Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

03.08.2022\~року позивачка\~ [PERSON] звернулася\~до суду\~із позовною\~заявою до[PERSON] , Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить ухвалити рішення, яким визнати рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області від 06.08.1999 № 75 «Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе» незаконним. Визнати Державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 017061 від 11.06.2001, виданий та зареєстрований Сколівською міською Радою народних депутатів Львівської області в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 305 недійсним, скасувавши його державну реєстрацію. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 06.09.2022 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, з визначенням підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 06.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позовна заява обгрунтована тим, що [PERSON] є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (на даний час Стрийського району) Львівської області. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Стрийським МБТІ від 05.07.2013 № 414, до житлового будинку (літера «А-1») 1935 року побудови, відносяться господарські будівлі убиральня (літера «Г»), сарай (літера «Д») та споруди хвіртка № 1, огорожа № 2 у виді металевої сітки. Із доданих до листа Стрийського МБТІ від 04.02.2021 року № 179 звідного акту від 02.06.1987, оціночного акту від 02.06.1987 року, абрисів земельної ділянки від 02.06.1987 року та від 05.07.2013 року вбачається, що огорожа у виді дерев`яного штахетника та металевої сітки встановлена на певній відстані до житлового будинку [ADDRESS] , господарських будівель убиральні (літера «Г») та сараю (літера «Д»). Станом на 1987 рік орієнтовна площа земельної ділянки, на якій розташований даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, становила 0,04 га (50 м х 8 м). Право власності на земельну ділянку площею 0,0283 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , кадастровий номер 4624510100:01:007:0253, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] . Державна реєстрація земельної ділянки позивачки проведена відділом Держземагенства у Сколівському районі 17 січня 2015 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), розробленої у 2014 році Сколівським районним виробничим відділом Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Державного агентства земельних ресурсів України. У пояснювальній записці, яка наявна у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) вказано, що межі земельної ділянки [PERSON] детально досліджені і встановлені в натурі по фактичному їх розташуванню на місцевості в присутності землекористувача та узгоджені із суміжними землекористувачами, про що складені відповідні акти. Межі земельної ділянки в натурі збігаються з існуючою огорожею. Результати закріплення меж оформлено актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Згідно кадастрового плану земельної ділянки, кадастровий номер 4624510100:01:007:0253, який викреслений в документації із землеустрою та у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, по межі А-Б протяжністю 36,82 м сусіднім землекористувачем значиться [PERSON] . Остання змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] . У відповідності до акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки гр. [PERSON] від 12.04.2014 [PERSON] ( [PERSON] ) узгодила цю межу, проставивши свій підпис. З того часу по травень 2020 рік відповідач не зверталась до поліції чи до Сколівської міської ради Львівської області зі скаргами з приводу вирішення земельного спору щодо спільної межі суміжних земельних ділянок. Із викопіювання Генерального плану м. Сколе, який відображений у Схемі розміщення земельних ділянок [PERSON] та наявний у її документації із землеустрою вбачається, що використання позивачем власної земельної ділянки житлової забудови із визначеною конфігурацією здійснюється відповідно до Генерального плану м. Сколе, що відповідає вимогам ст. 39 Земельного кодексу України. За змістом акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2014 року забороняється переміщення встановлених меж земельної ділянки без відома землевпорядника Сколівської міської ради. У травні 2020 року між [PERSON] та сусіднім землекористувачем - відповідачем [PERSON] виник спір з приводу межі земельної ділянки позивачки, яка відображена в кадастровому плані по умовній ламаній лінії А-Б. Зокрема, [PERSON] без згоди [PERSON] та без відома землевпорядника Сколівської міської ради Львівської області перемістила огорожу, яка встановлена по межі А-Б, в сторону житлового будинку [PERSON] , внаслідок чого змінила конфігурацію та площу земельної ділянки останньої. З цього приводу 22 травня 2020 року [PERSON] звернулась із відповідною заявою до Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області. За результатами розгляду цієї заяви листом Сколівського ВП від 09.06.2020 № 2608/62/02-20 її повідомлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку і заявнику необхідно звернутись до суду. Матеріали перевірки завершено висновком, який здано в архів Сколівського ВП на зберігання. З метою вирішення земельного спору у межах м. Сколе щодо межі земельної ділянки [PERSON] двічі звернулась до Сколівської міської ради Львівської області із відповідними заявами від 21.05.2020 року та від 17.06.2020 року. Однак Сколівська міська рада, не вирішивши по суті земельний спір у відповідності до ч. 3 ст. 158, ст. 159 Земельного кодексу України, порекомендувала заявнику звернутись в геодезичну організацію, яка має відповідний сертифікат, для виконання робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,0283 га, кадастровий номер 4624510100:01:007:0253, із закріпленням межових знаків, що підтверджується листами Сколівської міської ради Львівської області від 09.06.2020 № 450/02-09, від 22.06.2020 № 482/02-09. 03 листопада 2020 року між [PERSON] та ліцензованим інженером-землевпорядником фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 77 на виконання проектно-пошукових робіт. На підставі цього договору останнім було виготовлено план топографо-геодезичної зйомки, на якому відображено огорожу по прямій лінії між точкою 1 і точкою 7 на території земельної ділянки [PERSON] та накладку сусідньої земельної ділянки на земельну ділянку позивачки площею 0,0028 га. Вищенаведені докази, на думку позивачки, свідчать про те, що відповідачка [PERSON] самовільно перемістила огорожу, яка була встановлена по межі А-Б, в сторону житлового будинку [PERSON] , чим відповідачка вчиняє позивачці перешкоди у здійсненні права користування частиною власної земельної ділянки площею 0,0028 га. З цих підстав [PERSON] звернулась до Сколівського районного суду Львівської області із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою. За цим позовом ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року було відкрито провадження у справі № 453/519/21.Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі № 453/1286/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що рішенням виконавчого комітету Сколівської міської ради народних депутатів від 06.08.1999 року № 75 її бабці [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,027 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно вказаного рішення Сколівським районним Центром державного земельного кадастру у 2000 році було виготовлено Технічний звіт про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акта на право приватної власності на землю (на право постійного користування землею). 11 червня 2001 року на підставі вищевказаного рішення Сколівською міською радою народних депутатів було видано [PERSON] . Державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 017061 від 11.06.2001, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 305, для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , на території Сколівської міської ради. Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. від 04.02.2000 за реєстр. № 93, [PERSON] заповіла все своє майно своїм внукам [PERSON] та [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] ( [PERSON] ) прийняла спадщину у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При цьому [PERSON] вважала, що [PERSON] самовільно перемістила межові знаки між суміжними земельними ділянками та змінила погоджені межі, внаслідок чого площа належної відповідачці земельної ділянки з 0,015 га, як вказано в Державному акті на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 017061, зменшилась до 0,0131 га. Разом з тим, як вбачається із плану зовнішніх меж земельної ділянки, який відображений в Державному акті на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 017061 від 11.06.2001 року, до опису меж не включений сусідній землекористувач - мати позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Це свідчить про те, що [PERSON] не погоджувала межу сусідньої земельної ділянки [PERSON] . Зазначений План зовнішніх меж земельної ділянки не дозволяє встановити які саме земельні ділянки [PERSON] межують із земельною ділянкою [PERSON] . Також, технічний звіт про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акта на право приватної власності на землю, розроблений на замовлення бабці відповідачки - [PERSON] , не відповідає Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43. Земельна ділянка загальною площею 0,027 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала на праві власності покійній [PERSON] , не зареєстрована в Державному земельному кадастрі і відомості про державну реєстрацію речових прав на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. А відтак, на думку позивачки, рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради народних депутатів Львівської області від 06.08.1999 № 75 « Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе», не відповідає вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній станом на 06.08.1999), а Державний акт на право приватної власності серія ІІІ-ЛВ № 017061, виданий та зареєстрований Сколівською міською Радою народних депутатів Львівської області від 11.06.2001 за реєстр. № 305 на основі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, не відповідає вимогам Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній станом на 06.08.1999), та порушує права [PERSON] на володіння власною земельною ділянкою . 27.09.2022 року за вх. №ЕП-1326 надійшов до суду відзив голови Сколівської міської ради Львівської області М. Романишин, в якому сторона відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнає з наступних підстав. Пунктом 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній станом на 06.08.1999 року) визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до п.п.1 п. «а» ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній станом на 06.08.1999 року) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження з підготовки і внесення на розгляд ради пропозиції щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад. До відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу (п.1 ч.1 ст. 10 Земельного кодексу України в редакції, чинній станом на 06.08.1999 року). Частиною 3 ст. 3 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на 06.08.1999 року), визначено, що повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) (абз. 4 ч.1 ст. 6 Земельного кодексу України, в редакції, чинній станом на 06.08.1999 року). Відповідно до ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на 06.08.1999 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в поточній редакції) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, на час прийняття Закону - 01.07.2004 року) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Враховуючи вищенаведене, доводи позивачки щодо відсутності відомостей про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку загальною площею 0.027 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно покійної на даний час [PERSON] , Сколівська міська рада вважає хибними, оскільки Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» був прийнятий після набуття покійною [PERSON] права власності на земельну ділянку, а його норми не мають зворотної дії в часі. Сколівська міська рада повідомляє, що всі рішення Сколівської міської Ради народних депутатів від 1999 року та додатки до них знаходяться у Архівному відділі Стрийської районної державної адміністрації. Оскільки позивачем не долучено до позовної заяви жодних доказів на обгрунтування тверджень про те, що рішення органу місцевого самоврядування № 77 від 06.08.1999 року є незаконним, оскільки воно не відповідає вимогам ч.ч.1,4,5,6,8,9 ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції, чинний станом на 06.08.1999) пунктів 1.13., 1.15., 1.16., 1.17., 1.19 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, Сколівська міська рада вважає, що дані твердження підлягають відхиленню. 30.09.2022 року на адресу суду за вх. №4585 надійшов відзив представника відповідачки [PERSON] адвоката Олексишина І.Б. на позовну заяву [PERSON] , в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, з наступних підстав. Рішенням виконавчого комітету Сколівської міської ради народних депутатів від 06.08.1999 року за № 75 бабці відповідачки [PERSON] було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,027 га для обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення виконкому), повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів могли передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. З цих підстав твердження позивача про те, що згадане вище рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки прийняте виконавчим комітетом Сколівської міської ради поза межами повноважень, не відповідає дійсності. На підставі вказаного рішення Сколівським районним Центром державного земельного кадастру у 2000 році виготовлено Технічний звіт про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акта на право приватної власності на землю (на право постійного користування землею) [PERSON] , жительці [ADDRESS] . Зазначений Технічний звіт містить пояснювальну записку, заяву-договір, виписку з рішення виконкому, довідку, завдання на виготовлення технічної документації, акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, абрис, карточку закладки межового знаку, план земельної ділянки, план встановлених меж, каталог координат поворотних точок, відомість обчислення площ угідь земельної ділянки, викопіювання з плану території м. Сколе, акт камеральної прийомки робіт. У липні 2021 року на замовлення [PERSON] приватним підприємством «Землевпорядна агенція «ЕКСПЕРТ» було виготовлено План топографічного знімання належної їй земельної ділянки площею 0,027 га для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На абрисі, плані земельної ділянки, плані встановлених меж, які містяться у вказаному вище Технічному звіті, а також Державному акті на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 017061 на земельну ділянку [PERSON] в [ADDRESS] , чітко вбачається, що спірні межі земельних ділянок сторін зображено саме по прямій ліній. Також згідно Плану топографічного знімання, виготовленого Приватним підприємством «Землевпорядна агенція «ЕКСПЕРТ» вбачається, що земельна ділянка [PERSON] частково накладається на земельну ділянку [PERSON] , внаслідок чого площа належної останній земельної ділянки з 0,015 га, як вказано в Державному акті на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ №017061, зменшилася до 0,0131 га. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. В Акті погодження меж, який є складовою документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , конфігурація меж суміжних земельних ділянок не зображується, а з графічною частиною технічної документації (план земельної ділянки тощо) відповідачка ознайомлена відповідно не була. Відтак, погодивши в акті межі земельних ділянок, [PERSON] вважала, що вони відповідають встановленим при виготовленні Технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акта на право приватної власності на землю на ім`я її бабці [PERSON] у 2000 році. Одночасно непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Також представник відповідачки вважає, що не заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що її мати [PERSON] не погоджувала сусідніх меж земельної ділянки з бабцею відповідачки [PERSON] , зазначені в Державному акті на право власності на землю ІІІ-ЛВ №017061. Посилання позивачки на технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] , звідний акт та абрис щодо розташування огорожі «на певній відстані від її житлового будинку», не можуть братися до уваги, адже ці матеріали не містять даних ні про конфігурацію межі земельної ділянки, ні про її протяжність. Таким чином, представник відповідачки вважає, що зазначене не може спростувати законності прийняття оскаржуваного рішення та видачі Державного акту на право власності на землю. Мати позивачки [PERSON] , як суміжний землекористувач, за життя не оскаржувала рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області від 06.08.1999 року № 75 та Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №017061 від 11.06.2001 року. В свою чергу, позивачка набула право власності на належну їй земельну ділянку (кадастровий номер 4624510100:01:007:0253) лише 02.04.2015 року, відтак, її право як власника не могло бути порушеним оскаржуваним рішенням та Державним актом. 28.10.2022 року за вх. № 5161 представником позивачки [PERSON] адвокатом Горох В.В. було подано до суду заяву про зміну предмета позову в порядку ст. 49 ЦПК України. Заяву мотивує тим, що 27 жовтня 2022 року в архівному відділі Стрийської районної військової адміністрації Львівської області було отримано завірену копію архівного рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області від 06.08.1999 року №75 «Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе із додатком №1». З цього документу вбачається, що рішення про передачу [PERSON] серед інших осіб у приватну власність присадибної земельної ділянки площею 0,027 га по [ADDRESS] приймав виконавчий комітет Сколівської міської ради Львівської області, а не Сколівська міська Рада народних депутатів Львівської області. З врахуванням наведених вище обставин представник позивачки просить суд розглядати позовні вимоги [PERSON] в межах вказаної цивільної справи в наступній редакції: «Пункт 1. Ухвалити рішення, яким визнати рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області від 06.08.1999 року №75 «Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе» в частині передачі у приватну власність присадибної земельної ділянки мешканцю м. Сколе [PERSON] , незаконним. Пункт 2. Визнати Державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 017061 від 11.06.2001 року, який виданий та зареєстрований Сколівською міською радою Львівської області в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 305, недійсним, скасувавши його державну реєстрацію». 28.10.2022 року на адресу суду за вх. № 5162 надійшла до суду відповідь представника позивачки [PERSON] адвоката Гороха В.В. на відзив відповідача Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, в якому просить відхилити заперечення, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву від 22.09.2022 року №926а/02-07, з наступних підстав. Із архівної копії оскаржуваного рішення з додатком вбачається, що виконавчий комітет Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області вирішив передати безкоштовно у приватну власність присадибні земельні ділянки для обслуговування житлових будинків мешканцям м. Сколе, зокрема [PERSON] по [ADDRESS] , площею 0,027 га. Правовою підставою прийняття такого рішення послужив Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 (в редакції чинній станом на 06.08.1999), а фактичною підставою протокол засідання приватизаційної комісії, інвентаризаційні матеріали, заяви мешканців м. Сколе. В оскаржуваному рішенні немає зазначено фактичну підставу його прийняття, а саме рішення сесії демократичного скликання Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області про передачу повноважень щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок виконавчому комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області. Як на підставу своїх заперечень відповідач посилається на обставини щодо знаходження усіх рішень Сколівської міської Ради народних депутатів від 1999 року та додатки до них в архівному відділі Стрийської районної державної адміністрації, натякаючи на наявність рішення сесії Сколівської міської Ради народних депутатів від 1999 року про передачу повноважень щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок виконавчому комітету даного органу місцевого самоврядування. При цьому відповідач не довів зазначені обставини, на наявності яких він наполягає, що є підставою для відхилення його заперечень проти позову. Така позиція узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 560/898/16-ц. Отже відповідач, не виконавши свого обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, який передбачений ст. 81 ЦПК України, має усвідомлювати та нести ризик відповідних наслідків, зокрема відхилення його заперечень проти позову. У своєму відзиві відповідач посилається на ч. 3 ст. 3 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції, чинній станом на 06.08.1999 року), яку не застосовував позивач у позовній заяві. У зв`язку з цим, з метою дотримання принципу змагальності сторін, спростування вищевикладених обставин, на які посилається відповідач без належного їх доведення, позивачем зібрано докази щодо відсутності рішення сесії демократичного скликання Сколівської міської Ради народних депутатів, яке було б прийнято в період з квітня 1998 року по серпень 1999 року про передачу повноважень щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок виконавчому комітету Сколівської міської Ради народних депутатів, а саме архівну копію рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області від 06.08.1999 року № 75 «Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе» із додатком, архівні копії протоколів пленарних засідань демократичного скликання Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області в період квітня 1998 року по серпень 1999 року. 28.10.2022 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивачки [PERSON] адвоката Гороха В.В. на відзив представника відповідачки [PERSON] адвоката Олексишина І.Б., в якому він просить відхилити заперечення, наведені у відзиві на позовну заяву від 26.09.2022 року, з наступних підстав. Доводи відповідача [PERSON] щодо прийняття виконавчим комітетом Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області рішення від 06.08.1999 року № 75 «Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе» в частині передачі у приватну власність присадибної земельної ділянки жительці м. Сколе [PERSON] в межах своїх повноважень у відповідності до ст. 3 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року) не доведені належними та допустимими доказами. У зв`язку з цим, з метою дотримання принципу змагальності сторін, спростування вищевикладених обставин, на які посилається відповідач без належного їх доведення, позивачем зібрано докази щодо відсутності рішення сесії демократичного скликання Сколівської міської Ради народних депутатів, яке було б прийнято в період з квітня 1998 року по серпень 1999 року про передачу повноважень щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок виконавчому комітету Сколівської міської Ради народних депутатів, а саме архівну копію рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області від 06.08.1999 року № 75 «Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе» із додатком, архівні копії протоколів пленарних засідань демократичного скликання Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області в період квітня 1998 року по серпень 1999 року. Із архівної копії оскаржуваного рішення з додатком вбачається, що виконавчий комітет Сколівської міської Ради народних депутатів Львівської області вирішив передати безкоштовно у приватну власність присадибні земельні ділянки для обслуговування житлових будинків мешканцям м. Сколе, зокрема [PERSON] по [ADDRESS] , площею 0,027 га. Правовою підставою прийняття такого рішення послужив Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 (в редакції чинній станом на 06.08.1999), а фактичною підставою протокол засідання приватизаційної комісії, інвентаризаційні матеріали, заяви мешканців м. Сколе. Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Виходячи із цієї правової норми суд визнає незаконними акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з підстав їхньої невідповідності Конституції або законам України, а не з підстав порушення ними прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб. Поряд з цим, вказаний Державний акт складений на основі технічного звіту про виконані роботи та видачі Державного акту на право приватної власності на землю, розробленого Сколівським районним Центром державного земельного кадастру від 2001 року (далі Технічний звіт), в абрисі та плані земельної ділянки якого не вірно викреслено місцезнаходження господарської будівлі [PERSON] . Виходячи з цього, Технічний звіт складений із порушенням Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 (в редакції чинній станом на 2001 рік). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Горох В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Олексишин І.Б., в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] заперечував в повному обсязі, з підстав, викладених в відзиві на позовну заяву. Крім цього, такий подав до суду заяву про застосування строків давності у даній цивільній справі, оскільки позивачка ще з 02.04.2015 року мала можливість довідатися про існування оскаржуваних нею рішення та Державного акту у випадку, якщо такі порушували її право на користування земельною ділянкою. Однак, з позовом до суду [PERSON] звернулася тільки у серпні 2022 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Відповідач - Сколівська міська рада Стрийського району Львівської області явку представника в судове засідання не забезпечила, але попередньо від міського голови М. Романишин надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача за наявними доказами, з урахуванням вимог чинного законодавства України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.3\~ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Зі змісту норми вказаної статті, вбачається, що змінити підставу або предмет позову позивач може тільки до початку розгляду справи по суті. Верховний Суд у своїх рішеннях відзначає, що під підставами позову, які згідно із\~ст.49 ЦПК\~може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини. Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Так, якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з\~ЦПК України\~і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги стороною позивача змінено, однак підстави позову залишені такі ж, як і пред`явлені під час подачі первісного позову до суду. За таких обставин, суд вважає, що заява сторони позивача про зміну предмету позову відповідає вимогам\~ст. 49 ЦПК України, оскільки позивачка своєю заявою змінила тільки предмет, а не підстави позову. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Громадяни та юридичні особи відповідно до частини 1\~статті 116 Земельного кодексу України\~набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк В.І. від 30.07.2013 року за № 252 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 30.07.2013 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк В.І. за №7239671. Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 05 липня 2013 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, вбачається, що до житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою «А-1», 1935 року побудови, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відносяться господарські будівлі: убиральня (літера «Г»), сарай (літера «Д»), та споруди: хвіртка № 1, огорожа № 2 у виді металевої сітки. Як вбачається зі звідного акту від 02.06.1987 року, оціночного акту від 02.06.1987 року, абрисів земельної ділянки від 02.06.1987 року, від 05.07.2013 року, доданих до матеріалів інвентаризаційної справи, огорожа у виді дерев`яного штахетника та металевої сітки встановлена на певній відстані до житлового будинку [ADDRESS] , господарських будівель: убиральні (літера «Г») та сараю (літера «Д»). Станом на 1987 рік орієнтовна площа земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, становить 0,04 га (50м х8м). Відповідно до рішення ХХVI сесії Сколівської міської ради VI-го демократичного скликання від 04.03.2015 року № 15, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0283 га, кадастровий номер 4624510100:01:007:0253 (адреса: [ADDRESS] ), (цільове призначення обслуговування житлового будинку), площею 0,0616 га кадастровий номер 4624510100:01:007:0254 (адреса: [ADDRESS] ), (цільове призначення обслуговування житлового будинку), гр. [PERSON] . Передано у власність земельну ділянку площею 0,0283 га, кадастровий номер 4624510100:01:007:0253 (адреса: [ADDRESS] ), (цільове призначення обслуговування житлового будинку), площею 0,0616 га кадастровий номер 4624510100:01:007:0254 (адреса: [ADDRESS] ), (цільове призначення обслуговування житлового будинку), гр. [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ 4613142952020, сформованого 15.05.2020 року, відділом Держземагенства у Сколівському районі за [PERSON] 17.01.2015 року була проведена державна реєстрація земельної ділянки (кадастровий номер 4624510100:01:007:0253), що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 02.04.2015 року реєстраційною службою Сколівського районного управління юстиції Львівської області № 35868159, за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 4624510100:01:007:0253) площею 0,0283 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, в розумінні ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка позивачки є об`єктом цивільного права. У пояснювальній записці, яка наявна в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), розробленої в 2014 році Сколівським районним виробничим відділом Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Державного агентства земельних ресурсів України на замовлення [PERSON] вказано, що межі земельної ділянки [PERSON] детально досліджені і встановлені в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувача та узгоджені із суміжними землекористувачами, про що складені відповідні акти. Межі земельної ділянки в натурі збігаються з існуючою огорожею. Результати закріплення меж оформлено актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Так, згідно кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 4624510100:01:007:0253, який викреслений в документації із землеустрою та у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, по межі А-Б сусіднім землекористувачем значиться [PERSON] , яка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09.08.2011 року та свідоцтвом про шлюб [PERSON] серії [NUMBER] від 14.05.2016 року. Згідно акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки гр. [PERSON] від 12.04.2014 року [PERSON] узгодила цю межу, проставивши свій підпис. Із викопіювання Генерального плану м. Сколе, який відображений у Схемі розміщення земельних ділянок [PERSON] та міститься в документації із землеустрою вбачається, що використання позивачкою власної земельної ділянки житлової забудови із визначеною конфігурацією здійснюється відповідно до Генерального плану м. Сколе, що відповідає вимогам ст. 39 Земельного кодексу України. За змістом акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2014 року забороняється переміщення встановлених меж земельної ділянки без відома землевпорядника Сколівської міської ради. Як встановлено судом, в травні 2020 року між позивачкою та суміжним користувачем земельної ділянки відповідачкою у справі [PERSON] виник спір з приводу межі земельної ділянки позивачки, яка відображена у кадастровому плані по умовній ламаній лінії А-Б. Так, відповідачка, без згоди позивачки та без відома землевпорядника Сколівської міської ради Львівської області, перемістила огорожу, яка встановлена по межі А-Б, в сторону житлового будинку позивачки. Внаслідок зміни відповідачкою конфігурації та площі земельної ділянки позивачки, остання 22.05.2020 року звернулася із відповідною заявою до Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області. Згідно листа начальника Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області В. Марочканича № 2608/62/02-20 від 09.06.2020 року, звернення [PERSON] про те, що в [ADDRESS] [PERSON] знесла огорожу [PERSON] та встановила власну, розглянуто і вирішено матеріали перевірки, згідно ЗУ «Про звернення громадян» списати висновком, який здано в архів Сколівського ВП ГУ НП у Львівській області на зберігання, оскільки між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку. З метою вирішення земельного спору у межах м. Сколе щодо межі земельної ділянки, позивачка 21.05.2020 року та 17.06.2020 року зверталася до Сколівської міської ради Львівської області з відповідними заявами. Згідно листа секретаря Сколівської міської ради І. Трубич №450/02-09 від 09.06.2020 року, вказані вище заяви позивачки розглянуті та для об`єктивного розгляду заяви, відповідно до чинного законодавства, рекомендовано позивачці звернутися в геодезичну організацію, яка має відповідний сертифікат, замовивши виконання робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер 4624510100:01:007:0253 (цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в натурі (на місцевості) із закріпленням межових знаків. Виніс меж в натурі проводити в присутності суміжних користувачів. 03.11.2020 року між [PERSON] та ліцензованим інженером-землевпорядником фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 77 на виконання проектно-пошукових робіт. На підставі вказаного договору ліцензованим інженером-землевпорядником фізичною особою-підприємцем [PERSON] було виготовлено план топографо-геодезичної зйомки, на якому відображено огорожу по прямій лінії між точкою 1 і точкою 7 на території земельної ділянки [PERSON] та накладку сусідньої земельної ділянки на земельну ділянку [PERSON] площею 0,028 га. В травні 2021 року позивачка звернулася в суд із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 06.05.2021 року [PERSON] відкрито провадження у цивільній справі №453/519/21 та призначено її до підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 18.10.2022 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №453/1286/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва недійсним, скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також судом встановлено, що 04 лютого 2000 року [PERSON] частину свого майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла своїй внучці - відповідачці у справі [PERSON] . 28 липня 2014 року [PERSON] звернулася до Сколівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її бабусі [PERSON] , до складу якої, зокрема входить земельна ділянка площею 0,027 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . На підставі вказаної заяви 28 липня 2014 року Сколівською державною нотаріальної конторою було заведено спадкову справу № 99/2014 р., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованим 28.07.2014 року за № 37981110. Згідно копії рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 75 від 06.08.1999 року, яке міститься в матеріалах справи, [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку присадибну земельну ділянку площею 0,027 га за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення Сколівським районним Центром державного земельного кадастру у 2000 році було виготовлено технічний звіт про виконані роботи з підготовки та видачі Державного акту на право приватної власності на землю (на право постійного користування землею). В подальшому Сколівською міською радою народних депутатів [PERSON] було видано державний на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 017061 від 11.06.2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 305, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] на території Сколівської міської ради. Як вбачається із зазначеного вище рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 75 від 06.09.1999 року, правовою підставою прийняття такого послужив Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року). У відповідності до п. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 рік № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року), сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно ч. 3 ст. 3 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року) повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. За змістом п.п. 1 п. «а» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року) виконавчий комітет мав власні повноваження лише з підготовки і внесення пропозицій на розгляд місцевої ради щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад. Відповідно до рішення ІІ-ої сесії Сколівської міської ради ІІІ-го демократичного скликання № 8 від 27.05.1998 року «Про розмежування повноважень ради і виконавчого комітету», вирішено делегувати виконкому повноваження п. 6, 7, 8, 9, 10 ст. 30 та п. 4, 5, 6, 7 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Укладення договорів на оренду нежилих приміщень Сколівському будинку управління проводити тільки згідно рішення сесії Сколівської міської ради. Тобто згідно тексту вказаного рішення, повноважень щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок на території територіальної громади м. Сколе виконавчому комітету Сколівської міської ради Львівської області не було делеговано та відповідно стороною відповідача не надано суду доказів того, що за період з квітня 1998 року по серпень 1999 року Сколівською міською радою Львівської області приймалося рішення про делегування таких повноважень виконавчому комітету Сколівської міської ради Львівської області на сесіях ІІІ-го демократичного скликання. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області не зазначено фактичної підстави прийняття такого, натомість вказано посилання на протокол засідання приватизаційної комісії, інвентаризаційні матеріали, заяви мешканців м. Сколе, виконком Сколівської міської ради. Вказане свідчить про те, що таке рішення в частині передачі у приватну власність не відповідає вимогам п. 34 ч. 1 ст. 26, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року), Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», а відтак є незаконним в розумінні ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місце самоврядування в Україні». В подальшому на підставі вищеописаного рішення на ім`я покійної [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності серії ІІІ-ЛВ № 017061, який був виготовлений на підставі технічного звіту, розробленого у 2000 році Сколівським районним Центром державного земельного кадастру. При дослідженні вказаного технічного звіту судом встановлено, що в абрисі та плані земельної ділянки не вірно викреслено місцезнаходження господарської будівлі [PERSON] , що підтверджується планами топографо-геодезичної зйомки, які розроблені ліцензованим інженером-землевпорядником фізичною особою-підприємцем [PERSON] на замовлення позивачки та приватним підприємством «Землевпорядна агенція «ЕКСПЕРТ» на замовлення відповідачки [PERSON] . Тобто,\~лінія Б-А\~між точками\~2\~і 3,\~яка відображена\~в Плані\~встановлених меж\~земельної ділянки\~ [PERSON] ,\~на місцевості\~помилково відповідає\~стіні господарської\~будівлі [PERSON] ..\~На місцевості\~ця лінія\~відповідає огорожі,\~що відображена\~по лінії\~А-Б\~між точками\~2\~і 3,\~яка викреслена\~в кадастровому\~плані земельної\~ділянки [PERSON] .За таких обставин конфігурація та площа земельної ділянки покійної [PERSON] , зазначені в оскаржуваному рішенні та Державному акті, не відповідають дійсним атрибутам цієї земельної ділянки. У пояснювальній записці, яка міститься в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), розробленої в 2014 році Сколівським районним виробничим відділом Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Державного агентства земельних ресурсів України на замовлення позивачки вказано, що межі земельної ділянки такої детально досліджені і встановлені в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувача та узгоджені із суміжними землекористувачами, про що складені відповідні акти. Межі земельної ділянки в натурі збігаються з існуючою огорожею. Результати закріплення меж оформлено актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання. У відповідності до акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки гр. [PERSON] від 12.04.2014 сусідній землекористувач [PERSON] узгодила межу по лінії А-Б, проставивши свій підпис. Як вбачається з плану зовнішніх меж земельної ділянки, який відображений в Державному акті на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ №017061 від 11.06.2001 року, до опису меж не включений сусідній землекористувач мати позивачки [PERSON] , котра померла [INFO] . Також із зазначеного плану неможливо встановити площі земельної ділянки померлої [PERSON] ( [NUMBER] га чи 0,012 га), яка межує із земельною ділянкою [PERSON] . Вказане дає підстави припустити той факт, що складання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки [PERSON] відбулося за відсутності погодження сусіднього землекористувача - матері позивачки, що позбавило останню можливості висловити свої зауваження з приводу невідповідності межі суміжної земельної ділянки, яка викреслена в абрисі та плані земельної ділянки [PERSON] по лінії Б-А, твердій межі. Згідно інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 (в редакції чинній станом на 2001 рік), технічна документація зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю,\~на право\~власності на\~землю або\~на право\~постійного користування\~землею включає:\~виписку \~з \~ рішення\~ \~відповідної \~ради \~або \~державної адміністрації\~ про\~надання \~у постійне\~користування,\~передачу у\~власність або\~продаж земельної\~ділянки; заяву\~власника землі\~або землекористувача\~про складання\~державного акта; технічне\~завдання на\~розробку технічної\~документації зі\~складання державного\~акта; висновок\~державного органу\~земельних ресурсів\~Держкомзему України\~про наявні\~обмеження на\~використання земельної\~ділянки;\~висновок органу\~у справах\~будівництва і\~архітектури про\~наявні обмеження\~на використання\~земельної ділянки; журнал польових вимірювань; кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласникі і землекористувачів; відомість обчислення\~площі земельної\~ділянки;\~ відомість\~обробки теодолітного\~ходу та\~вирахування координат\~поворотних точок\~меж \~земельної \~ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Однак технічний звіт, на підставі якого [PERSON] було видано державний акт, складено без виконання всіх вимог вказаної вище інструкції, а саме у такому відсутній висновок державного органу земельних ресурсів про права третіх осіб на використання земельної ділянки, висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки, абрис земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки, збірний кадастровий план землевласників і землекористувачів, відомості обчислення площі земельної ділянки, відомості обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки з прив`язкою до пунктів геодезичної мережі, а також рішення про затвердження цієї документації із землеустрою. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відтак, державний акт на право приватної власності серії ІІІ-ЛВ № 017061, який зареєстрований Сколівською міською радою Львівської області від 11.06.2001 року за реєстр. № 305, є недійсним в розумінні ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України, оскільки змінює конфігурацію та площу земельної ділянки позивачки, чим порушує її право на законне володіння земельною ділянкою. Суд відхиляє твердження відповідачки [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву про те, що мати позивачки - [PERSON] , як суміжний користувач, за життя не оскаржувала рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради народних депутатів від 06.08.1999 року № 75 та Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №017061 від 11.06.2001 року, а натомість її дочка позивачка у справі, самовільно перемістила межові знаки між суміжними земельними ділянками, змінила погоджені межі, внаслідок чого площа належної їй земельної ділянки, зазначена у оспорюваному державному акті, зменшилася до 0,0131 га, оскільки, як було встановлено, про оскаржувані рішення та державний акт мати позивачки [PERSON] не знала та не могла знати, оскільки вона була відсутня при узгодженні меж земельної ділянки [PERSON] . Крім цього, вона не була включена до списків громадян з числа жителів м. Сколе, які фігурують в додатку до рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області від 06.08.1999 року №75 «Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе» та не була ознайомлена із змістом оскаржуваного рішення, а відповідно і державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки такі індивідуальні акти публічно не оприлюднювалися. Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних правовідносин. Стаття 33 цього Закону (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року) не передбачає повноваження виконавчого комітету міської ради вирішувати питання щодо передачі земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків у приватну власність громадянам. Згідно ч. 1, ч. 4, ч. 5, ч. 6, ч. 8, ч. 9 ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року) передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. До клопотання додаються матеріали, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог частини шостої статті 5 цього Кодексу. Місцева Рада народних депутатів розглядає у місячний строк зазначені клопотання та матеріали і приймає рішення з цього питання. У відповідності до п.7 ч.1 ст. 100 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року) землеустрій передбачає підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею. Пунктами 1.13., 1.15., 1.16., 1.17., 1.19 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43 (далі Інструкція), (в редакції чинній станом на 11.06.2001) визначено, що складання державного акта на право приватної власності на землю, на право власності на землю та на право постійного користування землею при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і товариствам громадян всіх видів, у приватну власність, власність чи у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Розробку технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею здійснюють державні та інші землевпорядні організації на підставі технічного завдання, яке видається районним (міським) відділом (управлінням) земельних ресурсів Держкомзему України. До технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею обов`язково додається справа щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність, у власність або у постійне користування. Технічна документація зі складання державних актів на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею зберігається в районних (міських) відділах (управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України. Згідно п. «г», «д» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України від 25.10.2001 у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У відповідності до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Абзацом 1 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Виходячи із цих норм матеріального права рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради народних депутатів Львівської області від 06.08.1999 № 75 « Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе», в частині передачі у приватну власність присадибної ділянки мешканці м. Сколе [PERSON] , яке прийнято поза межами повноважень, не відповідає вимогам п. 34 ч. 1 ст. 26, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній станом на 06.08.1999), а Державний акт на право приватної власності серія ІІІ-ЛВ № 017061, виданий та зареєстрований Сколівською міською Радою народних депутатів Львівської області від 11.06.2001 за реєстр. № 305 на основі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, не відповідає вимогам ч. 1, ч. 4, ч. 5, ч. 6, ч. 8, ч. 9 ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній станом на 06.08.1999 року), пунктам 1.13., 1.15., 1.16., 1.17., 1.19 Інструкції (в редакції чинній станом на 11.06.2001 року) та порушує права позивачки на володіння власною земельною ділянкою. А відтак, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Щодо заяви представника відповідачки [PERSON] адвоката Олексишина І.Б. про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд відхиляє аргументи представника відповідачки щодо застосування строків позовної давності, оскільки як було встановлено під час розгляду справи, про оскаржувані рішення та державний акт мати позивачки [PERSON] не знала і не могла знати, оскільки вона була відсутня при узгодженні суміжних меж земельної ділянки [PERSON] . Крім цього, вона не була включена до списків громадян з числа жителів м. Сколе, які зазначені у додатку до рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області від 06.08.1999 року № 75 «Про передачу у приватну власність та закріплення в постійне користування земельних ділянок мешканцям м. Сколе», не була ознайомлена зі змістом оскаржуваного рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] , оскільки такі індивідуальні акти публічно не оприлюднювалися. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволено повністю, то стягненню з відповідачів на її користь підлягає судовий збір у розмірі 1 985 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved