Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

10 грудня 2021 року до Приморського районного суду надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року заяву [PERSON] задоволено частково. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2471788051100. В іншій частині вимог відмовлено. Застосовано зустрічне забезпечення позову. Визначено [PERSON] розмір зустрічного забезпечення у сумі 50\~000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок та зобов`язано сплатити вказану суму на депозитний рахунок\~суду у строк, що не перевищує десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову та зобов`язано у вказаний строк надати до суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення. 23 грудня 2021 року представником позивача надано до суду копію квитанції про сплату 50\~000 гривень за зустрічне забезпечення позову. 23 грудня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Ніли Євгенівни, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовної заяви Позивач посилався на те, що 28 вересня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» відповідно до умов якого отримала кредит у сумі 80 000,00 доларів США. 28.09.2006 року між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір відповідно до якого [PERSON] як іпотекодавець передано в іпотеку банку, як іпотекодержателя, об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS] . 26.01.2009 року внесені зміни до іпотечного договору, в якому зазначено, що предмет іпотеки є власністю [PERSON] .. За вказаним договором у [PERSON] утворилась заборгованість, яка була стягнута рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 519/307/18 у розмірі 48\~541,48 гривень. 05.10.2021 року приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Червинська Н.Є. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 60762509 від 05.10.2021 року, та зареєструвала право власності за Банком на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості. Звертаючись до суду, Позивач зазначає, що рішення приватного нотаріуса є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, також просив витребувати майно з чужого володіння та встановити порядок виконання рішення суду шляхом відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності за Позивачем. Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 20 січня 2022 року від представника АТ «Альфа-Банк» до суду надійшов відзив на позовну заяву. 24 лютого 2022 року від представника Позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову. 24 лютого 2022 року від представника АТ «Альфа-Банк» до суду надійшов відзив на позовну заяву у відповідності до якого представника просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Ухвалою суду від 20 червня 2022 року прийнято заяву представника [PERSON] про зміну предмету спору. Заяву представника [PERSON] про залучення співвідповідача по справі задоволено. Залучити до участі у справі за позовом в якості співвідповідача [PERSON] . Заяву представника [PERSON] про заміну процесуального статусу учасника справи задоволено. Виключено з числа відповідачів Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинську Н.Є.. Залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червінську Нілу Євгенівну. Продовжено слухання справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», [PERSON] , за участю третьої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Ніли Євгенівни про визнання протиправним та скасування рішення, витребування майна з чужого незаконного володіння, у відповідності до якого Позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червінської Ніли Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60762509 від 05.10.2021 року щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним Товариством «Альфа-Банк»; витребувати майно, а саме квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] . 01 серпня 2022 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. 03 серпня 2022 року ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Поновлено позивачу строк на подання клопотання про витребування доказів. Витребувано в Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії документів, що стали підставою для прийняття приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Червінською Нілою Євгенівни реєстрації 05.10.2021 року за Акціонерним товариством «Альфа-банк» квартири [ADDRESS] , індексний номер рішення 60762509 від 05.10.2021 року. 22 серпня 2022 року з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради до суду на виконання ухвали суду від 03 серпня 2022 року надійшли витребувані документи. 03 жовтня 2022 року від представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до суду надійшли письмові пояснення по справі. Протокольною ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. 31 жовтня 2022 року від представника [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого просили відмовити в задоволенні позовних вимог. 23 листопада 2022 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] . В судовому засіданні 17 лютого 2023 року судом протокольною ухвалою замінено назву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс-Банк». Представник Позивача надав свої пояснення по суті справи у зв`язку з чим, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (Акціонерного товариства «Альфа-Банк») заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник [PERSON] також заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання 09 березня 2023 року сторони не з`явились. Надали заяви про розгляд справи за відсутності. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 28 вересня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» відповідно до умов якого отримала кредит у сумі 80 000,00 доларів США. 28.09.2006 року між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір відповідно до якого [PERSON] як іпотекодавець передала в іпотеку банку, як іпотекодержателя, об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS] . 26.01.2009 року внесені зміни до іпотечного договору, в якому зазначено, що предмет іпотеки є власністю [PERSON] .. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 519/307/18 від 10 липня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк, заборгованість 48 541,46 дол. США, а саме Сума заборгованості за кредитом 44 231,54 дол. США; Сума заборгованості за відсотками 4\~309, 92 дол. США; Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк витрати по сплаті судового збору у розмірі 19\~124,47 гривень. 05.10.2021 року приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Червинська Н.Є., прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 60762509 від 05.10.2021 року, та зареєструвала право власності за Банком на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості. АТ «Альфа-банк» 17.12.2021 року уклав договір купівлі продажу на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] . Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). За правилами статей12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ізстаттею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідно до частини четвертої статті 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема обмеження речових прав. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. До способів захисту цивільних прав відноситься, зокрема, визнання права, визначення правочину недійсним, примусове виконання обов`язку в натурі, відновлення становища, яке існувало до порушення. Засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Велика Палата\~Верховного Суду\~неодноразово звертала\~увагу на\~те,\~що застосування\~конкретного способу\~захисту цивільного\~права або\~інтересу залежить\~як від\~змісту права\~чи інтересу,\~за захистом\~якого звернулася\~особа,\~так і\~від характеру\~його порушення,\~невизнання або\~оспорення.\~Такі право\~чи інтерес\~мають бути\~захищені судом\~у спосіб,\~який є\~ефективним,\~тобто таким,\~що відповідає\~змісту відповідного\~права чи\~інтересу,\~характеру його\~порушення,\~невизнання або\~оспорення та\~спричиненим цими\~діяннями наслідкам.\~Обрання позивачем\~неналежного способу\~захисту своїх\~прав є самостійною підставою\~для відмовив\~позові (зокрема - Висновок Великої Палати ВС у постанові від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19). З огляду на викладене, вимога позивача про визнання протиправним рішення приватного нотаріуса ОМНО Червинська Н.Є. задоволенню не підлягає, оскільки є взаємо виключною з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Судом досліджено матеріали реєстраційної справи, які надійшли на виконання Ухвали Приморського районного суду м. Одеси, з яких можливо встановити перелік документів наданих на реєстрацію права власності: договір іпотеки (а.с. 5 -9), договір кредиту (а.с. 10-16), повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості (а.с. 17, 23), зворотні повідомлення, з конвертами, які повернулись відправнику (а.с. 18-21), описи вкладення ( а.с. 21-22, 25, 27), реєстр згрупованих відправлень (а.с 24), звіт про незалежну оцінку майна (а.с.28-38), довідка щодо стану заборгованості на 27.09.21 року (а.с 39-40). Аналізуючи викладені матеріали реєстраційної справи, повідомлення [PERSON] провадилось належним чином, з боку Банку направлялись належно оформлені повідомлення про усунення порушень, на адресу, яка зазначена в кредитному договорі, та є адресою визначеною сторонами для обміну кореспонденцією та відповідає пункту 7.2 Кредитного договору. Позивачем не спростовано, що направлені рекомендовані листи не відповідають змісту зазначеному у описі вкладені. Наявність рішення Приморського районного суду м.Одеси по справі № 519/307/18 свідчить, що позивачка не виконує взяті на себе зобов`язання по кредитному договору, а тому повинна очікувати на можливість застосування інструменту позасудового стягнення на предмет іпотеки. Такі висновки узгоджуються з Постановою Великої Палати Верховного суду від 29.09.2020 року по справі №757/13243/17 (провадження №14-711цс19): Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Матеріали реєстраційної справи також містять оцінку предмету іпотеки, вартість якої не спростовано позивачем, доказів до суду що оцінка не відповідає дійсності не залучалось, звіт оцінки майна не оскаржувався. Факт наявності заборгованості не спростований позивачем. Наявність арешту не є перешкодою для можливості реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-IV) однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, 03.07.2018 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» (№ 2478-VIII) та згідно з пунктом 10 розділу І цього Закону частину четверту статті 24 Закону № 1952-IV доповнено пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі «державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку", за умови що інші обтяження на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровано після державної реєстрації іпотеки». Таким чином, наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону). Згідно з пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Закон був опублікований 3 листопада 2018 року, набрав чинності 4 листопада того року та був введений у дію 4 лютого 2019 року. Отже, іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису п. 7 ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-IV) обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт. Дослідивши умови\~іпотечного договору\~та враховуючи\~висновок ВП\~ВС Постанова\~від 13.07.2022\~року по\~справі 199/8324/19,\~встановлено \~наявність іпотечного\~застереження та\~відповідність його\~діючому законодавству. Щодо вимоги про витребування майна з чужого та незаконного володіння, суд дійшов висновку, що у її задоволенні також слід відмовити з огляду на наступне. За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом. Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19). Таким чином, за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. При вирішенні таких спорів потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Отже, [PERSON] користується презумпцією добросовісного набувача і набув право власності на спірну квартиру вільну від зареєстрованих обтяжень. В свою чергу, позивач не обґрунтовував свої позовні вимоги до [PERSON] , його недобросовісність, жодних фактів недобросовісності та доказів на їх підтвердження в позовній заяві не навів. Позовна заява містить лише доводи щодо недодержання процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку АТ «Альфа-Банк» («СЕНС БАНК») . З матеріалів реєстраційної справи щодо спірної квартири, судом встановлено, що Відповідач [PERSON] придбав спірну квартиру вільною від будь-яких зареєстрованих обтяжень. Нотаріусом до укладення договору перевірено відсутність обтяжень та зареєстрованих прав третіх осіб щодо предмета купівлі-продажу. Таким чином, позивачем не спростовано презумпцію добросовісності набувача спірної квартири, а судом в межах своїх повноважень не встановлено обставин, які б свідчили про протилежне. Згідно з пунктами 2, 8Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення по цивільній справі», рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Отже, суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У зв`язку з вищевикладеним, заходи забезпечення позову та зустрічного забезпечення, вжиті ухвалою суду від 13 грудня 2021 року підлягають скасування, оскільки ухвалено рішення щодо повної відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed