Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Будьонний В. С. звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі укладеного договору № VOY0GK00001088 від 09 жовтня 2006 року отримав кредит у розмірі 93\~735,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 09 жовтня 2021 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України АТ КБ «Приватбанк» 30 вересня 2020 року направило претензію кредитора до Першої Луцької державної нотаріальної контори. У відповідь на вказану претензію кредитора Перша Луцька державна нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа після смерті позичальника [PERSON] заведена приватним нотаріусом Вовчук М. В. Спадкоємцями померлого позичальника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які в силу вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України зобов`язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] розмір його заборгованості за кредитним договором № VOY0GK00001088 від 09 жовтня 2006 року становить 179\~504,21 євро, з яких: 100\~247,77 євро заборгованість за кредитом; 28\~957,02 євро заборгованість за відсотками; 7\~650,86 євро заборгованість з комісії; 42\~648,56 євро заборгованість по пені. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 179\~504,21 євро, що за курсом 31,17 складає 5\~595 146,23 гривень за кредитним договором № VOY0GK00001088 від 09 жовтня 2006 року, а також здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою судді від 18 липня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 10 серпня 2022 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позов, відповідач зазначає, що позичальник за кредитним договором № VOY0GK00001088 від 09 жовтня 2006 року [PERSON] , який помер [INFO] , був її чоловіком. До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Вовчук М. В. заведена спадкова справа. В жовтні 2016 року вона, [PERSON] , подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Відповідач звертає увагу, що про факт смерті [PERSON] було належним чином повідомлено АТ КБ «Приватбанк» ще 27 травня 2016 року. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Іншого майна у спадкодавця [PERSON] немає. [PERSON] , прийнявши спадщину, наразі не має можливості належним чином оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з накладенням арешту на все майно спадкодавця. Таким чином, право власності на спадкове майно [PERSON] не оформила. Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності від 08 серпня 2022 року ринкова вартість 1/5 частини квартири [ADDRESS] становить 94\~600,00 гривень. Враховуючи наведене, беручи до уваги положення ст. 1282 ЦК України, заявлені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , остання вважає незаконними та такими, що не підлягають до задоволення. Крім того, 10 серпня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] . Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач [PERSON] зазначає, що він не є спадкоємцем [PERSON] , оскільки в межах встановленого законом строку відмовився від спадщини, подавши нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. Наведене дає підстави для висновку, що в [PERSON] відсутній обов`язок щодо задоволення вимог банку про погашення заборгованості за кредитом померлого [PERSON] , а тому вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають до задоволення. На спростування аргументів відповідачів представник АТ КБ «Приватбанк» у своїх відповідях на відзиви зазначає, що першу претензію кредитора за вихідним № 81МVOLES0EBT0 від 21 серпня 2016 року банк направив до Другої Луцької державної нотаріальної контори. На вказану претензію кредитора 13 вересня 2016 року Друга Луцька державна нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. 30 жовтня 2020 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Вовчук М. В. підтвердила отримання претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк» до спадкоємців [PERSON] . Оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину, то відповідачі зобов`язані задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк», як кредитора [PERSON] , який помер. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Левчук О. О. в судовому позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені у позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів адвокат Нестерук Р. В. у судовому засіданні, позов заперечив з підстав, які зазначені у відзивах на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав пояснення свого представника. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що 09 жовтня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № VOY0GK00001088, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику [PERSON] кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк з 09 жовтня 2006 року по 09 жовтня 2021 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 80\~000,00 євро на реконструкцію житлового будинку, а також 13\~735,00 євро на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених 2.1.3, 2.2.7 цього Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 15). Також встановлено, що [INFO] позичальник [PERSON] помер. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вид. 05 травня 2016 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а. с. 23). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частиною третьою статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Установлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Суд установив, що до майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Вовчук М. В. 04 жовтня 2016 року заведено спадкову справу. В матеріалах вищевказаної спадкової справи міститься заява [PERSON] від 04 жовтня 2016 року про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а. с. 123, зворот) Разом з\~тим,\~установлено,\~що [PERSON] \~відмовився від\~прийняття спадщини\~за законом,\~що залишилась\~після смерті\~померлого [PERSON] \~в користь\~матері [PERSON] \~(а.\~с.\~125,\~зворот). Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. З наведеного слідує, що спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є його дружина [PERSON] . Відповідач [PERSON] , який є сином померлого позичальника [PERSON] , відмовився від прийняття спадщини. Таким чином,\~визначаючи коло\~спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину після\~померлого [PERSON] ,\~суд установив,\~що відповідач\~ [PERSON] \~прийняла спадщину\~за законом\~після смерті\~свого чоловіка. Прийнявши спадщину, відповідач [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом не отримала. Надаючи свої пояснення у судовому засіданні представник відповідача зазначав, що ще одним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаної обставини. За відсутності в розпорядженні суду документального підтвердження родинних зав`язків між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] , а також за відсутності належним чином підтверджених відомостей про прийняття спадщини останньою, суд позбавлений можливості перевірити та встановити відповідні обставини. Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та позичальником [PERSON] (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. Вирішуючи спори про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Судом установлено, що спірні правовідносини виникли 05 травня 2016 року, після смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», що набрав чинності 04 листопада 2018 року і введений в дію 04 лютого 2019 року, встановлено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію. Відповідно до частини першої статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час прийняття відповідачем [PERSON] спадщини (04 жовтня 2016 року), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Суд установив, що АТ КБ «Приватбанк» претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців [PERSON] направлено 21 серпня 2016 року на адресу Другої Луцької державної нотаріальної контори (а. с. 99). Листом від 13 вересня 2016 року (вих. № 470/01-16) Друга Луцька державна нотаріальна контора повідомляє ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що спадкова справа за фактом смерті [PERSON] не заводилась (а. с. 106 зворот). Крім того, 16 вересня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» направило претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України на адресу Першої Луцької державної нотаріальної контори (а. с. 25-26). У відповідь на вищевказану претензію Перша Луцька державна нотаріальна контора листом від 06 жовтня 2020 року повідомляє АТ КБ «Приватбанк» про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] заведена приватним нотаріусом Вовчук М. В. У зв`язку з наведеним Перша Луцька державна нотаріальна контора направила претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк» за належністю, тобто, приватному нотаріусу Вовчук М. В. (а. с. 27). У свою чергу, листом від 30 жовтня 2020 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Вовчук М. В. підтверджує отримання претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк» до спадкової справи після смерті [PERSON] (а. с. 28). Відповідно до частин 3, 4 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину; кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Підсумовуючи, суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли 05 травня 2016 року, відповідач [PERSON] прийняла спадщину 04 жовтня 2016 року, першу претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк» направило нотаріусу 21 серпня 2016 року, відтак, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення статті 1281 ЦК України у редакції після прийняття Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», оскільки відповідач [PERSON] по теперішній час свідоцтва про право на спадщину не отримала, що свідчить про продовження існування спірних правовідносин після набрання чинності Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування». Наведене дає підстави для висновку, що позивачем не порушено строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Перевіряючи дійсний розмір вимог кредитора, розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] графіку погашення кредиту не дотримувався, що спричинило виникнення заборгованості. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором станом на 05 травня 2016 року становить 179 504,21 євро, з яких: 100 247,77 євро заборгованість за кредитом; 28 957,02 євро заборгованість за відсотками; 7 650,86 євро заборгованість з комісії; 42 648,56 євро заборгованість по пені (а. с. 7-14). Відповідачі вказаний розрахунок заборгованості не заперечували та документально не спростували. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Правовідносини, що виникли між позивачем та позичальником [PERSON] (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцем боржника, та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. Так, у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У цій справі Верховний Суд констатував, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Копією свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 2006 року підтверджується, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала 1/5 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 29-30). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України). Наведене дає підстави для висновку, що до складу спадкового майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] , входить 1/5 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь своєї матері [PERSON] , беручи до уваги вимоги ст. 1282 ЦК України, є підстави для висновку, що [PERSON] не отримав у спадщину жодного майна, а тому не набув статусу спадкоємця, і, як наслідок, у нього відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора АТ КБ «Приватбанк». З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог до відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] належним чином прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] та відповідно до матеріалів справи має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця, до складу якого входить 1/5 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Копією висновку ТзОВ «ВМБ-нерухомість» про вартість майна підтверджується, що вартість 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] становить 94\~600,00 гривень (а. с. 69). Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно частиною першою статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Досліджені судом\~матеріали справи\~підтверджують той\~факт,\~що відповідач\~ [PERSON] \~отримала право\~на спадкування\~від спадкодавця\~ [PERSON] \~1/5\~частину квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а тому\~вона зобов`язана\~задовольнити вимоги\~кредитора АТ КБ «Приватбанк» в в межах вартості майна, одержаного у спадщину За таких обставин, суд, дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом спадкодавця [PERSON] в розмірі 94\~600,00 гривень, що відповідає вартості успадкованого майна. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Установлено, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, заявив вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 5 595146,23 гривень. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] в користь АТ КБ «Приватбанк» 94\~600,00 гривень. Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача до відповідача [PERSON] на 1,7 % від заявлених вимог. Установлено, що позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив судовий збір в розмірі 83927,19 гривень (а. с. 1). Наведене дає підстави для висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1426,76 гривень. \~\~

Outcome: partial