Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

17 січня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до Козельщинської селищної ради, у якій просив визнати за ним право власності на житлову квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Судові витрати просив покласти на позивача. Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивач зазначив, що він як син, є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [INFO] його батька - [PERSON] . Позивачем у строк, встановлений законом було подано заяву до Козельщинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого [INFO] його батька - [PERSON] . Позивач зазначив, що його батькові [PERSON] за життя був виданий ордер на квартиру [ADDRESS] . У 2018 році батько розпочав привтаизацію квартири, у якій був зареєстрований, але документи на право власності на квартиру не оформив та право власності на квартиру не зареєстрував. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернувся до Козельщинської державної нотаріальної контори зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документа, який засвідчує право власності [PERSON] на вищезазначену квартиру. На теперішній час [PERSON] позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого батька, що й стало підставою для звернення з позовом до суду. Ухвалою суду від 25 січня 2023 року справу за позовом [PERSON] до Козельщинської селищної ради про визнання права власності на житлову квартиру у порядку спадкування за законом залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 30.01.2023 недоліки усунуто. Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 01 березня 2023 року о 09 годині 00 хвилин. У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач Козельщинська селищна рада (виконавчий комітет), належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, подав заяву, у якій прохав розглянути цивільну справу без представника селищної ради, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Згідно зі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а селищний голова не обмежений у праві визнання позову від імені Козельщинської селищної ради. Згідно зі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено такий спосіб як визнання права. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі частиною 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі(будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи: заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13. Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві). Такі висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду у справах № 199/8032/18 (постанова від 01.03.2021) та № 208/1866/19 (постанова від 27.01.2021), відповідно до яких: обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 22.10.2018 Козельщинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 20). Місце смерті: Полтавська область, Козельщинський район, смт. Козельщина. Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на право на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18 березня 1994 року Козельщинським районним відділом ЗАГС, батьком позивача [PERSON] , є [PERSON] (а.с. 8). 21 серпня 1992 року [PERSON] було видано на підставі рішення виконкому Козельщинського селищної ради від 19.08.92 р. № 221 ордер на житлове приміщення [ADDRESS] (а.с. 11-12). З метою приватизації квартири за життя [PERSON] звернувся 16.10.2018 до виконавчого комітету Козельщинської селищної ради зі заявою про надання дозволу на приватизацію вказаної квартири (а.с. 19). Проте [INFO] помер. Здійснити приватизацію квартири за життя спадкодавець не встиг. Постановою державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріальної контори від 08 листопада 2022 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житлову квартиру, яка знаходиться у [ADDRESS] , у порядку спадкування після померлого [INFO] його батька - [PERSON] , за відсутністю документа, який засвідчує право власності [PERSON] на цю житлову квартиру (а.с. 21-22). Роз`яснено право на звернення до суду за правилами позовного провадження. З постанови нотаріуса вбачається, що Козельщинською держнотконторою 18.02.2018 заведена спадкова справа за № 41/2019 на майно померлого [INFO] - [PERSON] ; єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини, є син померлого - [PERSON] , спадкове майно є особистою власністю померлого, пережившого з подружжя немає, інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦКУ немає. Згідно з інформацією, отриманої зі Спадкового реєстру, - заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. З поданих документів вбачається, що [PERSON] має усі підстави для успадкування належної [PERSON] житлової квартири у [ADDRESS] , але за умови, що будуть подані документи, які засвідчують право власності [PERSON] на цю квартиру. З матеріалів справи також вбачається, що позивач звертався до відповідача зі заявою про надання йому дозволу на завершення приватизації на спірну житлову квартиру (а.с. 46). Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради було відмовлено позивачеві у завершенні успадкованого ним права на приватизацію квартири з тих підстав, що за життя [PERSON] , звернувшись зі заявою про надання дозволу на приватизацію квартири, не надав копію ордеру та технічний паспорт на квартиру, а через 6 днів помер, і житло залишилося неприватизованим. Відповідач уважав, що він не є органом уповноваженим вирішувати спадкові питання, тому рекомендував звернутися до нотаріуса або до суду (а.с. 45). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємецем першої черги після померлого [INFO] [PERSON] . Позивач прийняв спадщину після померлого батька [PERSON] у порядку та у строки, встановлені законом. Батько позивача за життя висловив свою волю на приватизацію займаної ним квартири, але помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію. Отже, позивач як спадкоємець першої черги має право на оформлення спадщини на житлову квартиру після померлого батька, але не може цього зробити у адміністративному (нотаріальному) позасудовому порядку. Судом встановлено, що перешкодою для оформлення позивачем права власності на успадковане майно є відсутність правовстановлюючих документів на житлову квартиру на ім`я його померлого батька, а також відмова органу приватизації у данні йому дозволу на завершення приватизації, розпочатої спадкодавцем. Наявність заборон для передачі квартири у власність спадкодавцеві чи спадкоємцеві судом не встановлено. Таким чином, приймаючи до уваги те, що померлий [PERSON] за життя висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, але помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Оскільки позивач являється єдиним спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину померлого, суд виснує, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Визнання права власності на квартиру не порушує права інших осіб, і іншим шляхом вирішити спір про право власності в позасудовому порядку неможливо. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору у розмірі 4810,94 грн. Зважаючи на позицію позивача щодо покладення судових витрат на нього, суд судові витрати не розподіляє та залишає їх за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved