Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» 23 грудня 2021 року звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, вказуючи в обґрунтування позовних вимог, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , які надаються позивачем. На ім`я відповідального власника відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за вказаною адресою. Відповідач не виконує свої зобов`язання з оплати наданих послуг, внаслідок чого за період з лютого 2008 року по листопад 2021 року утворилась заборгованість, розмір якої відповідно до розрахунку складає 55091 грн. 88 коп. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період часу з лютого 2008 року по листопад 2021 року включно в сумі 55091,88 грн., заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 363,12 грн., інфляційні збитки, що складають 22759,13 грн., 3% річних у розмірі 7661,81 грн., а також витрати по сплаті судового збору. 13 липня 2022 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області ухвалено заочне рішення в цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, яким позов задоволено. Ухвалою Костянтинівського міськрайнного суду Донецької області від 13 вересня 2022 року скасовано заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі № 233/6012/21 від 13 липня 2022 року в цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та його проведення, надав заяву про розгляд цивільної справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, надала письмовий відзив та клопотання про розгляд справи за її відсутності, у яких зазначила, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Звертаючись до суду з позовом позивач просить стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2008 по 20.12.2021, а також три відсотки річних та інфляційні витрати (згідно відомості нарахувань за період з 01.02.2008 по 20.12.2021), у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за послуги. Позовна заява подана 23 грудня 2021 року та за таких обставин, вважає, що підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення з неї заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2008 по 20.12.2021 включно, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, які нараховані за період з 01.02.2008 по 20.12.2021 включно. При цьому, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2008 по 20.12.2021, а також 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.02.2008 по 20.12.2021, у зв`язку з неповним та несвоєчасним здійсненням. Втім, наявні підстави для відмови у позові у зв`язку із пропуском позовної давності. Сплата нею поточних послуг виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» в січні 2020 року є частковим погашенням заборгованості, не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності та не може свідчити про добровільне визнання нею боргу. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представником позивача надано відповідь на відзив, вказуючи, що квартира відповідача знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору та зобов`язаний оплатити послугу, якщо фактично користувався нею. Позивачем в опалювальний період постачалася теплова енергія відповідачу у квартиру за адресою: [ADDRESS] , а відповідач використав надану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлявся від цієї послуги. Станом на дату звернення до суду грошове зобов`язання відповідача перед позивачем не виконане, отже позивач має право вимоги до відповідача щодо виконання обов`язку оплати спожитих послуг, з урахуванням 3% річних та інфляційних збитків, а також плати за абонентське обслуговування, що входить до плати виконавцю комунальної послуги за договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» є постачальником послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Теплопостачальником відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] (а.с. 5). В період 2008-2021 р.р. позивачем надавались послуги з централізованого опалення, що підтверджується актами про підключення житлового будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення від 15 жовтня 2007 року, 22 жовтня 2008 року, 15 жовтня 2009 року, 09 жовтня 2010 року, 15 жовтня 2011 року, 15 жовтня 2012 року, 05 жовтня 2013 року, 23 жовтня 2014 року, 15 жовтня 2015 року, 15 жовтня 2016 року, 17 жовтня 2017 року, 26 жовтня 2018 року, 28 жовтня 2019 року, 02 листопада 2020 року, 25 жовтня 2021 року (а.с. 12-20). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами і доповненнями) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст.. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами і доповненнями) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлений інший строк. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами фактично виникли договірні відносини щодо надання позивачем відповідачу послуг з опалення, оскільки позивач надавав відповідачу послуги з опалення, а відповідач прийняла ці послуги, на ім`я відповідача оформлений особовий рахунок в абонентській службі позивача. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач не здійснював в повному обсязі оплату послуг з теплопостачання за вказаною адресою, в зв`язку з чим позивачем нарахована заборгованість за період часу з лютого 2008 року по листопад 2021 року включно в сумі 55091 грн. 88 коп., а також інфляційні збитки у розмірі 22759 грн. 13 коп., 3% річних у розмірі 7661 грн. 81 коп., заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 363 грн. 12 коп., що вбачається з довідки про нарахування та сплату послуг теплопостачання за особовим рахунком № [NUMBER] (а.с. 5-7). У письмовому відзиві відповідачем [PERSON] заявлене клопотання про застосування строку позовної давності при розгляді даної цивільної справи. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В силу ч. 2 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за період часу з лютого 2008 року по листопад 2021 року включно. За відсутності будь-якої конкретизації з боку законодавця щодо дій боржника, які слід вважати визнанням ним свого боргу, вирішення у кожному конкретному випадку питання, чи вчинив боржник таку дію, яка свідчить про визнання боргу, є процесуальним обов`язком суду. У постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №3-269гс16 наведено певний узагальнений перелік дій, які можуть свідчити про те, що боржник визнав свою заборгованість перед кредитором. Зокрема, у постанові зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №161/15679/15-ц наведено загальне тлумачення ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України, яке полягає у тому, що вказана норма права пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку, коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто, коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта. Стосовно визнання боргу щодо заборгованості з періодичних платежів, Верховним Судом України у постанові від 09.11.2016р. (справа №6-1457цс16) зазначено, що якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки в судовому засіданні встановлено що плату за надані відповідачці послуги з теплопостачання вона мала здійснювати щомісячно за виставленими їй позивачем рахунками, то право позивача на отримання такої плати вважається порушеним з моменту недотримання відповідачами строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання починається з моменту порушення строку його погашення. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачами кожного чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Переривання позовної давності у такому випадку може мати місце за умови, що сума внесених боржником коштів перевищує розмір щомісячного нарахування, що, у свою чергу, свідчить про визнання такою особою наявності заборгованості, оскільки ним погашається не лише поточне нарахування, а й частина заборгованості. Згідно розрахунку, наданого позивачем, у період з березня 2016 року по січень 2021 року, з лютого 2021 року по листопад 2021 року включно відповідач не здійснювала платежів на погашення заборгованості. У січні 2021 року відповідачем сплачено на рахунок позивача 600 грн., розмір фактичного нарахування за теплову енергію у січні 2021 року згідно розрахунку складає 2062, 51 грн. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом у грудні 2021 року, а з розрахунку заборгованості вбачається, що у період з березня 2016 року по листопад 2021 року відповідач не здійснювала платежів на погашення заборгованості, що б перевищували розмір щомісячного нарахування, хоча в цей період плата за послуги з теплопостачання нараховувалася, суд дійшов висновку про те, що перебіг позовної давності не переривався та вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, не вбачається. За період з грудня 2018 року по листопад 2021 року включно за вказаною вище адресою виникла заборгованість в розмірі 22 403 грн. 40 коп., що є різницею між сумою щомісячних нарахованих платежів за фактично надані послуги з теплопостачання за відповідний період в загальному розмірі 23 003 грн. 40 коп. та сумою сплати за теплову енергію у вказаний період в загальному розмірі 600 грн. 00 коп. (23 003,40 грн. - 600,00 грн. = 22 403,40 грн.). Таким чином, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» заборгованість за послуги з теплопостачання у межах строку позовної давності за період з грудня 2018 року по листопад 2021 року включно в розмірі 22 403 грн. 40 коп. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Плата за абонентське обслуговування (граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України) входить до плати виконавцю комунальних послуг за договором. Ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги. Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог Постанови кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються позивачем споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами. Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі. Приймаючи до уваги викладене, у зв`язку з задоволенням позову в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період часу з січня 2018 року по листопад 2021 року включно, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за абонентське обслуговування за період з листопада 2020 року по листопад 2021 року в сумі 363 грн. 12 коп. Крім того, оскільки до основного зобов`язання судом застосовано вимоги ст. 267 ЦК України (наслідки спливу строку позовної давності), з відповідача на користь позивача за період часу з січня 2018 року по листопад 2021 року включно слід стягнути інфляційні збитки у розмірі 7426 грн. 83 коп., 3% річних у розмірі 3930 грн. 72 коп., відмовивши у задоволенні іншої частини цих позовних вимог. За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із частковим задоволенням позову з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 902 грн. 01 коп. (а.с. 8). На підставі викладеного,

Outcome: partial