Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В заяві вказує, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому 3 липня 2004 року шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2011 року, що набрало законної сили. Сторони є батьками сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого до досягнення ним вісімнадцятирічного віку з відповідача на користь позивачки стягувались аліменти на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2012 року. З 8 вересня 2022 року син є студентом першого курсу денної форми навчання на контрактній основі національного університету «Запорізька політехніка», зі строком навчання до 12 червня 2026 року. Вартість навчання становить 19100 грн. на рік, загальна вартістю навчання 76400 грн. Відповідач в добровільному порядку допомогу на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, є працездатною особою, інших стягнень за виконавчими провадженнями щодо нього не провадиться. Враховуючи, що відповідач за станом здоров`я та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, просила суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, починаючи з 19 жовтня 2022 року, і до закінчення навчання, але ні більш як до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Ухвалою судді від 28.12.2022 року справу прийнято до розгляд, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання в розумінні положень ст. 279 ЦПК України не надходило. У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України відзив на позов не подано, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній доказами. Перевірив матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). [PERSON] є студентом контрактної форми навчання першого курсу денної форми за спеціальністю «Менеджмент організацій і адміністрування» факультету економіки та управління націанального університету «Запорізька політехніка» ІV рівня акредитації з терміном навчання з 26 вересня 2022 року по 12 червня 2026 року (а.с. 7 зворотня сторона). 8 вересня 2022 року укладено договір №073-1/5644 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівці між [PERSON] та національним університетом «Запорізька політехніка»; вартість навчання становить 76400 грн., вартість навчання за рік обчислюється сумов в 19100 грн (а.с.8-9). Статтею 199 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей за сукупності кількох передумов (якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу). Згідно з ч.1 ст. 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я й матеріальне становище сина сторін, а також платника аліментів, який є працездатною за віком, здоровою особою, у зв`язку з чим не знаходить підстав для звільнення батька від участі в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання. Бере до уваги суд і відсутність будь-яких доказів про наявність обставин, які в силу ст. ст. 182, 198, 200 СК України могли б зумовити зменшення розміру аліментів порівняно з тим, стягнення якого просить позивач. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу щомісяця на утримання повнолітнього сина, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітнього сина, який продовжує навчання, в утриманні. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів за минулий час, суд виходить з такого. Главою 15 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати дитину та його виконання. Зокрема, статтею 191 СК встановлений час, з якого присуджуються аліменти на дитину, згідно з якою аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виключення з цього правила містить частина 2 вказаної статті, за змістом якої аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Висуваючи вимогу про стягнення аліментів з 19 жовтня 2022 року, тоді як позов подано 19 грудня 2022 року, позивач, очевидно, керується тим, що [INFO] сину сторін виконалось вісімнадцять років. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання, які врегульовані Главою 16 СК України, застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, що означає можливість застосування положень сімейного законодавства про стягнення аліментів за минулий час до правовідносин, що регулюють надання утримання повнолітнім доньці, сину, що продовжують навчання. Проте суд не вбачає підстав для ухвалення рішення в цій частині на користь позивача, виходячи того, що підставою для покладення на платників аліментів їх сплати за минулий час є сукупність обставин, як випливає із змісту наведеної статті 191 СК України, а саме: вжиття стягувачем аліментів заходів щодо одержання аліментів та ухилення платника аліментів від їх сплати. Таким чином, обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. Між тим позивач не посилається на наявність обставин, зазначених в частині другій ст. 191 СК, а момент початку сплати аліментів, на її думку, залежить від набуття сином повної цивільної дієздатності, проте законодавець час, з якого присуджуються аліменти на повнолітніх сина, доньку, пов"язує не з досягненням ними повноліття і не з початком набуття освіти. Як вбачається з матеріалів справи, датою пред`явлення позову є 19 грудня 2022 року, тому стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина буде провадитися саме з цієї дати. Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial