Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

В грудні 2022 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 27 квітня 2021 року. Від даного шлюбу вони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачкою, знаходяться на її утриманні та вихованні. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Щомісяця вона несе витрати на комунальні послуги, харчування, засоби гігієни, одяг, шкільне приладдя та речі для розвитку дітей, тому [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з часу звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. 07 березня 2023 року позивачка [PERSON] подала заяву про зменшення розміру позовних вимог та просить стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі по 2500 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та представника, зменшені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву про визнання зменшених позовних вимог та задоволити позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання відсутній в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з серпня 2022 року поповнює банківський рахунок позивачки коштами, призначення платежу - аліменти: серпень 2022 р. - 3015,08 грн.; вересень - 5025,13 грн; грудень - 5025,13 грн; січень 2023 р - 5025,13 грн. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням вищенаведених вимог закону, матеріального становища дітей, матеріального становища платника аліментів, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1073,60 гривень судового збору.

Outcome: approved