Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

09.12.2022 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] . Житловий будинок належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2001 року. Відповідач по справі, невістка позивачки, [PERSON] також зареєстрована за зазначеною вище адресою, однак тривалий час у будинку не мешкає оскільки виїхала у РФ у пошуках роботи де зараз і знаходиться. Наразі права позивача, як власниці будинку порушуються, відповідач по справі не сплачує платежів по утриманню будинку та ним зовсім не цікавиться, її особистих речей у будинку не має. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, через не проживання у ньому понад 1 рік без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибула, однак від неї до суду надійшла телефонограма з проханням розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач до суду не прибула, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, відзиву по справі від неї не надходило. [PERSON] - до суду не прибув, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2001 року (а.с.8). Згідно довідки про склад сім`ї № 4589 від 07.11.2022 року у спірному будинку зареєстровані: син позивачки - [PERSON] , його дружина - [PERSON] та їх донька - [PERSON] (а.с.10). Однак з червня 2020 року відповідач по справі у спірному будинку не мешкає, що підтверджується актом № 10/22 від 28.11.2022 року про не проживання особи на території міста Первомайський (а.с.11). Права позивача, як власниці будинку порушуються, вона не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача у неї не має такої матеріальної можливості, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання у будинку позивача більше року, визначила для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається з акту № 10/22 від 28.11.2022 року про не проживання особи на території міста Первомайський, який підтверджує, що у спірному будинку відповідач зареєстрована, однак не мешкає з 01.06.2020 року. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин.

Outcome: approved