Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2020 між сторонами було зареєстровано шлюб.Також сторони мають двох спільних дітей [PERSON] та [PERSON] , які народились [INFO] , до офіційної реєстрації шлюбу. Однак спільне життя не скалось, сім`я розпалась і зберегти її неможливо. За вказаних обставин, на думку позивача є всі підстави для розірвання шлюбу між ним та відповідачем. Разом з тим, між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , оскільки відповідач повідомила, що має намір після розірвання шлюбу разом з дітьми переїхати проживати до м. Хмельницький. При цьому донька [PERSON] більше прив`язана до позивача, надає йому перевагу у спілкуванні, більше відкрита до нього та виражає більшу емоційно-психологічну прихильність, ніж до відповідача. Позивач, в свою чергу, також приділяє їй багато часу, займається її розвитком та вихованням. Дитина звикла проживати біля позивача, де їй забезпечується розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Позивач вважає, що переїзд дитини до іншого міста не відповідатиме її інтересам. Крім того позивач забезпечений житлом та матеріально, працевлаштований, до будь-якого виду відповідальності не притягався, відтак має можливість забезпечити самостійне виховання та утримання своєї доньки [PERSON] . Неодноразові спроби домовитись з відповідачем залишити доньку проживати з батьком та дійти згоди з даного питання не принесли результату, тому позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, а також визначити місце проживання доньки [PERSON] разом з батьком, залишивши дитину на самостійному вихованні останнього. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 01.02.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі - для подання пояснення щодо позову, а також витребувано докази. 23.02.2023 сторони у підготовче засідання не з`явились. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради Вінницької області подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала повністю та не заперечувала щодо його задоволення. Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Частина 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, доведений допустимими, належними та достовірними доказами, а відтак підлягає задоволенню з огляду на таке. 10.06.2020 сторони зареєстрували шлюб у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 1175, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від цього шлюбу у сторін є неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с. 8, 9). Як вказує в позові позивач, подружнє життя між сторонами не склалося у зв`язку з тим, що вони різні люди з різним поглядом на життя. Вказані обставини призвели до того, що спільне проживання та збереження сім`ї стало неможливим. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та їх дітей, що відповідно до ст. 112 СК України дає суду підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2020 тамають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, як вказує в позові позивач, у зв`язку із тим, що він вирішив звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з копії довідки від 13.12.2022 № 85 [PERSON] , [INFO] , та його сім`я проживають у службовій житловій площі за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: дружина - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до повідомлення КНП «Могилів-Подільський МЦ ПМСД» № 36/05-12 від 05.01.2023 дитина [PERSON] , [INFO] , задекларована та обслуговується у лікаря-педіатра [PERSON] . Довіреною особою являється мати - [PERSON] , [INFO] . Відвідує сімейного лікаря разом з дитиною батько - [PERSON] , [INFO] . Остання дата звернення з приводу гострого захворювання 16.12.2022 (а.с. 51). Згідно з висновком Служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради Вінницької області від 05.01.2023 № 01-21/18 Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48-50). З витягу з протоколу № 01 від 05.01.2023 комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради вбачається, що 05.01.2023 було проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою проживання [PERSON] та встановлено наступне: [PERSON] проживає разом з дитиною [PERSON] у службовій квартирі за адресою [ADDRESS] . Квартира складається з трьох кімнат, коридору, кухні та ванної кімнати. В квартирі чисто, всі кімнати облаштовані меблями та побутовою технікою, для дитини є окрема кімната, ліжко, робочий стіл, місце для відпочинку. Вказане також підтверджується копією акта обстеження умов проживання (а.с. 44-47, 52). Крім того, згідно вказаного протоколу комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради вирішила порушити клопотання перед виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради № 7 від 05.01.2023 затверджено вказане вище рішення комісії з питань захисту прав дитини та вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Також позивачем до позовної заяви додано висновок фахівця за результатами психологічного дослідження малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку із результатів психологічного аналізу даних, психологічної інформації, висловах та коментарях малолітніх [PERSON] та [PERSON] , а також з результатів психодинамічних вимірів, встановлено, що [PERSON] притаманні активність, оптимістичність, товариськість у спілкуванні з оточуючими, художнє та наглядно-образне сприйняття. Характерними є схильність до глибоких і сильних емоційних переживань. Індивідуально-особистісні особливості характеру супроводжуються інтенсивністю вираження почуттів, добродушністю, інтересом до людей, емоційним сприйняттям. Емоційно-психологічний стан малолітньої [PERSON] за результатами психологічного обстеження та безпосередньої психодіагностичної бесіди діагностується як позитивний, збалансований, гармонійний, такий, що сприяє ефективному становлення власного «Я» , позитивній соціально-психологічній адаптації. За даними психодіагностичних вимірів, малолітня [PERSON] , [INFO] , проявляє емоційно-психологічну прихильність до батька. Відношення малолітньої [PERSON] до батька [PERSON] діагностується як позитивне, що викликає психологічну підтримку, впевненість, щирість, розуміння, відвертість та безпеку (а.с. 16-27). Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Суд зважає на те, що дитина, відносно якої судом вирішується питання щодо визначення її місця проживання, на час вирішення справи має п`ять повних років, а тому суд вважає, що відсутня можливість з`ясувати її ставлення до справи, яка розглядається. У зв`язку з цим, суд покладається на рекомендації органу опіки та піклування та висновок фахівця, доданий позивачем до позовної заяви. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20. Враховуючи вік малолітньої [PERSON] , докази, надані позивачем, висновок Служби у справах дітей, висновок фахівця за результатами психологічного дослідження та позицію матері дитини, яка позов визнала, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки [PERSON] з батьком, яка фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved