійснення його прав у зв`язку з пораненням він сприймає як зраду, завдало йому неабияких душевних страждань, він замислювався про те, чи не безглуздими були всі його дії. Висновком експерта за результатами проведення повторної комісійної судової психологічної експертизи від 22.11.2022 року підтверджується, що [PERSON] спричинено моральну шкоду військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України внаслідок проходження ним служби у Національній Гвардії України в період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року, але при цьому не самим фактом проходження ним військової служби, а подіями, які відбулися після звільнення [PERSON] з військової служби внаслідок оформлення його як резервіста, а не військовослужбовця, що у свою чергу призвело його до необхідності відстоювати свої права у судовому порядку та спричинило суттєві моральні страждання. Орієнтовний розмір грошової компенсації [PERSON] за завдані йому страждання (моральну шкоду) у наслідок подій, що досліджуються за справою складає 72 мінімальні заробітні плати, що установлені на момент розгляду справи судом. Ситуація, що досліджується за справою, мала психологічно деструктивний характер для [PERSON] та в результаті призвела до незворотних порушень його цінностей, світогляду, мотиваційної сфери, структури особистості, стану здоров`я, основних сфер життєдіяльності, що позбавило його усе наступне життя реалізувати своє соціальне функціонування на рівні, який він мав раніше. Констатується суттєвий психотравмуючий вплив ситуації, суттєвий ступінь ураження особистості [PERSON] . Означені моральні страждання [PERSON] знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із ситуацією, яка розглядається в цьому дослідженні. [PERSON] з урахуванням його емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку здатний і цілком спроможний правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, і давати про них відповідні пояснення (а.с. 1-17 т. 2). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді. Беручи до уваги вищенаведене, суд не погоджується із доводами відповідача, що позивачем не обґрунтовано розміру моральної шкоди та не підтверджено її документально. Таким чином, позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди позивачем доведена з передбачених статтями 23, 1166, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди. Зокрема, надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірними діями та рішеннями відповідача. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачеві, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню. У відповідності статті 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved