Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Свої вимоги мотивувала тим, що 08 лютого 2011 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 368 495,26 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у розмірі 120,00 грн., а всього 368 615,26 грн. станом на день звернення до суду відповідачем не виконано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2011 року. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2022 року у розмірі 64 157,15 грн., три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2022 року у розмірі 5 512,29 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 08 лютого 2011 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 368 495,26 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у розмірі 120,00 грн., а всього 368 615,26 грн. (а.с. 7). 13 березня 2017 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 427 768 гривень 26 (двадцять шість) копійок (а.с. 10-11). 11 червня 2019 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в розмірі 25 807,08 грн., інфляційні витрати в розмірі 126 025,38 грн., а всього 151 832 гривні 46 копійок (а.с. 12). 03 листопада 2020 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати за період з 01 серпня 2019 року по 01 січня 2020 року у розмірі 3 684 (три тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 95 коп. та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 01 серпня 2019 року по 01 січня 2020 року у розмірі 4 664 (чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) грн. 16 коп. (а.с. 13-16). 07 жовтня 2021 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат задоволено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму індексу інфляції та три проценти річних за період прострочення виконання боргового зобов`язання з 01.01.2019 року по 01.08.2019 року та з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року у загальному розмірі 75112 (сімдесят п`ять тисяч сто дванадцять) грн. 46 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. (а.с. 17-19). 05 липня 2022 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій задоволено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 19 925,60 та витрати на правничу допомогу - 4 000,00 грн. (а.с. 20-22). Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2022 року у розмірі 64 157,15 грн. та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2022 року у розмірі 5 512,29 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про невиконання відповідачем рішення суду. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов`язання припиняється. Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Тому за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2022 року з урахуванням суми заборгованості у розмірі 368 495,26 грн. та індексів інфляції (101,3 х101,6 х104,5 х103,1 х102,7 х103,1 = 1,17410576) сума інфляційних втрат становить у розмірі 64 157,15 грн. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. З урахуванням суми грошового зобов`язання у розмірі 368 495,26 грн. та строку прострочки за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2022 року (182 дні) три відсотки річних складають: 368 495,26 грн. х 182 дн. х 3%: 365 дн. = 5 512,29 грн. Однак, згідно п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому, враховуючи положення п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача за період 24 лютого по 30 червня 2022 року інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки з 24 лютого 2022 та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні заборонено їх стягнення. З урахуванням прострочення виконання рішення суду за період з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, суми заборгованості у розмірі 368 495,26 грн. та встановленого індексу інфляції сума інфляційних втрат становить у розмірі 10 686,73грн. (368 495,26 грн. х 1,029) - 368 495,26 грн.). З урахуванням суми грошового зобов`язання у розмірі 368 495,26 грн. та строку прострочки за період з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року (54 дні) три відсотки річних складають: 368 495,26 грн. х 54 дн. х 3%: 365 дн. = 1 635,51 грн. За встановлених обставин, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання частково: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання за період з 01 січня по 23 лютого 2022 року у розмірі 10 686 (десять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 73 коп. та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 01 січня по 23 лютого 2022 року у розмірі 1 635 (одна тисяча шістсот тридцять п`ять) грн. 51 коп. В решті позовних вимог відмовити. Позивач просить про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7 500,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 12 листопада 2020 року між позивачем та адвокатом Віценко Артемом Геннадійовичем було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 25-26). 21 липня 2022 року між позивачем та адвокатом Віценко Артемом Геннадійовичем було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 12 листопада 2020 року, відповідно до якої вартість послуг становить у розмірі 7 500,00 грн. (а.с. 27). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує актом отримання-передачі до додаткової угоди від 21 липня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 12 листопада 2020 року (а.с. 28), квитанцією до прибуткового касового ордеру № 85 від 29 липня 2022 року на суму 7 500,00 грн. (а.с. 29). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial