Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 березня 2020 року унаслідок підпалу [PERSON] сухої трави, через необережне поводження з вогнем, полум`я перекинулося на належний позивачу на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , внаслідок пожежі будинок було знищено. Відповідно до акта про пожежу від 05.03.2020 комісією у складі начальника Кілійського МРС ГУ ДНС України в Одеській області, Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області та представника власника будинку встановлено, що ймовірною причиною пожежі стало необережне поводження з вогнем при спалюванні сухої рослинності на сусідній земельній ділянці, внаслідок якої знищено житловий будинок, майно на загальній площі 90 кв.м. За результатами розгляду скарги позивача на бездіяльність посадових осіб Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 02.12.2020 зобов`язано посадових осіб Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області внести до ЄРДР відомості про вчинення відносно [PERSON] кримінального правопорушення за ст. 270 КК України з боку [PERSON] та розпочати досудове розслідування. Указує, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивачу завдано матеріальні збитки у розмірі 1 268 836 грн, добровільно відшкодувати які відповідач відмовляється. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 1 268 836 грн майнової шкоди та 4 400 грн у відшкодування витрат на проведення незалежної оцінки матеріальних збитків. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 11 березня 2021 року справу передано для розгляду за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021 справу передано на розгляд судді Федчишеній Т. Ю. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2021 прийнято до провадження вказану справу, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2021 у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 26.05.2022 [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Кобзар П. Ю., подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, зазначив, що в час, коли сталася пожежа, відповідач не знаходився на території сусіднього з позивачем домоволодіння і прибув до місця пожежі лише тоді, коли пожежу вже було майже ліквідовано та є лише свідком цієї події. Згідно з актом про пожежу від 05.03.2020, повідомлення про пожежу надійшло лише через добу. В акті про пожежу вказано лише ймовірну причину пожежі, будь-які дослідження з приводу займання житлового будинку позивача не проводилися, спеціалісти для встановлення причин пожежі не залучалися, огляд місця події не проводився, також не проводилася і пожежно-технічна експертиза. Указує, що його земельна ділянка, усупереч тверджень позивача, знаходиться не поруч із земельною ділянкою позивача, а на відстані 2, 5 км. Зазначив, що причетність відповідача до спричинення підпалу жодними доказами не підтверджена, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач є заподіювачем шкоди, відсутній також причинний зв`язок між пожежею та діями відповідача, та жоден з наданих письмових доказів на обґрунтування позову не містить в собі висновків про те, що саме відповідач будь - яким чином причетний до виникнення пожежі, що його поведінка є чи була неправомірною. Відповідачу не вручалося ані повідомлення про підозру, ані обвинувального акта, як і відсутній обвинувальний вирок щодо відповідача за ст. 270 КК України. Також відповідач посилався на те, що розмір шкоди, заявлений позивачем до відшкодування, не підтверджений належними та допустимими доказами. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Биков Д. Ю. позов просили задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Кобзар П. Ю. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке. [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 30.09.2005, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського району нотаріального округу Децик Е. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 5254. Згідно акта про пожежу від 05.03.2020, складеного комісією в складі начальника Кілійського МРС ГУДСНС України в Одеській області підполковник СЦЗ Вайдича О.В., Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Урсула І. І. та [PERSON] - представника власника будинку [PERSON] , 04 березня 2020 року о 12 год. 40 хв. на об`єкті приватний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , сталася пожежа, яка виникла на сусідній земельній ділянці із східної сторони, шляхом розповсюдження по сухій рослинності. Пожежу було виявлено 04 березня 2020 року о 12:50 год. Повідомлення про пожежу надійшло до пожежно - рятувальних підрозділів від [PERSON] 05 березня 2020 року о 12 год. 27 хв. Пожежно - рятувальний підрозділ до гасіння пожежі не залучався. Пожежею знищено житловий будинок, майно на загальній площі 90 кв.м. Ймовірною причиною пожежі зазначено необережне поводження з вогнем при спалюванні сухої рослинності на сусідній земельній ділянці (а. с. 19). Згідно з витягом з ЄРДР ВП Ізмаїльським районним відділом поліції ГУНП в Одеській області зареєстровано кримінальне провадження № 12020160310000410 від 04.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України, за заявою [PERSON] про те, що 04.03.2020 [PERSON] на земельній ділянці, розташованій на [ADDRESS] , здійснив підпал сухої рослинності, у результаті чого виникла пожежа, яка перекинулася на належну [PERSON] земельну ділянку, та в подальшому вогонь перекинувся на очеретяний дах будинку [PERSON] , який повністю було знищено пожежею. Відповідно до звіту про незалежну оцінку матеріальних збитків, складеного ТОВ «Експерт ІН» 25.11.2020, ринкова вартість матеріальних збитків, що нанесені внаслідок пожежі житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 1 268 836 гривень. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та постановах Верховного Суду: від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16, від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Розглядаючи спір про відшкодування завданої шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Так, акт про пожежу від 05.03.2020 не підтверджує наявність вини відповідача [PERSON] у спричиненні шкоди, оскільки містить лише інформацію щодо факту пожежі, обсягу пошкоджень, а також щодо ймовірної її причини. Матеріали справи також не містять належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження осередку загорання та причин пожежі. Під час судового розгляду справи позивачем також не заявлялися клопотання щодо призначення відповідної судової експертизи. Доводи позивача щодо наявності всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: протиправності поведінки відповідача, розміру заподіяної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, грунтуються на припущеннях. У матеріалах справи відсутні належні докази доведеності вини саме відповідача у вчиненні дій, якими завдано шкоду позивачу, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою пожежею шкодою. Доводи позивача, що причиною завданої йому шкоди є пожежа, яка виникла внаслідок спалювання сухої рослинності [PERSON] на сусідній земельній ділянці, який зобов`язаний забезпечити дотримання норм у сфері пожежної безпеки, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки обов`язковою умовою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, проте суд не встановив, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідача завдана шкода позивачу, а також доказів осередку пожежі на земельній ділянці відповідача та причин її виникнення. Більш того, як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалося позивачем, що відповідач не є власником сусідньої земельної ділянки, на якій, як зазначено в акті про пожежу, вона виникла. Позивач не надав достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, не довів, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] йому була завдана шкода в заявленому розмірі. За таких обставин, правові підстави для задоволення позову [PERSON] про відшкодування майнової шкоди відсутні. Також не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на проведення оцінки матеріальних збитків у розмірі 4 400 грн, оскільки така вимога є похідної вимогою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за ним.

Outcome: dismissed