Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

До Дзержинського районного суд м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко Іван Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 02.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 76172, про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 20 576,00 грн. Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №695664-А від 03.11.2019 року, укладеним з ТОВ "СС-Лоун", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "Фінфорс", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс». Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.12.2020 по 10.03.2021 року. Позивач вважає, що даний виконавчий напис є протиправним, оскільки його вчинено за відсутності документів відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~Постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172\~(надалі Перелік) та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МУЮ від 22.02.2012 року за №296/5. Тобто, на час вчинення оскаржуваного напису редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Також, нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості, оскільки, інформації про використання позивачем електронного підпису однаразовим ідентифікатором під час укладення кредитного договору, грунтується на припущеннях та не підтверджена об`єктивними доказами. Ухвалою суду 02.02.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу №642/1414/22 та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Калінін С. К. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі цого участі та без участі позивача, позивні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечуть проти заочного розгляду справи. У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи чи про поважність своєї неявки до суду не надали. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання без поважних причини, не направив до суду відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив проводити заочний розгляд у справі. Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. 03.11.2019 року між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] було укладено кредитний договір №695664-А відповідно до якого позивачу було надано грошові кошти, для власних потреб в розмірі 8 000,00 грн. строком на 30 днів (надалі Договір). Договір був укладений в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Ця обставина підтверджується копією Договору, що міститься в матеріалах справи. Як зазначено в копії виконавчого напису вчиненого 02.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В., ТОВ «СС Лоун» уклала договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами 40071779-32 від 09.01.2020 року з ТОВ "Фінфорс". Після чого ТОВ "Фінфорс" уклала договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1220-01 від 28.12.2020 року з ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс". 02.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. вчинено виконавчий напис, за яким пропоновано стягнути заборгованості за кредитним договором № 695664-А від 03.11.2019 року, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс». Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.12.2020 року по 10.03.2021 року включно у розмірі 19 376,00 грн., в тому числі:\~прострочена заборгованість за сумою кредиту 8 000,00 грн.; заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмір 7 392,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенею у розмірі 3 984,00 грн.; за вчинення виконавчого напису в розмірі 1200,00 грн.. Загальна сума стягнення складає 20 576,00 грн. 16.11.2021 на підставі постанови приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Подолянко І. А., відкрито виконавче провадження № ВП 67529978 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Головкіної Я. В.. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~(надалі Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1\~ст.39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Спірний виконавчий напис (як це зазначено в самому виконавчому написі) вчинений на підставі ст.ст.87-91 ЗУ «Про нотаріат»\~та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172. З цього приводу суд зазначає наступне. 10 грудня 2014 року набула чинності\~постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Так, варто наголосити на тому, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (пункт 2 нового розділу), додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та\~п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року\~визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та набула законної сили. При цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 02.04.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є посвідченим нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року по справі №158/2157/17. З урахуванням приписів ст. ст.\~15,\~16,\~18 ЦК України, ст. ст.\~50,\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст.\~87,\~88 Закону, у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц. Як зазначив позивач, та не спростовано відповідачем, на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами. Дані доводи позивача суд вважає доведеними та обґрунтованими з урахуванням наступного. Як вбачається з копій, виконавчого напису, який міститься в матеріалах справи, період стягнення заборгованості проводився за період з 28.12.2020 року по 10.03.2021 року. Сума заборгованості за кредитним договором склала 8 000,00 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенею у розмірі 3 984,00 грн. та сума заборгованості за несплаченими відсотками у розмірі 7 392,00 грн.. Відповідно до п. 1.1 копії кредитного договору №695664-А від 03.11.2019 року позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно Договору. Відповідно до п. 1.2 копії Договору строк, на який надається кредит 30 календарних дінв, відповідно до п. 5.7 копії Договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 602,25%, обчислення якої було здійснено на припущенні, що Договір залишатимиться дійсним протягом погодженого строку та що сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому Договорі. Згідно п. 5.8 копії договору загальна вартість для позичальника з урахуванням суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом, за умови дотримання позичальником графіку платежів, становить 11 960,00 грн.. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такої заборгованості, відомості про яку були надані нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, матеріали справи не містять належних доказів про те, що [PERSON] отримувала вимогу від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» про необхідність погашення заборгованості або сторонами узгоджена сума заборгованості, яка є безспірною. Відповідач доказів безспірності суми заборгованості, що зазначена у виконавчому написі, або документів, що підтверджують її розмір та період виникнення, суду не надав. Відповідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. ч. 1, 3\~ст. 83 ЦПК України, унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7\~ст. 81 ЦПК України). Відповідно ч. 4\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на спростування зазначених вище висновків, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі суд покладає судовий збір на відповідача. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідних клопотань учасники справи не було заявлено. Під час розгляду справи адвокат Калінін С. К. надав копію ордера від 15.02.2022 року, копію Договору про надання правової допомоги від 25.11.2021 року №б/н, акт виконаних робіт, копію меморального ордеру №284145628 від 29.11.2022 року, копію меморального ордеру №412703321 від 06.02.2023 року. Пунктом 2 Додатку №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №б/н від 25.11.2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатським бюро "Калінін і Партнери", передбачено, що за надання професійної правничої допомоги, передбаченої п.п. 1.1 Договору клієнт сплачує Бюро гонорар в розмірі 5 000,00 грн. З акту виконаних робіт бюро надало, а [PERSON] прийняла юридичні послуги у формі: усна з вивченням документів консультація клієнта щодо захисту його прав, а саме за рішенням суду визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, термін виконання 1 год. 30 хв., вартість 500,00 грн.; складання, оформлення адвокатського запиту, термін виконання 1 год. 30 хв., вартість 500,00 грн; аналіз та узгодження практики Верховного Суду щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, термін виконання 1 год. 30 хв., вартість 500,00 грн.; складання та оформлення, подання до Ленінського районного суду м. Харкова позовної заяви в інтересах клієнта, термін виконання 8 год., вартість 2 500,00 грн.; складання, оформлення, подання до Ленінського районного суду м. Харкова, заяви про забезпечення позову від 15.02.2022 року, термін виконання 4 год., вартість 1 000,00 грн. Згідно копії меморіального ордеру №284145628 від 29.11.2022 року та меморіального ордеру №412703321 від 06.02.2023 року [PERSON] сплатила на відповідний рахунок адвокатського бюро "Калінін і Партнери" 5 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, перелічених у акті виконаних робіт від 15 лютого 2022 року, приймаючи до уваги надані документи, які підтверджують понесені витрати, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved