Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що [PERSON] 23.02.2023 року було госпіталізовано до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів-психіатрів хворий являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, його лікування можливе лише у умовах стаціонару. У судовому засіданні представник заявника лікар - психіатр підтримав заяву. [PERSON] проти задоволення заяви не заперечує. Прокурор не заперечує проти задоволення заяви, вважає її обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників провадження, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , було госпіталізовано до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за направленням сімейного лікаря КНП «Юр`ївський ЦПМСД» Дніпропетровської області, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу. При обстеженні [PERSON] у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговий лікар-психіатр підтвердив наявність психічних розладів: шизофренія параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 24.02.2023 року встановлено, що хворий [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим доступний мовному контакту, який носить малопродуктивний характер. На питання відповідає після тривалих пауз, переважно не в плані постановлення запитань. Відповіді переважно носять короткий характер. Частина відповідей носить характер мимо». На більшість запитань взагалі не відповідає, відвертається вбік, починає щось шепотіти собі під носа. Надалі раптово починає голосно кричати, при цьому промова переважно розірвана, за типом «словникової окрошки». Інструкції виконує частково. Під час бесіди раптово встає, намагається кудись йти. Обставини що вказані в направленні та в заяві сестри заперечує. Мислення розірване, свої хворобливі переживання до кінця не розкриває, намагається їх дисимілювати. Психічно хворим себе не враховує. Критика до свого стану грубо порушена. Встановлений діагноз: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром, у зв`язку з чим потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст.14 ЗУ «Про психіатричну допомогу». Лікар - психіатр Малецький Є.Ф. підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання [PERSON] та зазначив, що [PERSON] неодноразово проходив лікування в умовах стаціонару, останній раз у 2021 року. Наразі стан здоров`я погіршився, у зв`язку з чим став агресивним про необхідність проходження курсу лікування у стаціонарних умовах. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, у зв`язку з чим становить небезпеку для оточуючих, суд вважає заяву лікаря -психіатра Малецького Є.Ф. про госпіталізацію [PERSON] до стаціонарного відділення закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved