Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

26.05.2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в розмірі 3 640, 26 доларів США, 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 4 673, 83 доларів США та інфляційні втрати в розмірі 9 784, 98 доларів США за період з 16.12.2017 року по 15.12.2020 року за прострочення виконання грошового зобов`язання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.10.2006 року між Акціонерним товариством банк «Київ» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Клієнт, Позичальник) було укладено договір № 112 про надання кредиту. Відповідно до умов даного договору банк надав Клієнту кредит в розмірі 70 000, 00 доларів, а Клієнт зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором. Як зазначає позивач, Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, рішенням Керченського міського суду від 15.02.2011 року у справі №2-363/11 стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 40 408, 87 доларів США, штрафні санкції у розмірі 50 062, 10 грн та судовий збір в розмірі 1 820,00 грн. 14.11.2019 року між ПАТ «Акціонерний банк «Київ» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 14/11-2019/1, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» набуло право вимоги за Кредитним договором №112 від 11.10.2006 року. Як зазначає позивач, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та стягнення нарахованих на підставі положень ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2006 року між Акціонерним товариством банк «Київ» та [PERSON] було укладено договір № 112 про надання кредиту. Рішенням Керченського міського суду від 15.02.2011 року у справі №2-363/11 стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 40 408, 87 доларів США, штрафні санкції у розмірі 50 062, 10 грн та судовий збір в розмірі 1 820,00 грн. Позивач не надав суду рішення з відміткою про набрання законної сили. Однак як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось. В той же час як встановлено судом, 14.11.2019 року між ПАТ «Акціонерний банк «Київ» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 14/11-2019/1. Пунктом 2 Договору про відступлення прав вимоги визначено, що сторони домовились, що права вимоги включають всі права вимоги за кредитними договорами, договорами забезпечення, а також всі похідні вимоги з цих договорів або такі, що випливають з них, в тому числі, але не виключно: вимоги по нарахуванню та стягненню процентів, неустойки, штрафів, індексу інфляції, трьох відсотків річних та/або збитків, вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги по отриманню коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсним договорів, права, що випливають із судових справ, в тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке не було реалізоване на торгах та передане стягувачу в погашення боргу, мирових угод, договорів з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права кредиторів, права участі в колегіальних органах, в тому числі в комітеті кредиторів, права на отримання повернутих (невикористаних) авансових внесків, сплачених судових зборів тощо. Відповідно до п. 1. Договору про відступлення прав вимоги, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами застави та договорами іпотеки з відповідними змінами та доповненнями до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеному цим Договором. Як вбачається з Додатку №1 до Договору №14/11-2019/1 про відступлення прав вимоги (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами), договори, за якими відбувається відступлення права вимоги, зокрема, за Кредитним договором №112 від 11.10.2006 року, укладеним між Акціонерним товариством банк «Київ» та [PERSON] . Крім того, за умовами п. 14 Договору визначено, що Договір набуває чинності з дати його підписання. За змістом ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «ФК «Паріс» стало правонаступником всіх прав та обов`язків стягувача ПАТ «Комерційний банк «Київ» за договорами, зазначеними в Додатку №1 до Договору, в тому числі і за Кредитним договором №112 від 26.05.2021 року, укладеним між Акціонерним товариством банк «Київ» та [PERSON] . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. При зверненні до суду з позовом, позивач зазначав, що відповідач не виконав рішення суду та не сплатив заборгованість, а тому в зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в розмірі 3 640, 26 доларів США, 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 4 673, 83 доларів США та інфляційні втрати в розмірі 9 784, 98 доларів США за період з 16.12.2017 року по 15.12.2020 року за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач в позовній заяві не обґрунтував період нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] перейшло до позивача лише 14.11.2019 року та відповідно умовами договору не передбачено нарахування 3% річних та інфляційних за період до укладення договору про відступлення права вимоги. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт невиконання відповідачем рішення суду. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач не надав суду доказів пред`явлення виконавчого листа до виконання та відповідно не надано належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання рішення суду. Твердження позивача про невиконання відповідачем рішення суду не підтверджуються відповідними доказами, оскільки переуступка права вимоги не є беззаперечним доказом існування заборгованості за кредитним договором та рішенням суду. Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів невиконання рішення суду відповідачем, суд не вбачає підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних збитків. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed