Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.03.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір позики № 1233163, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. 14.06.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №3 від 16.08.2021 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 33952,91 грн, з яких: 10850,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23102,91 грн. - сума заборгованості за відсотками. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором позики № 1233163 у вказаному вище розмірі, а також просив стягнути сплачений судовий збір. Ухвалою судді від 18.11.2022 відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступного. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) 08.03.2021 було укладено договір позики № 1233163, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 10850,00 грн на строк 17 днів з процентами за користування кредитними коштами - 1,79% в день, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики (25.03.2021), або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 5). Умовами укладеного договору не передбачено строк, у який позикодавець був зобов`язаний перерахувати суму позики на рахунок позичальника. Такий строк не передбачено і Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», затвердженими рішенням Загальних зборів учасників 14.08.2020 (далі - Правила, а.с. 6-10). Відповідно до п. 11.1 цих Правил договори позики, всі додаткові угоди до них, інші документи, пов`язані з наданням фінансових послуг, зберігаються протягом строку, визначеного законодавством для певних видів документів, але в будь-якому (разі) не менше 5 років з дати, наступної після дати завершення ділових відносин між Товариством і позичальником (а.с. 9). Відповідно до п. 5.15 Правил позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору позики відмовитися від договору без пояснення причини, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів (а.с. 7, звор). Між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 було укладено Договір факторингу №14/06/21 (далі - Договір факторингу), за умовами якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» за плату відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані мають бути зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які є невід`ємною частиною договору (п. 1.1 договору факторингу). Розділ договору факторингу «Визначення термінів, що використовуються у даному договорі» містить визначення терміну «документація» - електронні документи, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостях, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: договір позики; детальні розрахунки заборгованості по договору позики на дату відступлення права вимоги ( а.с. 11). Відповідно до п. 9.10 Договору факторингу невід`ємними частинами цього договору є такі додатки: № 1 - форма реєстру боржників; № 2 - форма акта прийому-передачі реєстру боржників; № 3 - форма повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором; № 4 - форма акта прийому-передачі документації; № 5 - форма надання інформації з реєстру боржників в електронному вигляді; № 6 - форма акта прийому-передачі інформації згідно з реєстром боржників в електронному вигляді. З наданої позивачем копії Акта прийому-передачі реєстру боржників № 3, підписаного 16.08.2021, вбачається, що позивач (як фактор) прийняв Реєстр боржників № 3 кількістю 10575, після чого… до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 15). Однак з копії Додаткової угоди № 4 від 16.08.2021 до укладеного договору факторингу від 14.06.2021 вбачається, що положення даної додаткової угоди діють виключно щодо Реєстру боржників № 3 від 28.07.2021… (п. 8 додаткової угоди, а.с. 14). При цьому в самому Акті прийому-передачі реєстру боржників № 3 від 16.08.2021 жодним чином не зазначено, що реєстр боржників № 3 датовано 28.07.2021. На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача склав розрахунок заборгованості за період з 16.08.2021 до 31.08.2022, відповідно до якого заборгованість [PERSON] складає 33952,91 грн, з яких: 10850,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23102,91 грн - сума заборгованості за відсотками. Оцінюючи вищеназвані докази суд звертає увагу на таке. Подана позивачем копія договору факторингу не відповідає оригіналу, оскільки з восьми сторінок договору до суду надано лише сторінки 1, 2, 4, 8 (а.с 11-12). При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставив відмітку про засвідчення копії договору, яка у тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно». Позивачем також не надані до суду невід`ємні додатки договору факторингу (п. 9.10 договору). Копія наданого Акта прийому-передачі реєстру боржників № 3 від 16.08.2021 також не є копією оригінала, оскільки текст цього акта частково прихований, що видно неозброєним оком та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту. Так само прихованим є текст пунктів 4 та 5 додаткової угоди № 4 від 16.08.2021 (а.с. 14). У разі, якщо позивач з певних причин вбачав за необхідне приховати конкретну інформацію з документів, які подає до суду в якості доказів, він мав можливість подати до суду витяг з документа, а не свідомо вводити суд в оману, позначаючи, що копія відповідає оригіналу. Разом з тим, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення 08.03.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» як позикодавцем та відповідачем [PERSON] як позичальником договору позики № 1233163, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 10850,00 грн на строк 17 днів з процентами за користування кредитними коштами - 1,79% в день, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики (25.03.2021), або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Суд також вважає доведеним факт укладення позивачем договору факторингу від 14.06.2021. Однак, суд звертає увагу, що позивач як фактор мав за договором факторингу отримати не тільки договір позики, а й документацію, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошових вимог до боржників тобто мав отримати детальні розрахунки заборгованості за договором позики станом на дату відступлення права вимоги ( а.с. 11). При цьому відповідно до приписів розділу 14 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», до складу організаційної структури ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» входить Департамент з ведення бухгалтерського обліку та кадрового забезпечення, який займається веденням бухгалтерського обліку та поданням звітності, кадровим обліком (п. 14.2.5 Правил, а.с. 10). Отже, у структурі підприємства-первісного кредитора був підрозділ, працівники якого уповноважені складати первісні документи та вести бухгалтерський облік. Як було вказано вище, ні договір позики, ні Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», не містять умов щодо строку перерахування позикодавцем позики на рахунок позичальника. Єдиним доказом, наданим позивачем на підтвердження наявності заборгованості відповідача, є розрахунок заборгованості станом на 31.08.2022, підписаний представником позивача Сімічем М.О. (а.с. 17). Матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, її повноважень на складання такого розрахунку та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок. Наданий представником позивачем розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів цей розрахунок взагалі було здійснено. Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом. До позовної заяви позивач не додав жодного іншого первинного бухгалтерського документа, у тому числі не надано підтверджуючих даних про те, що обумовлена договором позики грошова сума розміром 10850,00 грн була перерахована на користь відповідача. При цьому до уваги слід також взяти умови п. 5.15 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до яких позичальник мав право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору позики відмовитися від договору без пояснення причини (а.с. 7, звор). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити умови укладеного договору факторингу, обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цим договором, порядок передачі та перелік документації, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договору, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Також суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає надана позивачем копія Акта прийому-передачі реєстру боржників № 3 від 16.08.2021 (а.с. 15) тій формі Акта, яка узгоджена сторонами під час укладання договору факторингу. Крім того, указані неузгодженості щодо дати складання Реєстру боржників № 3, а також відсутність самого цього Реєстру, позбавляють суд можливості достеменно встановити, чи є предметом договору факторингу заборгованість за договором позики № 1233163, укладеним з відповідачем. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. КЦС ВС у названій постанові вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів, приписів чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що правопопередником позивача на користь відповідача була перерахована позика у розмірі 10850,00 грн, а також не надано доказів того, що до позивача за договором факторингу перейшло право вимоги за договором позики від 08.03.2021, укладеним з відповідачем. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed