Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Наведений вище позов мотивований тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 27.06.2019 року, згідно з якою отримала у користування кредитний ліміт у розмірі 410000,00 гри. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою про видані кредитні картки, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також випискою по рахунку. Відповідач не виконала умови договору щодо повернення використаного кредитного ліміту та сплати відсотків за користування кредитним лімітом, а Позивач звернувся із позовом до суду щодо стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області по справі 127/28203/21 від 31.01.2022 р. стягнуто тіло кредиту та відмовлено щодо стягнення інших нарахувань. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до роз`яснень ВСУ платежі встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, як наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Станом на 28.02.2022 р. позивач вважає за необхідне стягнути суму у розмірі 81911,19 грн., що складається із : відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 67011,29 грн. за період з 31.08.2019 по 30.09.2021 рр. Втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 14899,90 грн., які складаються 12330,95 грн. - нарахування інфляційних втрат + 2568,95 грн. - нарахування 3% річних за період з 31.10.2021 по 30.09.2021 р.р. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2022р. в справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач своїм правом на відзив не скористався. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі №342/180/17 зроблено висновок, що банк має право на стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України. В справі Вінницького міського суду Вінницької області №127/28203/21 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.06.2019 р. станом на 21.09.2021 року у розмірі 227935,92 грн., з яких : 205516,04 грн. - заборгованість за кредитом, 10687,04 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 11732,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Рішенням суду від 31.01.2022 р. позов задоволено частково і стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.06.2019р. в розмірі 153787,03 грн., з яких 153787,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту. В решті вимог позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відсотків, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді відсотки. Такого висновку суд дійшов також з врахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17. На підтвердження розміру відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 67011,29 грн. за період з 31.08.2019 р. по 30.09.2021 р. та інфляційних втрат та 3 % річних в розмірі 14899,90 грн. позивач подав до позовної заяви розрахунок, в якому розмір тіла кредиту не є тотожним від розміру заборгованості з тіла кредиту, визначеному рішенням суду від 31.01.2022 р. в справі №127/13699/21, і відповідно розрахунок розмір таких суми позовних вимог є неправильним. Також такий розрахунок заборгованості з огляду на положення ч. 1 ст. 95 ЦПК України не містить необхідних реквізитів вважати його документом і відповідно письмовим доказом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно частин 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Так, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за обліковою ставкою НБУ, інфляційних втрат та 3% річних, проте їх розмір 81911,19 грн. суду не доведений. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed