Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що 30.10.2010 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від зазначеного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами не склалися з причини розходження поглядів на сімейне життя, втрати почуття любові. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбних відносин позивачка вважає не можливим, тому звернулася з даним позовом до суду. Також після розірвання шлюбу просить малолітню дитину залишити проживати із матір`ю. У судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотань сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30.10.2010 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізької області, актовий запис №1172, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, намірів до відновлення шлюбних відносин не мають, на теперішній час спільне господарство не ведуть, та проживають окремо. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності,\~суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, як зазначено вище, відповідач визнав позов. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дитину слід залишити із позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Тому, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 536,80 грн., з урахуванням повернутих з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору.

Outcome: approved