Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування, посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2022 р. з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» стягнуті збитки по акту №137187 від 01.02.2019 у розмірі 62 463 (шістдесят дві тисячі чотириста шістдесят три) грн. 24 коп. та судові витрати в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Судове рішення боржником не виконано. За прострочення сплати суми збитків з 15.03.2019 р. по 01.03.2020 р. позивачем була нарахована штрафна санкція в розмірі 3% річних в сумі 1\~811,43 грн. та 1\~504,00 грн. сума боргу з урахуванням індексу інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Про стягнення зазначеної суми з відповідача на користь позивача у позові й заявлено відповідну вимогу. Представник позивача просив суд повістю задовольнити поданий позов. В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом на підставі відповідного судового рішення. у справі №199/5836/19 (2/199/122/22) рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2022 р. позов Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» до\~ [PERSON] про\~відшкодування збитків\~ задовільнений:\~судом ухвалено\~стягнути з\~відповідача\~ [PERSON] на користь акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» відшкодування збитків по акту № 137187 від 01.02.2019 у розмірі 62 463 (шістдесят дві тисячі чотириста шістдесят три) грн. 24 коп., судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. На підставі акту № №137187 від 01.02.2019 було здійснене нарахування вартості необлікованої електроенергії, створеної внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією у розмірі 62 463 грн. 24 коп. Рішення набрало законної сили 12.09.2022 р. (а.с. 4). 23.09.2022 р. стягувачем отримані виконавчі листи (а.с. 7-8). Боржник не виконав судове рішення. За розрахунком позивача, проведеним на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач повинен сплатити за період з 15.03.2019 р. по 01.03.2020 р. 1\~504,00 грн. інфляційні витрати, а також 3% річних від простроченої суми - 1\~811,43 грн., усього 3\~315,43 грн. Спірні правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав кредитора у грошовому зобов`язанні та регулюються ч. 2 ст. 625 ЦК України. Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3% річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони за допущене нею правопорушення. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Правовідношення, в якому у зв`язку із набранням рішенням про стягнення коштів законної сили (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19). Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Акти цивільного законодавства передбачають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання (ст. 129 1 Конституції України). Суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо того, що відповідач повинен сплатити на користь позивача суму на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову, суд не погоджується із слушністю доводів позивача щодо періоду, з настанням та закінченням якого, на відповідача має бути покладений такий обов`язок. За підрахунком позивача період нарахування передбаченої ч. ст. 625 ЦК України відповідальності складає 15.03.2019 р. 01.03.2020 р. Втім, судове рішення, як встановлено судом, набрало законної сили 12.09.2022 р. (а.с. 4-6), відтак, саме з 12.09.2022 р., виходячи з наведених вище правових норм, починається період, протягом якого судове рішення підлягає зверненню до виконання та підлягає виконанню боржником, оскільки він заперечував проти позову, не сплатив добровільно нараховану по акту суму. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Оскільки підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України за період, визначений позивачем, відсутні, втім, починаючи з 12.09.2022 р. або дати доведення до боржника постанови про відкриття виконавчого провадження (за умови звернення судового рішення до виконання) та невиконання рішення боржником у визначений у постанові виконавця строк добровільно, позовні вимоги не були заявлені, відсутні підстави для висновку про наявність порушених прав позивача з боку відповідача, відтак, позов не підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: судові витрати відносяться на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed