Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути на його користь з ДП «СхідГЗК» заробіток по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 208332,67 гривень та середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з у період з 21 листопада 2016 року по 23 вересня 2022 року він перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК». Зазначає, що 23 вересня 2022 року його звільнено за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, згідно Наказу №1303-ОС від 23 вересня 2022 року. Під час його знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 208332,70 грн. Однак, у день звільнення його 23 вересня 2022 року відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Неодноразові звернення до керівництва ДП «СхідГЗК» з проханням усунути порушення трудового законодавства щодо не проведення остаточного розрахунку з позивачем у зв`язку зі звільненням виявилося безрезультатним. Також, у зв`язку з тим, що відповідачем не проведено повного розрахунку при звільненні позивача, останній просить стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду за його підрахунками складає 95662,40 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2023 року по справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. Відповідно до вимог ЦПК України, представнику відповідача ДП «СхідГЗК» було вручено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не надійшло. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 13 лютого 2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній частково визнає позовні вимоги [PERSON] та просить суд задовольнити позовні вимоги останнього в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, зменшивши при цьому розмір середнього заробітку до 47831,20 грн. Відповідач у відзиві зазначає, що дійсно, позивач працював на ДП «СхідГЗК» та був звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору. Тривалість затримки виплат зумовлена фінансово-економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, а також введеним воєнним станом в Україні, та як наслідок перебування ДП «СхідГЗК» із 01.03.2022 у вимушеному тимчасовому простої, що підтверджується Наказом №778/к від 01.03.2022 року. Так як вбачається зі звіту про фінансовий стан підприємства за ІІ півріччя на 2022 року за відповідачем рахується кредиторська заборгованість. У зв`язку з цим, з огляду на заявлену до стягнення суму середнього заробітку, характер цієї заборгованості, дії позивача та відповідача, відповідач просить суд зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до розміру 47831,20 грн. (половину пред`явленої суми у позові). Зазначений розмір середнього заробітку є на думку відповідача справедливим, пропорційним, оскільки за таких умов будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін працівника, який звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію та роботодавця, який є господарюючим суб`єктом, що оголосив на підприємстві тимчасовий простій викликаний невідворотною силою. Враховуючи вище викладене відповідач просить суд врахувати інтереси відповідача, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні, що буде доцільним і справедливим та значно пом`якшить негативні наслідки загального спаду в економіці підприємства. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у період з 21 листопада 2016 року по 23 вересня 2022 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК»., що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.13-15). Згідно наказу № 1303-ос від 23 вересня 2022 року звільнений з посади начальника відділу відділу внутрішньої безпеки служби фізичного захисту ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», 23 вересня 2022 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору та визначено бухгалтерії підприємства виплатити [PERSON] грошову компенсацію за 33 календарні дні невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку (ст.44 КЗпП України) (а.с. 16). Відповідно до довідки ДП «СхідГЗК» №753 від 27.12.2022 року, на момент звільнення заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] складає 208332,67 грн, а саме: за квітень - 423,70 грн.; за травень - 20517,35 грн.; за червень - 20763,08 грн.; за липень 2022 року - 26908,25 грн; за серпень 2022 року - 24830,87 грн; за вересень 2022 року - 114889,42 грн. Згідно довідки ДП «СхідГЗК» №608 від 26.09.2022 року середньоденна заробітна плата складає 1406,80 грн. (а.с.18). Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, а саме: - основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Проаналізувавши зазначені норми, суд приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач звернувся до суду в строк, визначений ст.233 КЗпП України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, оскільки з нею не проведений розрахунок по заробітній платі. Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 28.12.2022 року, тобто на день звернення до суду із позовом становив 95662 грн. 40 коп. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із наданої позивачем довідки №608 від 26.09.2022 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1406,80 грн. Таким чином, оскільки позивач був звільнений з роботи 23 вересня 2022 року, час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, станом на 28 лютого 2023 року, складає 114 робочих днів. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 160375 грн. 20 коп. (1406,80 грн/день * 114 робочих днів). Доводи відповідача про відсутність коштів у підприємства та тяжкий фінансовий стан не приймаються судом до уваги, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача всю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважаючи її співмірною розміру заборгованості на день звільнення, та діям відповідача щодо якнайшвидшого погашення заборгованості. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Крім того, згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за вимогу майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи викладене, з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3687,08 гривень, з яких: - 992,40 гривень на користь позивачки; - 2694,68 гривень на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved