Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивує тим,\~що він перебував у шлюбі з [PERSON] з 28.10.2006 року, який на підставі рішення суду від 01.07.2022 року - розірвано. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За їх спільною домовленістю син залишився проживати з матір`ю [PERSON] , та фактично проживав з нею до жовтня 2022 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З жовтня 2022 року син проживає з ним, позивачем по справі та перебуває повністю на його матеріальному утриманні та вихованні, тому просить визначити місце проживання сина саме з ним, з батьком. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Зазначене стало приводом для звернення до суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою від 27.12.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 19.01.2023 року о 09:00 годині (а.с.29), про що були повідомлені сторони (а.с.30-32, 37). \~ \~ \~ \~В підготовче засідання 19.01.2023 року сторони не прибули, однак подали заяви кожен окремо про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду (а.с.38, 39). Третя особа - до суду не прибула, жодних заяв, клопотань, пояснень, заперечень, відзиву - не надала. Ухвалою суду від 19.01.2023 року було закрито підготовче засідання по справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.02.2023 року о 09:00 годині (а.с.41), та повідомлено сторін по справі (а.с.42, 43). 20.02.2023 року позивач подав до суду письмові пояснення по справі (а.с.47-48). В судовому засіданні 21.02.2023 року: Позивач, наразі будучи військовослужбовцем прикордонної служби, підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що дійсно з жовтня 2022 року син [PERSON] , [INFO] проживає з ним, з батьком за адресою: [ADDRESS] . Дружина не заперечує щодо факту проживання сина з ним. Він, як батько повністю займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина. Вважає, що питання визначення місця проживання сина з ним, з батьком має бути зафіксовано рішенням суду, оскільки у майбутньому може виникнути питання необхідності підтвердження цього факту документально. Відповідач, будучи належним чином повідомленою (а.с.42), до суду не прибула. Подала заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, жодних заперечень не має, та розгляд справи просила здійснити у її відсутність (а.с.34-36, 39). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області до суду не прибув. Однак подав пояснення, згідно яких вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.44). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, приймаючи до уваги заяви відповідача та третьої особи, суд прийшов до висновку про відмову\~у задоволенні\~позовних\~вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються сімейним законодавством, пов`язані\~з визначенням місця проживання дитини. \~\~ Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі\~перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.10.2006 року, яким на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 01.07.2022 року (справа №497/1089/22) розірвано (а.с.10). Від цього шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7, 8). \~ \~ \~ \~Згідно витягів з реєстру територіальної громади: -від 20.10.2022 року №2022/00858133 [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.6); -від 20.10.2022 року №2022/00858122 [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідач, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті (а.с.35 на звороті) та відомостями з реєстру Болградської територіальної громади Болградської міської ради Одеської області (а.с.33). Згідно акту обстеження умов проживання №67 від 10.11.2022 року неповнолітня дитини - [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком - [PERSON] , [INFO] (а.с.16), такі ж самі відомості зазначені у висновку про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.18) та в заяві за підписом [PERSON] від 27.10.2022 року (а.с.21). Рішенням виконкому Болградської міської ради Одеської області №415 від 23.11.2022 року затверджено висновок служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області №149 про підтвердження місця проживання дитини (а.с.17). Відповідно до заяви [PERSON] від 29.11.2022 року, за згодою сторін, малолітній син [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , дана заява була посвідчена приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрована в реєстрі за №1387 (а.с.15). \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] дійсно проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України, що підтверджується довідкою від 14.12.2022 року № 167 (а.с.23). Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч.2 ст.7 СК України). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України). Положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між\~ними може\~вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Порядок вирішення спору органом опіки та піклування конкретизований у пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ №866 від 24.09.2008 та передбачає подання відповідної заяви службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, до якої слід долучити копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про шлюб та докази розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання. Крім цього, представники служби у справах дітей повинні звернутися до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Суд також звертає увагу, що згідно статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Разом з цим, Органом опіки та піклування не вирішувався спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини, а було надано висновок «Про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для підтвердження її тимчасового виїзду за межі України» з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Суд не приймає до уваги поданий до суду висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області від 23.11.2022 року за №415, та розцінює його критично, так як даний висновок не підтверджує наявність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини та його вирішення органом опіки та піклування. Також, статтею 160 ч.3 СК України передбачено у разі якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Дитина [PERSON] , [INFO] , питання про місце проживання якого вирішується судом, якому наразі виповнилося 15 років і чотири місяці (а.с.7,8), а тому вправі самостійно вирішувати питання з ким із батьком проживати. Окрім цього, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання … (ч.2 ст.171 СК України). Аналогічні положення закріплені в ст.12 Конвенції про права дитини, а саме: держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. В судовому засіданні судом було заслухано думку дитини [PERSON] , [INFO] , якому виповнилося понад 15 років, який пояснив, що фактично з жовтня 2022 року він постійно проживає з батьком в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] . Це було його особисте рішення, ні хто з батьків на нього не впливав і тиснув. Батьки між собою не сперечалися, а погодилися з його рішенням, мати також не чинила і наразі не чинить будь-яких перешкод щодо його проживання з батьком. З батьком вони у всьому розуміються, у них дуже гарі і теплі стосунки, батько його всьому навчає, та повністю матеріально утримує. І надалі бажає проживати з батьком. Хоча з матір`ю вони і надалі спілкуються, зустрічаються, мають гарні стосунки. Так, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. У свою чергу порядок вирішення спору судом передбачає звернення зацікавленої особи до суду із відповідним позовом, доводи в якому мають бути підтверджені доказами, що мають істотне значення для вирішення справи, оскільки ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України. А отже враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що в даній ситуації спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) зокрема, в суді. Отже, наразі відсутній предмет спірних правовідносин, та суд не вбачає порушення прав жодної зі сторін. Судом встановлено, що дитина [PERSON] досяг 15 років та проживає із батьком за власним волевиявленням, при чому не втратив зв`язку із матір`ю, яка зареєстрована і проживає поряд за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем безпідставно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а позивачем не доведено зазначених обставин належними та допустимими доказами. Більш того, дитина яка досягла чотирнадцяти років самостійно визначає своє місце проживання з одним із батьків. Позивачем не надано суду доказів наявності спору між ним та матір`ю дитини щодо місця проживання дитини. Крім того, про відсутність такого спору суд повідомили як позивач так і відповідач. Підстави зазначені позивачем у позовній заяві та встановлені під час розгляду справи в суді для визначення місця проживання сина разом з ним, суд розцінює як намагання вирішити на майбутнє на свою користь інший спір, який вірогідно може виникнути в майбутньому. Враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами, щодо існування спору між батьками про місце проживання неповнолітньої дитини, а з матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача та інтересів дитини, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання з батьком суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed