Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 15.07.2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути аліменти на її користь на утримання дітей - [PERSON] , малолітнього, [INFO] , та [PERSON] , малолітньої, [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, а саме до [INFO] . 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.06.2012 року було між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: син - [PERSON] , малолітній, [INFO] та донька - [PERSON] , малолітня, [INFO] . Спільне життя у позивача з відповідачем не складалося у зв`язку з різними поглядами на життя та шлюб, виявилося не сумісництво характерів, через що погіршилися стосунки. Через постійні непорозуміння з 19 березня 2021 року припинилися фактичні подружні стосунки, сторони перестави вести спільне господарство. Позивач зазначає, що на день звернення до суду майнових спорів з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя немає, але є необхідність у вирішенні питання щодо стягнення аліментів, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає та ухиляється від утримання спільних дітей. Відносно відповідача позивач зазначає, що він свої батьківські обов`язки належним чином не виконує, не надає матеріальної допомоги і підтримки. Відповідач є здоровою людиною, інших утриманців окрім дітей у нього немає. Окрім цього позивач зазначає, що відповідач працює неофіційно, але стабільно отримує заробітну плату тому має матеріальну можливість утримувати дітей. На підставі зазначеного позивач звернулась до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала, просила задовільнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.(а.с. 41) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2022 року, цивільну справу № 496/2870/22, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 25.07.2022 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку з невиконанням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. 7. 26 липня 2022 року на виконання ухвали судді Біляївського районного суду Одеської області від 25.07.2022 року, на адресу суду надійшла позовна заява про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (з урахуванням ухвали від 25.07.2022 року). (а.с. 21-24) 8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 28.07.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. 9. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 10. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. 11. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 12. Судом встановлено, що 08.06.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Маринівської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с. 6) 13. В період шлюбу народилися: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13) та донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). 14. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено. V. Оцінка Суду. 15. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. 16. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. 17. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. 18. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. 19. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. 20. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. 21. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. 22. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. 23. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. 24. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. 25. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд приходить до наступного. 26. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 27. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 28. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 29. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 30. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. 31. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. 32. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 33. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 34. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 35. Відповідно до статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. 36. За змістом статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. 37. Відповідно до частин першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 38. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 39. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 40. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дітей. Суд вважає розмір аліментів, який просить стягнути позивач, цілком виправданий та необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дітей. 41. Надані докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. 42. При визначенні розміру аліментів суд з урахуванням ст. 182 СК України, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим встановити розмір аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, а саме до [INFO] . 42. Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 43. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В даному випадку позов подано до суду 15 липня 2022 року. 44. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved