Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. На обґрунтування позову позивач зазначив, що в листопаді 2020 року він познайомився з [PERSON] , покохали один одного та почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели та ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет. Позивач є громадянином Румунії, в зареєстрованому шлюбі не перебував та не перебуває. Від даних відносин народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28 грудня 2021 року виданого Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький). Його донька [PERSON] та дружина [PERSON] перебуває на його утримані, постійно піклується про них, бере участь у виховані доньки, ведуть спільне господарство. Після народження доньки [PERSON] , під час реєстрації народження в органах ДРАЦС потрібна присутність обох батьків або перебування в зареєстрованому шлюбі. Однак під час реєстрації народження він перебував закордоном, тому відомості про батька внесено зі слів матері за ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00037102434 від 07.10.2022 року. Позов та заяву про уточнення позовних вимог підтримує. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов та заяву про уточнення позовних вимог підтримує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позову, просить розгляд справи провести за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що [INFO] народилась дочка [PERSON] , матір`ю якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28 грудня 2021 року виданого Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький). Батьком дити є позивач, але відомості про батька внесено зі слів матері за ст. 135 СК України, оскіьки позивач не мав можливості подати заяву про визнання батківства раніше, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00037102434 від 07.10.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ст.7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун дитини, особа, яка ї утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, про наявність законних підстав для задоволення позову враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідачем у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, то 50% від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 496,20 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету, решту суми судового збору в сумі 496,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved