Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Представник позивача адвокат Цокало Т. М., звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 травня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис, в якому запропонував стягнути з позивачки невиплачені в строк грошові кошти в розмірі 7\~400 гривень 00 копійок в якості заборгованості, 3\~321 гривню 60 копійок в якості заборгованості по відсоткам та 50 гривень в якості плати за вчинення виконавчого напису на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20190103 від 03 січня 2019 року, якому Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на підставі Договору факторингу № 28/118-01 від 28 листопада 2018 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 295949334 від 03 грудня 2018 року, укладеним між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». В якості підстав позову зазначено, що така заборгованість є спірною та позивачка не визнає заборгованість саме в такому розмірі, який вказаний у виконавчому написі. Крім того вважає, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним з огляду на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, оскільки під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого кредитного договору, що є порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій в частині переліку документів та є підставами для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Позивачка та її представник адвокат Цокало Т. М. в судове засідання не з`явилися. Відповідно до наданої заяви адвокат Цокало Т. М. просила здійснювати розгляд справи без її участі та участі позивачки. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також стягнути з відповідача 5 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.89), причину неявки суду не повідомив. Відзив ухвалою від 16 лютого 2023 року було повернуто відповідачу без розгляду (а.с.68-76, 85-86). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису, вчиненого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, останній пропонує стягнути грошові кошти з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в сумі 10\~771 гривня 60 копійок, які є боргом за Кредитним договором № 295949334 від 03 грудня 2018 року, укладеним між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.24). Стягнення заборгованості проводиться за період з 26 грудня 2019 року по 30 квітня 2021 року, яка складається заборгованості по основному боргу в сумі 7\~400 гривень 00 копійок, заборгованості по відсоткам в сумі 3\~321 гривня 60 копійок та 50 гривень 00 копійок плати за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №56456. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 грудня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шагана О. А. було відкрито виконавче провадження №67877797 по виконанню спірного виконавчого напису (а.с.\~18). Як з`ясовано з копії Кредитного договору № 295949334 від 03 грудня 2018 року, укладеного між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.25-26), яка була надана представником позивача, сторони домовились про надання позивачці кредиту в сумі 7\~400 гривень строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі 558 гривень 45 копійок. Даний договір нотаріально не посвідчений та наданий суду позивачкою. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд посилається на те, що відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1722 від 29 червня 1999 року, даний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Вказана постанова КМУ визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. Як зазначає в своїй постанові від 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в справі №910/10374/17 - резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: "Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника". Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів № 779 та № 780 такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, проаналізувавши зазначені судові рішення, суд вважає, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 24 травня 2021 року, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів був недійсним і тому приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис за договором, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та позивачкою, який не був нотаріально посвідчений. Тому суд вважає, що доводи позивачки та її представника про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом на підставі договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та нею 03 грудня 2018 року таким, що не підлягає виконанню є слушними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого Кредитного договору, що встановлено судом з наданих позивачкою доказів. Суд під час ухвалення такого рішення мотивується тим, що категорія безспірності заборгованості за кредитним договором відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1722 від 29 червня 1999 року, в редакції на день вчинення спірного виконавчого напису, вимагала надання нотаріусу крім інших доказів безспірності, також і нотаріально посвідчений кредитний договір, який гарантує безспірність вимог кредитора через вид свого укладання - письмова форма з нотаріальним посвідченням. В той же час суд вважає, що позивачка та її представник не довели суду належними та допустимим доказами свої посилання в частині відсутності безспірності заборгованості за Кредитним договором, оскільки не довели існування іншої суми заборгованості, ніж та що була зазначена у виконавчому написі, які і інші підстави позову. Суд вважає, що оскільки відповідач надав приватному нотаріусу не посвідчений нотаріально кредитний договір, тому вказане свідчить про відсутність підстав для безспірного списання заборгованості за таким договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачкою доведено суду про існування порушень законодавства при його вчиненні. Ухвалою суду\~від 19\~січня 2023\~року було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, що зареєстрований в реєстрі за №56456 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 10\~771\~гривня 60\~копійок (а.с.61).\~ Згідно постанови приватного виконавця від 06 лютого 2023 року вчинення виконавчих дій було зупинено на підставі ухвали суду (а.с.78). Частиною 7 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки судом достовірно встановлено відсутність правових підстав у приватного нотаріуса вчиняти виконавчий напис за договором, який не був нотаріально посвідчений, тому наявність інших порушень з боку приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису суттєво не впливає на правомірність чи неправомірність дій нотаріуса під час вчинення зазначеного виконавчого напису, враховуючи, що чинне законодавство не передбачає права на вчинення такого напису за таким кредитним договором саме з підстав порушення вимог про надання документів для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, який вона сплатила під час звернення з позовом до суду за подання позову та за подання заяви про забезпечення позову (а.с.10, 37). Також суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які були надані позивачці відповідно до Договору №471/06-07-2022 про надання правничої (правової) допомоги від 06 липня 2022 року (а.с.14), сплата яких позивачкою підтверджується квитанцією від 09 січня 2023 року № 471 (а.с.29) на суму 5 000 гривень 00 копійок, Актом приймання-передачі наданої правничої допомоги та Детальним описом робіт (а.с.28,30). Підстави для зменшення таких витрат відсутні. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 18 ЦК України, Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved