Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

01 серпня 2022 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , визначивши третьою особою Орган опіки та піклування в особі Лівобережної Адміністрації Дніпровської міської ради, із вимогою про позбавлення батьківських прав. (а. с. 1-5, 25-29). В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, в якому у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, що знайшло своє відображення у втраті почуття взаємної любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2021 року у справі № 204/7617/20 з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання доньки, яке він не виконує та, станом на дату звернення з даним позовом до суду, за ним рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 39266 гривень 66 копійок. При цьому, зазначає, що відповідач жодним чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя , зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє застосуванню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Крім того, вказує, що відповідач веде аморальний спосіб життя, що є порушенням моральних норм, дезорганізацію сімейного мікроклімату, та як наслідок призведе до легковажного ставлення дитини до становлення сім`ї. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиляння від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Разом з цим, позивачка стверджує, що жодним чином не чинить перешкод у спілкуванні відповідача з донькою. 18 грудня 2021 року позивачка уклала шлюб зі [PERSON] в якому у них народився спільний син [PERSON] . Позивачка з донькою, [PERSON] та їх спільним сином [PERSON] мешкають однією сім`єю. Стверджує, що [PERSON] повністю замінює її доньці рідного батька, піклується про неї та забезпечує усім необхідним дитину, займається її вихованням та розвитком. Донька називає його татом. Крім того, зазначає, що [PERSON] має намір удочерити її доньку Владу, оскільки вони бажають, щоб дитина виховувалася в повноцінній сім`ї. Оскільки відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо малолітньої доньки та повністю самоусунувся від її виконання, позивачка, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення її прав та законних інтересів, змушена звернутися до суду з вказаним позовом до відповідача, у зв`язку із чим прохає суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки та стягнути з нього понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків (а. с. 21-22). 15 серпня 2022 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 03 серпня 2022 року, позивачкою усунуто (а. с. 24-46). Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 годину 30 хвилин 25 жовтня 2022 року (а. с. 49), копія якої надіслана учасникам справи 13 вересня 2022 року за вихідним № 16020/22-вих/2/204/1856/22 (а. с. 50). 26 жовтня 2022 року на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт, яким відповідачу направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження (а. с. 58). 07 лютого 2023 року на адресу суду надійшло клопотання Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради разом з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] (а. с. 76-80). Ухвалою суду від 07 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 11 годину 10 хвилин 20 лютого 2023 року (а. с. 93). Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити (а. с. 95). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 96). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, раніше, в клопотанні від 07 лютого 2023 року, прохав здійснювати розгляд справи за відсутності представника та, ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини відповідно до вимог чинного законодавства України (а. с. 76). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 жовтня 2018 року (а. с. 30). 18 грудня 2020 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб, що зареєстрований 10 жовтня 2015 року Індустріальним відділом державної РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 892, між позивачкою та відповідачем, розірвано (а. с. 31-32). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2021 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 12 листопада 2020 року і до повноліття дитини (а. с. 33-35). Відповідно до розрахунку заборгованості про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, згідно з виконавчим листом № 204/7617/20 від 25 травня 2021, станом на 30 червня 2022 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 39266 гривень 66 копійок (а. с. 45). 18 грудня 2021 року в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб, про що складено актовий запис № 777, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 грудня 2021 року (а. с. 41). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». 27 січня 2023 року Органом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради складено висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] » (а. с. 78-80). У висновку зазначено, що спеціалістами служби обстежені умови проживання дитини та з`ясовано, що матір`ю дитини створено всі належні умови для виховання, проживання, навчання та розвитку дитини. При цьому зазначено, що відповідач, у телефонній розмові, повідомив спеціалістам про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розрахунку заборгованості згідно з виконавчим листом № 204/7617/20 від 25 травня 2021, станом на 30 червня 2022 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 39266 гривень 66 копійок. Враховуючи, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не створює належних умов для розвитку її природних здібностей, не готує до самостійного життя, виходячи з інтересів дитини, у орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Приписами ст. 5 СК України встановлено що, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень, які містяться у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Крім того, з аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України, вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, який затверджений розпорядженням голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 27 січня 2023 року, останні вважали за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів (а. с. 77-80). Наведені обставини у своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 3 вказаної Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до вимог ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За таких обставин, враховуючи, що матеріалами справи у повному обсязі підтверджуються всі факти, викладені у позові, а намагання всіх можливих інстанцій, які відповідають за благонадійність та належні умови проживання та забезпечення неповнолітніх дітей, не дали очікуваного результату через небажання відповідачки виправитись, у зв`язку із чим суд вважає, що такий виключний захід, як позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітніх дітей, є єдиним та вірним способом захисту як найкращих інтересів її неповнолітніх дітей. На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачкою по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьком та дитиною і будуть відповідати якнайкращим інтересам дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до дитини, на які позивачка посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки. Отже, встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, його поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved