Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючим тим, що з 01.10.2014 по 30.09.2022 працював в ТзОВ «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» на посаді машиніста насосних установок. В день звільнення розрахунок з ним не проведений, заборгованість по заробітній платі не виплачена. З урахуванням наведеного просив стягнути з відповідача 65\~000 гривень заборгованості із заробітної плати, 39390,40 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.10.2022 по 17.01.2023, а також 5\~000 гривень моральної шкоди. У відзиві на позов ТзОВ «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» позов визнало частково, не заперечує право позивача на отримання заробітної плати, просить врахувати, що у серпні 2022 року позивачу було виплачено 8\~835 гривень заробітної плати, після звільнення за власним бажанням у вересні 2022 року виплачено 4\~500 гривень, у жовтні 2022 5334 гривень, у листопаді 2022 15000 гривень. Заборгованість підприємства перед позивачем на час звернення до суду становить 50\~000 гривень. Також відповідач просив з огляду на специфіку роботи підприємства та економічну ситуацію зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відмовити у стягненні моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з мотивів наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] просила позов задовольнити частково, врахувавши розрахункові документи. Звернула увагу суду на невірний розрахунок позивачем середнього заробітку за даними лише одного місяця перед звільненням. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов належить задовольнити часткового з таких мотивів. Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. У статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (далі Порядок №100). Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За матеріалами справи позивач наказом №1 від 30.09.2022 звільнений з посади машиніста установок ТзОВ «Виробничие об`єданння «Ковельсільмаш» за власним бажанням з 30.09.2022. Розрахунковими листами підтверджено, що станом на 30.09.2022 заборгованість із заробітної плати становила 70\~334,30 гривень. У жовтні 2022 року позивачу виплачено 5334,30 гривень, у листопаді 15 000 гривень. Таким чином на час розгляду справи в суді заборгованість із заробітної плати становить 50\~000 гривень. З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.10.2022 по 17.01.2023, як просить позивач. У серпні 2022 року позивач пропрацював 23 дні за які нараховано 11178,50 гривень, у вересні 2022 року пропрацював 22 дні, за які нараховано 11\~254,43 гривень. Таким чином його середньоденний заробіток складає (11178,50 + 11254,43) : (23 + 22) = 487,67 гривень. Кількість робочих днів за період з 01.10.2022 по 17.01.2023, з врахування правил ч.6 ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно яких у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України «Про відпустки», становить 77 днів. Отже середній заробіток за час затримки розрахунку 487,67 гривень х 77 = 37\~550 гривень. Як зазначено\~у постанові\~Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц\~від, 26 червня 2019 року суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Враховуючи економічну ситуацію пов`язану із військовою агресією іншої держави, специфіку роботи підприємства, приймаючи до уваги часткове виконання відповідачем обов`язку по сплаті заборгованості, суд вважає необхідним зменшити суму середнього заробітку до 20% визначеної суми, тобто 7500 гривень. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Виходячи із засад справедливості, враховуючи, що право позивача захищено ухваленням судового рішення про стягнення заборгованості, що є частковою сатисфакцією, суд доходить висновку про стягнення 500 гривень компенсації моральної шкоди. Судові витрати у справі необхідно розподілити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України і стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: partial