Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що 06 грудня 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано. В той же час, від спільного проживання, у сторін народилася донька [PERSON] . Відповідач [PERSON] , не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не надає фінансової допомоги на її утримання, та ухиляється від виконання рішення суду щодо сплати аліментів. Оскільки відповідач ухиляється від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків, просить суд позбавити його батьківських прав та збільшити розмір аліментів, на утримання дитини. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року, провадження по справі відкрито, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. 19 жовтня 2022 року, судом було призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, з підстав, що зазначені в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення, не заперечила. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, разом з позовною заявою, яка була ним отримана 04 листопада 2022 року, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. Представник третьої особи, в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив такий задовільнити. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Судом було встановлено, що 23 листопада 2011 року, між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб /а.с.9/. [INFO] , у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] /а.с.10/. Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року, шлюб, що було укладено між сторонами - розірвано /а.с.11/. 22 грудня 2019 року, судом було постановлено судовий наказ, про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Так, стягнуто із [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , у розмірі однієї чверті заробітку /доходу/ платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 11.12.2019 року /а.с.12/. В той же час, згідно наданої суду довідки-розрахунку від 13 жовтня 2021 року, заборгованість [PERSON] , зі сплати аліментів складає 52266,50 грн., з них боржником не сплачено нічого /а.с.13-14/. Крім того, судом приймається до уваги висновок органу опіки та піклування служби в справах дітей Залізничного району міста Львова від 03 березня 2023 року, з якого вбачається, що [PERSON] , дійсно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, як безспірно встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не допомагає їй матеріально, не цікавиться її здоров`ям, навчанням та виховання, не спілкується з нею без будь-яких перешкод та причин для цього. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що йому чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з донькою, і таким чином він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини, а тому, суд приходить до переконання, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо доньки [PERSON] . Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то суд виходить з наступного. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу (іншого судом не встановлено), а дитина потребує такої допомоги. Крім того, суд зазначає, що проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст.141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача 992 грн. 40 коп. судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Крім того, оскільки вимоги [PERSON] , про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), суд доходить висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) за ставками, встановленими ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved