Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, третя особа- інспектор 3 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції Харківської області лейтенант поліції Плетинський А.В. про відшкодування моральної шкоди, яким просить стягнути із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 8000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він 06.11.2020 керував транспортним засобом у відповідності із вимогами ПДР та рухався по Московському проспекту у місті Харкові. Проте, без будь-яких підстав, за відсутності будь-яких доказів був зупинений поліцейським Плетинським А.В., який незаконно склав постанову серії ЕАМ №3393672 відносно позивача щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 425 грн. 00 коп. Оскільки позивач не вчиняв вказаного правопорушення, він звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій відповідача незаконними та скасування постанови серії ЕАМ №3393672 про притягнення його до адміністративної відповідальності. 16.12.2020 рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/7702/20 постанова серії ЕАМ № 3393672 від 06.11.2020 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 ,00 грн. визнана протиправною та скасована, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відповідач зазначає, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому завдана моральна шкода від вчинення образливих, принизливих, протиправних дій працівниками УПП в Харківській області під час складання протиправного протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок, незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, а також вчиненням відносно нього неправомірних дій. Крім того, завдана йому моральна шкода проявилася у наявності негативних емоцій, він мав пригнічений стан, який тривав довгий період часу до завершення судового розгляду справи та набранням судовим рішенням законної сили. Зазначене негативно відобразилось на повсякденному житті, у взаємовідносинах із рідними та на звичному ритмі життя, порушився сон, позивач став дратівливим. Крім цього, позивачу необхідно було докладати додаткових як фізичних, так і моральних зусиль для організації свого життя, зокрема доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованого правопорушенні, звертатися за правовою допомогою до адвокатів для відновлення справедливості, у зв`язку із тим що він обіймає посаду директора у товаристві з обмеженою відповідальністю «ИКС ТЕРМІНАЛ» та піклується про свою ділову та професійну репутацію серед представників як професійної спільноти, так і підлеглих осіб. З урахуванням факту наявності завдання моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у моральних переживаннях, фізичних стражданнях порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя та враховуючи тривалість провадження у заві про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось 1 місяць 20 днів, він оцінює моральну шкоду у 8000,00 грн. 16.06.2021 ухвалою Київського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02.12.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова справа направлена за належною підсудністю до Дзержинського районного суду м Харкова. 27.01.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла в провадження судді Тимченка А.М. 30.01.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова справа прийнята до провадження суддею Тимченком А.М. та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.12.2021 представником відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - Левенцовою К. було подано до суду відзив на позовну заяву у якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що незаконні дії інспектора вплинули на його фізичний та психологічний стан. Позивач вказує, що він був пригнічений, що негативно відобразилось на його ритмі життя, у взаємовідносинах із рідними та на можливість спокійно спати та працювати. Однак вказані обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зазначає, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно- наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності органів державної влади не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Крім того вважає, що правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Посилається на Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2021 року, прийнятій у справі № 296/3139/20 (провадження № 61-1086св21) з подібними правовідносинами, відповідно до якої "у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди». Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, то можна дійти обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Сам по собі факт, що визнано протиправною діяльність інспектора щодо накладення на позивача адміністративного стягнення, не свідчить про наявність заподіяння шкоди позивачу. Наголошує, що позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій інспектора та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні наявності його пригніченого стану або порушення сну, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на їх думку, діями інспектора та можливим завданням такої шкоди. Позивач послався на наслідки, що виникли у нього внаслідок реалізації свого права на оскарження рішення владних повноважень, відкриття виконавчого провадження відносно нього. За таких обставин відсутні факти щодо наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювана шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні, відсутній розрахунок розміру заподіяної йому шкоди та, посилань на те, чим він керувався при визначенні суми моральної шкоди у розмірі 8 000 гривень. Таким чином вважає, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеним та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже не підлягають задоволенню. Від представника позивача 24.12.2021 надано відповідь на відзив, в якому представник просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник зазначила, що відзив на позов є абсолютно безпідставним, жодних доказів на підтвердження своїх аргументів суду не надано, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню. Зауважує, що твердження представника Управління патрульної поліції в Харківській області щодо того, що позивач не довів наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою є абсолютно хибним та таким, що явно суперечить як закону, так і змісту позовної заяви. Позивачем у позові зазначено, що моральна шкода була йому завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, та проявилася у наявності негативних емоцій, а саме - пригніченому стані, порушенні сну, дратівливості, якості повсякденного життя, у взаємовідносинах із рідними, хвилювання, нервування та інше. Позивачу довелось докладати додаткових як фізичних, так і моральних зусиль для організації свого життя, зокрема доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованого правопорушенні, звертатися за правовою допомогою для відновлення справедливості. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. На спростування доводів, викладених у відзиві на позов, представник позивача посилається на практику Європейського Суду з прав людини «заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації», скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації», скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації, скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007- VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації», скарга Ns 4171/04, 20 березня), Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CAB ALES AND BALKANDALI), 1985 p. Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2000 - 5000 евро. Позивач визначив розмір спричиненої йому моральної шкоди в суму 8000,00 грн., що відповідає принципам розумності і справедливості. Також відповідь містить посилання на те, що підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17, а саме: адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Оцінка рівня моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів державної влади завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Саме такі наслідки сталися для Позивача через незаконні дії Управління патрульної поліції в Харківській області. 17.01.2022 від представника відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - Левенцової К. надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної лади, що сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі 464/3789/17. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні, емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви: протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичної або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого Зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких відноситься наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Також зазначає, що ані в позові, ані в відповіді на відзив позивач не навів будь-яких фактів заподіяння йому моральних страждань. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди Позивач обґрунтовує тим, що незаконні дії інспектора вплинули на його фізичний та психологічний стан. Позивач вказує, що він був пригнічений, що негативно відобразилось на його ритмі життя, у взаємовідносинах із рідними та на можливість спокійно спати та працювати. Отже, навіть якщо моральні страждання Позивача мають місце бути, то докази причинного зв`язку між діями Відповідача та моральними стражданнями Позивача відсутні. Вважає, що позивачем не доведений розмір грошового відшкодування моральної шкоди, який визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача через канцелярію суду надійшла зава про розгляд справи за відсутності її та позивача за наявними в матеріалах справи документами, зазначила, що позовні вимоги та доводи, викладенні у відповіді на відзив підтримують в повному обсязі та просять задовольнити позовні вимоги. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник першого відповідача - Управління патрульної поліції в Харківській області в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник другого відповідача - Головного управління державної казначейської служби України Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.12.2020 рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/7702/20 постанова серії ЕАМ № 3393672 від 06.11.2020, винесена інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області 3 батальйону 5 роти лейтенантом поліції Плетинським Андрієм Володимировичем про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 ,00 грн. визнана протиправною та скасована, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Дане судове рішення відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 29.12.2020. З наведеного рішення вбачається, що відносно позивача 06.11.2020 інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області 3 батальйону 5 роти лейтенантом поліції Плетинським Андрієм Володимировичем складено постанову серії ЕАМ №3393672 щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 425 грн. 00 коп. Дані обставини сторонами у справі не заперечувалися. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вищевказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21). У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналіз вищевикладених положень дає змогу дійти висновку, що в особи, щодо якої провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Отже, дії працівника УПП м. Харкова зі складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від вини. Беручи до уваги, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд доходить висновку про завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) стражданнях є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод. В той же час, відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Згідно із ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Свої вимоги позивач заявив, зокрема, до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, а також до Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області як відповідача, на якого покладено обов`язок виконувати судове рішення в частині виплат грошових сум. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» створено Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції та Головні управління Національної поліції по областях. Відповідно до п. 3 розд. 1, п. 9 розд. V «Положення про Департамент патрульної поліції» затвердженого наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015 року (розміщеного на сайті patrol.police.gov.ua) Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції. Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки у банку, печатку. Відповідно до п.9 розділу V Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції 06 листопада 2015 року №73 (у редакції наказу Національної поліції 31 жовтня 2016 року №1114), а отже згідно зі ст.80 ЦК України може виступати від власного імені в суді. Відповідно до структури Департаменту патрульної поліції (розміщеного на сайті - patrol.police.gov.ua) до структури входить територіальний підрозділ - Управління патрульної поліції в Харківській області. Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Такими органом державної влади у спірних правовідносинах є Департамент патрульної поліції. Наведене дозволяє дійти висновку, що Управління патрульної поліції в Харківській області є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції, не є окремою юридичною особою публічного права, а відповідно не є належним відповідачем у справі. У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Верховний Суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган. Як було зазначено вище, з огляду на положення чинного законодавства, що наведені вище, є Департамент патрульної поліції. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, у постановах Верховного Суду: від 24 березня 2020 року в справі № 818/607/17, від 12 серпня 2020 року в справі № 761/7165/17. Наведене дозволяє дійти висновку, що участь ДКСУ та її териториальних органів у спірних правовідносинах щодо відшкодування моральної шкоди полягає у безспірному списанні коштів з державного бюджету України на стадії виконання судового рішення щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок Держави, а отже Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області не повинно відповідати за наявним позовом та є неналежним відповідачем у справі. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed