Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить змінити розмір аліментів з твердої грошової суми 2500.00 грн. та щомісячно стягувати з [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач пояснює тим, що на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2020 року із відповідача було стягнено на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2500.00 грн. Однак, на думку позивача, на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для належного утримання неповнолітнього сина, змінилась економічна ситуація в країні, матеріальне становище позивача погіршилось, вона на даний час не працює, її заощаджень не вистачає на належне утримання дитини, син пішов у школу та потребує додаткових витрат, а позивач є працездатною особою, отримує заробітну плату, інших аліментних платежів позивач не має, а тому може та зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі, який буде достатнім для належного утримання їх сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за таких обставин позивач звернулася із відповідним позовом до суду. Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження\~ без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 08.11.2022 року. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не направив, проте скерував до суду клопотання про долучення доказів до справи, в якому просив врахувати обов`язок обох батьків утримувати дитину в рівній мірі, а також зазначив, що він є інвалідом ІІІ групи по причині «трудове каліцтво», має важко хвору матір похилого віку, яка потребує матеріальної допомоги через важкі та хронічні захворювання, додаткові кошти на утриманні сина він також перераховує, при проведенні часу із сином він купує подарунки та смаколики, заборгованості по аліментах на даний час не має. Крім того, купує необхідні меблі, засоби зв`язку, оплачував додатково заняття з англійської мови. Крім зазначеного, відповідач зазначив, що має іншу сім`ю та допомагає у лікуванні його падчерки Мілени, яка має вади серця із 2017 року та у 2019 році була прооперована. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 08.10.2015 року) [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з рішення Золотоніського міськрайонного суду від 18.01.2018 року у справі № 695/3398/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] 16 квітні 2016 року зареєстрували шлюб, у результаті якого дружина змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Вказаним рішенням шлюб розірвано, позивачу залишено прізвище, набуте у шлюбі [PERSON] . Відповідно до рішення Золотоніського районного суду Черкаської області від 05.10.2020 року з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2500.00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 24.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття з урахуванням індексаціїстягуваних сум відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року. Таким чином суд вважає доведеним обов`язок відповідача по утриманні свого неповнолітнього сина [PERSON] . Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що відповідач сплачує аліменти в розмірі 2500.00 грн., яких недостатньо для утримання дитини, а відповідач є працездатною особою, працевлаштований та отримує постійний стабільний дохід, а тому може та повинен сплачувати аліменти у більшому розмірі, тобто у частці від заробітку, оскільки його майновий стан покращився, а майновий стан позивача погіршився, так як наразі позивач не працює. Статтями\~8,\~11 ЗУ «Про охорону дитинства»\~визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до\~ст. 9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ст., ст. 180-181 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Будь-яких доказів з приводу невиконання рішення суду чи наявності заборгованості по сплаті аліментів згідно вищевказаного рішення, позивачем не надано і судом не встановлено. У ст.\~192\~СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов`язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Згідно з ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~Кодексу України» при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А тому, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Жодних належних та допустимих доказів про погіршення свого матеріального стану чи стану здоров`я позивач суду не надала. Отже, майновий стан позивача фактично не змінився. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів\~за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Щодо зміни матеріального стану відповідача, суд зазначає про таке. Як вбачається з матеріалів справи відповідач сплачує аліменти на утримання свого сина [PERSON] , 2015 року народження, у твердій грошовій сумі 2500.00 грн, що значно перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів, визначений ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до поданих відповідачем документів [PERSON] є інвалідом ІІІ групи безтерміново (довідка до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ № 949064 від 04.03.2015 року), має хвору матір [PERSON] , [INFO] , яка потребує постійного лікування (свідоцтво про народження (повторне) серії [NUMBER] від 24.05.2005 року, довідка ЛКК від 24.11.2022 року № 844). Крім того, відповідач вдруге одружився та має сім`ю (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16.07.2022 року), допомагає в лікуванні дитини своєї дружини (виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 3148 [PERSON] з відділення хірургічного лікування вад серця від 05.06.209 року). Пред`являючи\~позов про\~зміну способу\~стягнення аліментів,\~при цьому\~посилаючись на\~необхідність збільшення\~розміру аліментів,\~визначених у\~твердій грошовій\~сумі,\~позивач не\~надала суду\~будь-яких\~доказів покращення\~матеріального стану\~відповідача з\~часу встановлення\~йому аліментних\~зобов`язань,\~а також\~інформації про\~щомісячні доходи\~як платника\~аліментів,\~так і\~одержувача аліментів,\~та зміни\~їх сімейного\~стану,\~хоча це\~є її\~процесуальним обов`язком,\~не зверталась\~до суду\~з відповідними\~клопотаннями про\~витребування доказів\~у зв`язку\~з неможливістю\~їх отримати,\~а тому\~зазначені у\~позовній заяві\~обставини не\~є підставою\~для зміни\~способу стягнення\~аліментів. Також не заслуговують на увагу доводи позивача щодо несення нею постійних витрат на лікування сина, оскільки ці витрати є додатковими витратами у розумінні вимог СК України, а вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат відповідно до ст. 185 СК України позивачем не заявлено. Таким чином, твердження ж позивача стосовно того, що відповідач має достатній дохід, а його матеріальний стан є достатнім для підвищення розміру аліментів, не підтверджуються жодними доказами, які додані до матеріалів справи. Суд враховує, що згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд констатує, що докази погіршення матеріального стану позивача та покращення матеріального стану відповідача в матеріалах справи відсутні. У положеннях ст.\~2\~ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог. При цьому суд враховує, що норми ст. 141 та ст. 180 СК України містять чіткі приписи щодо рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, відповідно до яких мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Отже обов`язок належного утримання дитини покладається на обох батьків: як батька, так і матері, та не може бути перекладений на когось одного виходячи тільки з підстав незначного матеріального забезпечення котрогось із них. Крім того, суд зазначає, що позивач є особою працездатного віку, доказів щодо стану здоров`я позивача та наявності медичних протипоказань останньої працювати, як і реальної неможливості будь-якого працевлаштування, матеріали справи не містять, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що позивач також спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Посилання позивача\~на високий\~рівень доходів\~позивача,\~які є\~цілком достатніми\~ для\~утримання \~позивача,\~його матерів\~та його\~сім`ї, не можуть бути достатніми підставами для задоволення позову. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed