Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 26.11.2011 року. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання сім`я проживала у квартирі відповідача, крім їхньої сім`ї у ній проживав також брат чоловіка, який має шкідливі пагубні звички та негативно впливає на психологічний стан та розвиток дітей. Чоловік останнім часом взагалі перестав приділяти увагу сім`ї та жодної участі у вихованні та утриманні дітей не бере. Позивачу стало відомо, що 11.10.2021 року чоловік направив до Подільського районного суду м.Києва заяву про розірвання шлюбу (справа №758/14261/21 провадження №2/758/9550/21). За даних обставин позивач була вимушена переїхати від відповідача. З того часу, з дітьми вона фактично проживає у квартирі з її батьками, за адресою: [ADDRESS] , а відповідач майже не цікавиться ними, нічим їм не допомагає, в тому числі матеріально. На даний час місце проживання дітей зареєстровано за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] , проте позивач бажає зареєструвати місце проживання дітей за адресою, де вони фактично проживають. Позивач приймає активну участь у житті та вихованні малолітніх дітей, дбає про їхній стан здоров`я та нормальний розвиток, необхідний для дітей такого віку. Місце їх проживання знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач намагається донести до відповідача, що його поведінка пасивна та неадекватна, проте останній ігнорує її звернення. Такі обставини виховання дітей та відсутність допомоги від їхнього батька, для позивача є не прийнятними. Позивач вважає, що визначення місця проживання дітей разом з нею відповідатиме їх інтересам, оскільки позивач має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей. Разом з тим, позивачка не чинить та не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька з дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через погіршення стосунків батьків не були позбавлені піклування батька. Крім того, позивач просила в позовній заяві стегнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. Взаємного рішення щодо визначення місця проживання дитини сторони не дійшли, а тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. 08 грудня 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. 30 листопада 2022 року відповідач звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якій заперечував проти позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання звернувся з заявою про визнання позову в повному обсязі, зазначив, що наслідки визнання позову, роз`яснені судом, йому зрозумілі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, подав до суду висновок щодо доцільності встановлення місця проживання дітей з позивачем. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як установлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 26.11.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, 26.11.2011 року, актовий запис №4031. Від шлюбу, у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, 15.05.2012 року, актовий запис №897; та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Подільським районним судом міста Києва 29 жовтня 2021 року видано судовий наказ, яким стягнуто аліменти з відповідача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) щомісячно на дітей відповідно віку, починаючи із 26 жовтня 2021 року і до досягнення ними повноліття, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП [NUMBER]). Позивач володіє 1/2 частини квартири, яка знаходится за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 23.11.2007 року, виданого відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації. В зазначеній квартирі почали робити ремонтні роботи, тому Позивач разом з дітьми проживає в орендованій квартирі адресою: [ADDRESS] . Висновком органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №106-587 від 25.01.2023 року визначено доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що після припинення шлюбних відносин та спільного проживання сторін, діти залишились проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . На даний час позивач з дітьми проживає в орендованій квартирі адресою: [ADDRESS] , оскільки в квартирі, що належить позивачу проводяться ремонтні роботи, після закінчення яких позивач планує проживати з дітьми у власній квартирі. Відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та звернувся до суду з заявою про визнання позову. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дітей та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до обох батьків, вік дітей, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб діти проживали разом з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дітей на даний час разом з матір`ю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved