Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Представник позивача - адвокат Павленко Вячеслав Вікторович (котрий діє на підставі договору про надання правової допомоги №01/02/23-2 від 01 лютого 2023 року [PERSON] ), звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 серпня 2015 року виконавчим комітетом Високопічської сільської ради Житомирського району Житомирської області №11. Позовні вимоги мотивує тим, що під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час неповнолітній. Спільне подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння, з грудня 2022 року подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Подальше збереження шлюбу неможливе, надання терміну на примирення є недоцільним, кожен з подружжя живе окремим життям та власними інтересами, спільне проживання припинене, спільного господарства не ведуть, що є підставою для розірвання шлюбу. Ухвалою судді від 21 лютого 2023 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача - адвокат Павленко В.В. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про дату і час судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнала, після розірвання шлюбу прізвище змінювати не бажає. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного: Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 09 грудня 2020 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 03 серпня 2015 року у виконавчому комітеті Високопічської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис №11, після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбі в сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Спільне життя сторін не склалося, примирення неможливе через втрату почуттів. Про наявність спору щодо місця проживання дитини між сторонами не зазначено. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу України. Згідно зі ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі наведеного, судом встановлено, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст.55 СК України, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », в своїй заяві зазначила про бажання надалі іменуватися цим прізвищем. За вказаних обставин, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved