Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

10 січня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. [PERSON] , бажаючи придбати будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , 11 липня 2022 року зустрівся із продавцем будинку [PERSON] і передав їй передоплату в розмірі 400 доларів США як підтвердження намірів укладення угоди купівлі-продажу будинку. Після отримання коштів [PERSON] зобов`язалася протягом двох тижнів підготувати необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу будинку. Загальна вартість будинку та прилеглої земельної ділянки становила 50 000 грн (1 400 доларів США). Позивач з родиною переїхали мешкати в цей будинок, оскільки вони є внутрішньо перемішеними особами. 02 серпня 2022 року позивач передав відповідачці ще 1 000 доларів США, в цей же день вони поїхали до КП «Миргородтехінвентаризація» м. Миргорода за документами на будинок та до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу. Приватний нотаріус Пазинич Р.В., перевіривши наданий відповідачкою пакет документів, повідомив, що договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку не може бути нотаріально посвічений, тому що присадибна ділянка не оформлена належним чином. Відповідачка пообіцяла вирішити це питання найближчим часом, укладення угоди перенесли на 20 вересня 2022 року. 09 вересня 2022 року [PERSON] попросив відповідачку повернути передані ним кошти в сумі 1 400 доларів США та повідомив, що передача коштів відбудеться після укладення договору купівлі-продажу будинку. [PERSON] повернула йому 1 000 доларів, а кошти в сумі 400 доларів залишила у себе у виді завдатку. Також відповідачка зазначила, що позивач повен залишити будинок, в якому він проживає. 14 вересня 2022 року відповідачка виставила будинок на продаж знову, збільшивши суму до 80 000 грн. Із зазначених підстав [PERSON] звернувся до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, але листом від 15 листопада 2022 року йому було повідомлено, що в ході проведення перевірки матеріалів не було здобуто доказів, які би вказували на наявність ознак кримінального правопорушення та зазначено про наявність по даному факту цивільно-правових відносин. Зазначив, що договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між сторонами укладено не було, тому передані [PERSON] грошові кошти не можуть вважатись завдатком., Вони є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений. До теперішнього часу [PERSON] кошти не повернула, користується ними, чим завдала позивачу матеріальні збитки та моральну шкоду. Внаслідок неправомірних дій відповідачки [PERSON] лишився можливості самотужки вирішити питання придбання житла, через дії [PERSON] позивач пережив негативні емоції, душевні переживання, що порушили звичайний спосіб його життя та відобразились на його здоров`ї. У зв`язку із зазначеним просив стягнути з відповідачки 16 000 грн, що відповідає еквіваленту 400 доларів США, та 50 000 грн маральної шкоди. Відповідачка надала суду відзив на позовну заяву, у відповідності з яким позов вона не визнала та зазначила, що позивач не надав доказів передачі їй 400 доларів США та доказів отримання нею цієї суми. Ці факти повинні бути відображені у договорі про завдаток чи аванс і посвідчені нотаріально або підтверджені розпискою. При цьому, в письмовому документі повинно було бути чітко прописано правову інституцію та вид зобов`язання. Позивач описує та посилається на удавані обставини, тим самим намагається в будь-який спосіб стягнути з неї кошти. Ніяких договорів із позивачем [PERSON] не укладала, кошти від нього не отримувала. Безпідставно та незаконно заявлено немайнову вимогу, зокрема - вимогу про стягнення моральної шкоди, яка по спеціальному законодавству України по даній категорії справ не стягується. По змісту позову немає чіткого визначення моральних страждань, позивачем не доведено і не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що в зв`язку з військовою агресією рф проти України вони з дружиною вимушені були виїхати з м. Харкова, в зв`язку з чим вирішили придбати будинок в Полтавській області. За об`явою [PERSON] знайшов будинок в с. Новооріхівка Миргородського району, вартість якого була зазначена 50 000 грн. При зустрічі з [PERSON] , яка є власником вказаного будинку, позивач передав останній 400 доларів США для того, щоб, як пояснила відповідачка, зняти оголошення про продаж будинку. Розписку про передачу грошових коштів він не брав, укласти правочин не пропонував, оскільки під час передачі грошових коштів позивач був втомлений після дороги, не знав, як правильно вчинити. До укладення угоди позивач з дружиною заселилися у вказаний будинок, почали приводити до ладу земельну ділянку та будинок, які були в занедбаному стані. Коли відповідачка підготувала документи, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу, [PERSON] залишив у неї ще 1 000 доларів США і вони поїхали в м. Миргород до нотаріуса. Однак, як з`ясувалось у нотаріуса, ще не були в наявності всі документи по земельній ділянці, тому укладення угоди було перенесено. Грошові кошти залишились у [PERSON] , оскільки позивач довіряв їй. В зв`язку з тим, що знайомому позивача необхідні були гроші для оперативного лікування, [PERSON] попросив відповідачку поки повернути передані їй грошові кошти та запевнив, що надасть їх знову при оформленні угоди. 1 000 доларів США йому було повернуто, а 400 доларів відповідачка не віддала, мотивуючи тим, що вказана сума є завдатком, який не повертається. До теперішнього часу 400 доларів США, що становить 16 000 грн, позивачу не повернуто, що завдає йому, в тому числі моральну шкоду, оскільки він нервує, витрачає час та кошти для вирішення питання про повернення йому грошових коштів. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, зазначила, що 400 доларів США, передані [PERSON] відповідачці, є авансом, який повинен бути повернутий. Незважаючи на відсутність розписки про передачу грошей, даний факт під час судового розгляду був підтверджений поясненнями свідків. При спілкуванні [PERSON] зі свідком [PERSON] , відповідачка не спростовувала факту отримання нею від позивача 400 доларів США, навіть погоджувалася повернути частину вказаної суми, що свідчить про визнання нею факту отримання вказаної в позові суми. Крім зазначеного, позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, тому просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 16 000 грн, а також у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у відзиві просила розглянути справу без її участі. Представник відповідачки позов не визнав. Пояснив, що [PERSON] заперечує факт одержання грошових коштів в розмірі 400 доларів США від [PERSON] , а позивач не надав доказів на підтвердження отримання нею цих коштів - обставини передачі грошей не зафіксовано в письмовій формі, не було складено розписку із зобов`язанням повернути отримані грошові кошти та про вид цих коштів (завдаток, застава, аванс тощо). Позивачем не обґрунтовано, чому він просить стягнути з відповідачки саме 16 000 грн, ним не надано довідки банківської установи про курс долару для проведення правильного розрахунку. Допитані судом свідки не були присутні під час передачі грошових коштів, про даний факт їм відомо лише зі слів позивача. Якщо би свідки навіть були присутні під час передачі грошей, їх свідчення не можуть бути прийняті судом в якості доказу, оскільки фінансові правовідносини не можуть бути підтверджені поясненнями свідків. Позовні вимоги повинні бути чітко сформульовані, але позивачем не зазначено, в чому полягають його моральні страждання, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути. Крім того, зауважив, що моральна шкода по даній категорії справ не стягується. За наведеного просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки 16 000 грн та 50 000 грн моральної шкоди, фактично обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він передав відповідачці передоплату в розмірі 400 доларів США, що становить 16 000 грн, за купівлю будинку. Так, позивач зазначив, що 11 липня 2022 року передав [PERSON] передоплату в розмірі 400 доларів США, що становить 16 000 грн, як підтвердження намірів укладення угоди купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Договір між ними не укладався, продаж будинку не відбувся, договір щодо завдатку у належній формі не оформлено, тому, на його думку, передані кошти не виконують забезпечувальну функцію, правові наслідки передбачені ст. 571 ЦК України не застосовуються, а відтак сума отриманого відповідачкою авансу підлягає поверненню. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, перелічені в ст. 203 ЦК України. Так, в ч. 4 вказаної статті зазначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Положеннями ст. 208 ЦК України визначені випадки, коли правочини належить вчиняти у письмовій формі, в тому числі - правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу (п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України). Станом на 11 липня 2022 року двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян становить 340 грн (17 х 20), тобто при передачі коштів, розмір яких перевищує 340 грн, фізичним особам потрібно укладати правочин в письмовий формі. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Як зазначає позивач, договір купівлі продажу будинку між сторонами не укладався, як і не укладався попередній договір щодо купівлі-продажу будинку, а передана ним відповідачці сума є авансом, тому він просить її повернути. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказав, що відповідачкою було отримано 400 доларів США, але позивач та його представник на підтвердження факту передачі коштів не надали суду письмових доказів, якими могли бути власноручно написана розписка про отримання [PERSON] грошових коштів, платіжне доручення або квитанція про грошовий переказ тощо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є старостою Новооріхівської селищної ради. До нього звернулась сім`я [PERSON] за допомогою врегулювання спору між ними та [PERSON] , яка не повертає 400 доларів США. Зі слів позивача та його дружини вони передали відповідачці 1 400 доларів США, що становить 50 000 грн, за придбання будинку, а коли попросили до укладення договору купівлі-продажу повернути гроші, [PERSON] змусила їх виїхати з належного їй будинку, повернула 1 000 доларів, а повертати 400 доларів відмовилась. [PERSON] зустрівся з відповідачкою, закликав її вирішити спір мирним шляхом та зібрав разом [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка погодилась віддати 100 доларів, потім ще 100 доларів та зазначила, що більше грошей у неї немає. Позивач, в свою чергу вимагав повернення хоча би суми в розмірі 300 доларів США. Домовленості між собою сторони не досягли. Свідок пояснив, що під час розмови [PERSON] не спростовувала того факту, що вона отримала від позивача грошову суму в розмірі 400 доларів США, але говорила, що брала їх в якості завдатку. Зазначив, що безпосереднім свідком передачі грошей він не був, обставини передачі йому відомі зі слів. Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, пояснила в судовому засіданні, що питанням купівлі будинку займався чоловік. Він підшукував будинок, телефоном повідомив їй, що знайшов житло за 50 000 грн, що становило 1 400 доларів США, але передав 400 доларів США власниці будинку для того, щоб будинок було знято з продажу. Свідок з чоловіком переїхали до будинку, який мали намір придбати, приводили будинок та земельну ділянку до ладу. Перед поїздкою до нотаріуса [PERSON] залишив у відповідачки ще 1 000 доларів США. В призначений день договір купівлі-продажу укладено не було, оскільки не були готові всі документи на земельну ділянку. До того періоду, як будуть готові документи, гроші, передані [PERSON] , залишалися у останньої. Оскільки другу чоловіка були потрібні гроші на операцію, вони попросили відповідачку віддати гроші і повідомили, що повернуть їх. 1 000 доларів США відповідачка віддала, решта залишилася у неї. Для повернення коштів свідок з чоловіком звертались за допомогою до старости селищної ради для можливого мирного врегулювання спору. Під час спілкування між ними [PERSON] не була присутня, але зі слів чоловіка їй відомо, що [PERSON] погодилась повернути лише 200 доларів. Чоловік наполягав на поверненні 300 доларів, тому вони ні про що не домовились. Зазначила, що під час передачі [PERSON] відповідачці грошової суми в розмірі 400 доларів США вона присутньою не була, обставини передачі грошей їй відомі зі слів чоловіка. Суд вважає, що надані в судовому засіданні пояснення свідків не підтверджують ту обставину, що [PERSON] отримала грошові кошти від позивача, оскільки ніхто із свідків не був присутнім при передачі коштів. Встановлення факту передачі коштів не може ґрунтуватися лише на показах свідків, які їм стали відомі зі слів інших осіб. Крім зазначеного, судом враховуються положення ч. 1 ст. 218 ЦК України, якою визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може гуртуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить висновку, що належних та допустимих доказів того, що позивач передав, а відповідачка отримала 400 доларів США, що дають підстави для задоволення позову, позивачем суду не надано. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок їх сукупності, врахувавши правовідносини, які випливають із обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами ст. 141 ЦПК України, і у разі відмови у позові вони покладаються на позивача.

Outcome: dismissed