Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , зазначивши, що вона і відповідач перебували у шлюбі з 05.10.2002 року по 20.07.2006 року. Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька проживала і проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Натепер донька є повнолітньою, а оскільки вона є студенткою і навчається за денною формою (держзамовлення) в Запорізькому національному університеті, вона не має можливості самостійно заробляти і в зв`язку з зайнятістю в університеті і тому, що, має вроджені і хронічні захворювання. Позивач, посилаючись на те, що донька потребує матеріальної допомоги для дорого вартісного лікування, харчування, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення донькою [PERSON] віку 23 років, тобто до [INFO] . 14.12.2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу даної справи суддею-доповідачем визначено суддю Боєва Є.С. (а. с. 58). 19.12.2022 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя прийнято до розгляду дану цивільну справу, відкрито провадження і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 59). 07.02.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначалося, що відповідач [PERSON] частково погоджується з позовними вимогами [PERSON] , оскільки статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. У відзиві також вказано, що повнолітня дочка відповідача проживає в повній сім`ї, оскільки його колишня дружина перебуває у шлюбі, крім того, доньці матеріально допомагають дідусь з бабусею, раніше він добровільно оплачував лікування доньки. Посилаючись на те, що відповідач перебуває у другому шлюбі, на його утриманні знаходиться неповнолітня донька інвалід, дружина із-за хвороби дитини працює лише 20 годин на тиждень, його батьки (які могли б допомогти матеріально) померли, у відзиві вказано, що з урахуванням фінансового положення відповідача та кількості утриманців, він погоджується на те, щоб з нього стягували на користь повнолітньої доньки 1/8 частку від його доходів (а. с. 74-77). 13.02.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначалося, що посилання відповідача на те, що його доньці можуть надавати матеріальну допомогу дідусь з бабусею, є неприйнятними, оскільки дідусь з бабусею пенсіонери за віком, отримують невелику пенсію і самі потребують матеріальної допомоги. Також представник позивача вказала на те, що посилання відповідача на те, що донька проживає в повній сім`ї, у його колишньої дружини є чоловік, який має утримувати сім`ю, також не заслуговують на увагу, оскільки за законом вітчим не має обов`язку щодо утримання дочки відповідача. З урахуванням того, що повнолітня донька відповідача має численні хронічні та супутні захворювання, які потребують регулярного обстеження і лікування, тобто, постійних грошових витрат, а донька не має можливості самостійно заробляти, оскільки є студенткою університету на денній формі навчання, вона потребує матеріальної допомоги з боку свого батька. Зазначені у відзиві на позовну заяву причини щодо кількості утриманців відповідача та його незадовільного матеріального становища, не підтверджено належними доказами, відповідач повинен утримувати своїх дітей як від першого шлюбу, так і від другого шлюбу. Також у відповіді на відзив зазначалося, що повнолітня донька відповідача має отримати належну освіту, а відповідач повинен надавати їй матеріальну допомогу у тому розмірі, як заявлено у позовній заяві (а. с. 100-111). 20.02.2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У цих запереченнях представник відповідача вказала, що відповідач не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідач у добровільному порядку надавав повнолітній доньці допомогу, а його витрати на лікування неповнолітньої доньки-інваліда значно перевищують витрати на лікування повнолітньої дитини, тому представник відповідача просила стягнути з відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/8 частини від його доходів (а. с. 163-165). 27.02.2023 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких ставляться під сумнів докази, надані представником відповідача щодо його витрат на лікування неповнолітньої дитини інваліда та витрат на придбання слухового апарату для дитини, оскільки надані письмові докази не свідчать про проведення такої оплати, а лише про намір придбання слухового апарату. Також представник позивача вказує на те, що дитині-інваліду гарантовано державою отримання безкоштовно необхідних медичних виробів та інших засобів, тобто, відповідач має бути звільнений від витрат на це обладнання. Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі (а. с. 170-175). Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.03.2004 року, батьком [PERSON] , яка народилась [INFO] , є відповідач [PERSON] (а. с. 22). Довідкою № 200613 від 28.09.2022 року, виданою Запорізьким національним університетом, підтверджується, що [PERSON] є студенткою 1-го курсу факультету іноземної філології, денної форми навчання держзамовлення (а. с. 26). Правовідносини сторін регулюються ст. ст. 198, 199, 200, 201 Сімейного кодексу України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішення спору суд бере до уваги позицію відповідача, який не заперечує проти надання повнолітній доньці матеріальної допомоги, проте вважає, що з огляду на те що у нього є від другого шлюбу неповнолітня [PERSON] - інвалід, а дружина вимушена із-за хвороби дитини працювати лише 20 годин за тиждень, він має можливість надавати допомогу повнолітній доньці [PERSON] лише у розмірі 1/8 частини від усіх доходів. На підтвердження цього відповідач надав письмові докази, які було досліджено судом: -Копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а. с. 84); -Копія медичного висновку від 12.01.2022 року про дитину-інваліда [PERSON] , [INFO] (а. с. 81); -Копія консультаційного висновку спеціаліста щодо діагнозу та рекомендації стосовно неповнолітньої [PERSON] (а. с. 82); -Копія консультаційного висновку дитячого невролога стосовно неповнолітньої [PERSON] (а. с. 93). Зазначені письмові докази свідчать про те, що у відповідача на утриманні є неповнолітня дитина інвалід [PERSON] , [INFO] . Також відповідач надав суду докази щодо надання ним в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки - [PERSON] , а саме, роздруківки про перерахування коштів на рахунок [PERSON] . Оскільки зазначені перерахування коштів на утримання [PERSON] мали місце 16.07.2019 р., 23.12.2019 р., 03.01.2021 р., 13.08.2021 р., 11.11.2021 р. у період, коли його донька [PERSON] ще була неповнолітньою, суд вважає ці докази неналежними, тому що вони не стосуються предмета доказування в даній справі (а. с. 80, 83, 85, 91, 92). Суд критично відноситься до наданої відповідачем довідки з місця роботи його дружини (щодо її зайнятості на роботі лише 20 годин на тиждень), оскільки цей письмовий доказ містить в собі не завірені належним чином дописи (а. с. 79). Судом встановлено, що донька сторін [PERSON] навчається в Запорізькому національному університеті на денній формі (держзамовлення), у зв`язку з чим потребує коштів на придбання зошитів, підручників, приладдя для навчання (включаючи оплату за інтернет), оплати проїзду до місця навчання та оплати продуктів харчування, придбання одягу, взуття, тощо. Крім того, [PERSON] має важкі хронічні захворювання і потребує ліків, проведення курсу лікування і регулярних обстежень (а. с. 25, 26). Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також розповсюджується на позивача. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). З урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовна заяв [PERSON] має бути задоволена частково, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися, аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів на утримання повнолітньої [PERSON] є розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Разом з тим позовна вимога про стягнення аліментів у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму не підлягає задоволенню, враховуючи, що до відносин між батьками і повнолітньою дочкою щодо надання їй утримання не застосовуються положення статті 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, про що також вказано у статті 201 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що позивача [PERSON] звільнено від оплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, судовий збір в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial