Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , діючи через представника - адвоката Маленьку Л.І., звернулися до суду з позовною заявою 11 березня 2016 року. Неодноразово змінюючи та уточнюючи позовні вимоги, в останній редакції від 03 грудня 2019 року, прийнятій судом (т.3 а.с.27-28), просили суд: припинити дію договору іпотеки №МО14/03-03/239/1 від 19 травня 2008 року та зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. внести до Державного реєстру відомості про припинення іпотеки та скасувати заборони, накладені на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю, окремо розташовану одноповерхову будівлю кафе « [INFO] » загальною площею 117,5 кв.м., з літнім майданчиком загальною площею 137,5 кв.м., а загалом площею 255 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію, здійснену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Данич О.Ф. на користь [PERSON] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 19 травня 2008 року [PERSON] уклала з АТ «Райффайзен Банк Аваль» генеральну кредитну угоду №МО14/03-03/239, за якою отримала кредит. У свою чергу, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] уклала з банком договір іпотеки № МО14/03-03/239/1 від 19 травня 2008 року. До січня 2016 року [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором виконувала належним чином, сплативши загалом 3 631 140 грн. 81 коп., з`ясувавши для себе, що ця сума перевищує кредитні зобов`язання. У зв`язку з цим представник [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , [PERSON] , з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, звернулася з письмовою пропозицією до АТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо припинення дії вказаних договорів, акцентуючи увагу, що кредитні кошти було надано в еквіваленті 70 000 доларів США по курсу НБУ на день укладення правочину, хоча фактично кредит видано в національній валюті - 353 500 грн. 00 коп. шляхом видачі коштів готівкою через касу банку. Виходячи з розміру тіла кредиту, відсотків підлягала поверненню сума в гривневому еквіваленті 678 095 грн. 87 коп., в той час як позичальник вже сплатила 3 631 140 грн. 81 коп., що понад 5 разів перевищує розмір взятих [PERSON] кредитних зобов`язань. Окремо зауважила, що кредитний договір №МО14/03-03/239 від 19 травня 2008 року не зазначений, як додаткова угода, і не є самостійним договором, а відтак правовий статус цього документу, на переконання представника позивачів, є сумнівним. У зв`язку з вказаними обставинами представник пропонувала банку припинити дію кредитного та іпотечного договорів шляхом підписання додаткових угод до них. Пропозицію банк отримав 15, 16 грудня 2016 року, однак відповідь не надав, що стало причиною її звернення до суду з даним позовом. Після здійснення заміни первісного відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником - [PERSON] , представник позивача уточнила підстави позову, наполягаючи на необхідності припинення дії договору іпотеки у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань. Зважаючи на те, що [PERSON] як майновий поручитель взяла на себе гарантування виконання зобов`язань в сумі 678 095 грн. 87 коп., в той час як фактично [PERSON] сплатила банку 3 631 140 грн. 81 коп., договір іпотеки має бути визнаний припиненим. Крім того, з огляду на відсутність нотаріального посвідчення договору відступлення прав за договором іпотеки (що суперечить п.п.2 п.2 договору відступлення прав вимоги №29-06/17 від 29 червня 2017 року та п.п.9.3 п.9 договору іпотеки, ч.1 ст.220 ЦК України), такий правочин щодо зміни іпотекодержателя є нікчемним та не може породжувати жодних правових наслідків на користь відповідача [PERSON] . Відтак на підставі ст.ст.599, п.1 ч.1 ст.593 ЦК України представник вважала за можливе припинити дію договору іпотеки та зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. як реєстратора внести до реєстру відомості про припинення іпотеки та скасувати заборони, накладені на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . На переконання представника, здійснюючи реєстрацію із заміни іпотекодержателя на [PERSON] , приватний нотаріус Дацко Я.О., вчинив реєстраційну дію в порушення п.1 ч.3 ст.10, ст.ст.24, 37, 38 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та за відсутності нотаріально посвідченого правочину. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 12 квітня 2016 року (головуючий суддя - Ковтун Н.Г.) відкрито провадження у справі з призначенням судового засідання (т.1 а.с.73). Ухвалою суду від 12 квітня 2016 року (головуючий суддя - Ковтун Н.Г.) заяву про забезпечення позову залишено без задоволення (т.1 а.с.74). Ухвалою суду від 22 серпня 2016 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (головуючий суддя - Ковтун Н.Г.) прийнято до провадження уточнену позовну заяву (зі зміною назви відповідача з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») (т.1 а.с.89-91, 97 п.8 журналу с/з). Ухвалою суду від 24 квітня 2017 року (головуючий суддя - Ковтун Н.Г.) цивільну справу залишено без розгляду (т.1 а.с.128). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для подальшого розгляду (т.1 а.с.151). На підставі протоколу справу передано судді Ковтун Н.Г. 21 червня 2017 року (т.1 а.с.154). Ухвалою суду від 21 липня 2017 року (головуючий суддя - Ковтун Н.Г.) задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів (т.1 а.с.181). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду №59 від 03 серпня 2017 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Ступак Н.Р. (т.1 а.с.186, 187). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №224 від 11 жовтня 2017 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Хомініч С.В. (т.1 а.с.194, 195), яку ухвалою суду від 13 жовтня 2017 року прийнято до свого провадження з призначенням до судового розгляду (т.1 а.с.196). Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року (головуючий суддя - Хомініч С.В.) задоволено клопотання про заміну відповідача: замінено первісного відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на [PERSON] як правонаступника за договором відступлення прав вимоги (т.2 а.с.132-134). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №207 від 23 січня 2019 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Ткаченку А.В. (т.2 а.с.153, 154). Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи рівень складності справи, предмет позову, який стосується кредитно-договірних та забезпечуваних їх зобов`язань, суд вважає, що в розумінні ст.19, ст.ст.274 ч.4, 279 ЦПК України дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.11 ст.33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених ЦПК України. Як слідує з ч.2 ст.34 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії судового розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. За даних обставин цивільну справу №214/1429/16-ц прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з огляду на те, що попередніми складами суду підготовче провадження у справі не проводилось. Ухвалою суду від 18 березня 2019 року (т.2 а.с.164-166) задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів. На виконання ухвали суду 10 квітня 2019 року витребувані докази суду надано (т.2 а.с.171). Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року клопотання представника позивачів про зупинення провадження у справі залишено без задоволення (т.2 а.с.230-232). 02 жовтня 2019 року, 03 грудня 2019 року представник позивачів подала заяви про уточнення підстав позову (т.2 а.с.240-241, т.3 а.с.27-28). Ухвалою суду від 21 січня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, заяву про уточнення підстав позову від 03 грудня 2019 року долучено до матеріалів справи з прийняттям до розгляду (т.3 а.с.49 п.7 протоколу с/з). Ухвалою суду від 24 березня 2021 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову: заборонено [PERSON] та будь-яким третім особам, в тому числі Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Дніпро), іншим державним реєстраторам, нотаріусам, колекторським компаніям здійснювати будь-які дії на підставі Договору іпотеки № МО14/03-03/239/1 від 19 травня 2008 року щодо предмету іпотеки - окремо розташованої одноповерхової будівлі кафе « [INFO] », загальною площею 117,5 кв.м., з літнім майданчиком, загальною площею 137,5 кв.м., загальною площею 255,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які спрямовані на зміну власника вищезазначеного об`єкту та зміну власника в інший спосіб відчуження і передачу прав на цей об`єкт (т.3 а.с.125-126, 133-136). Ухвалою суду від 10 січня 2023 року відмовлено у прийнятті заяви представника позивачів про уточнення позовних вимог (т.3 а.с.169-171, т.4 а.с.18-19). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи зупинення/відновлення провадження не застосовувались. 07 червня 2016 року на адресу суду від первісного відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшли заперечення на позовну заяву (т.1 а.с.80), в яких представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивував тим, що дійсно 19 травня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено генеральну кредитну угоду № МО14/03-03/239 та кредитний договір № МО14/03-03/240, відповідно до яких [PERSON] отримала кредит в сумі 70 000 доларів США строком до 18 травня 2018 року. У п.1.1 генеральної кредитної угоди валюта угоди визначена іноземна - долар США, ця ж валюта і визначена у графіку погашення кредитної заборгованості - невід`ємному додатку до договору. Підписуючи кредитний договір, [PERSON] достовірно знала, що зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним саме в доларах США, що вона й робила, вносячи платежі на погашення кредиту в доларах США. Враховуючи, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором не погашена, правові підстави припинення генеральної кредитної угоди та договору іпотеки відсутні. Позаяк, представник акцентував увагу, що при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе зобов`язання з виконання договору в іноземній валюті, сторони за кредитним договором (перш за все позичальник) повинні усвідомлювати можливість зміни курсу валют, як і ризик настання коливання валют. 15 січня 2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву (т.2 а.с.145-146), в яких представник [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] з підстав, наведених у відзиві попереднім відповідачем. Свою позицію представник також обґрунтовував тим, що [PERSON] не виконала належним чином умови кредитного договору, а саме не сплатила в повному обсязі заборгованість по кредиту та нараховані проценти. Так, заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2106 року у справі №215/1492/16-ц, зміненим постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року, встановлено факт неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №МО14/03-03/240 від 19 травня 2008 року, дійсність наявності заборгованості в сумі 33 139 доларів США 47 центів, що в еквівалентні по курсу НБУ станом на 22 лютого 2016 року складало 889 985 грн. 72 коп. На виконання постанови суду апеляційної інстанції від 15 травня 2018 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист, який пред`явлено для примусового виконання через органи ДВС. Представник зауважив, що наявність заборгованості свідчить про те, що кредитні зобов`язання не є припиненими у зв`язку з їх виконанням в розумінні ст.599 ЦК України, а відтак і іпотека як забезпечення виконання основного зобов`язання відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» також не є припиненою. Присутня в судовому засіданні представник позивачів - адвокат Маленька Л.І. наполягала на задоволенні позовних вимог в останній редакції від 17 серпня 2021 року (надійшла до суду 25 серпня 2021 року). Зазначила, що від спору щодо кредитних правовідносин вона відмовилась, оскільки його вирішено і відбулося повне виконання, а відтак потреба у вивченні платіжних документів відсутня. Однак, оскільки під час розгляду справи судом відбулося порушення судової заборони, вона вимушена була подати заяву про уточнення позовних вимог щодо приватних нотаріусів. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, попередньо направили на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі. Інші учасники справи про свою участь в судовому засіданні не заявили, будучи неодноразово повідомленими у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, враховуючи позицію учасників справи, обсяг наявних у справі доказів, суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності. При цьому, з огляду на неподання стороною позивача заяв про залишення без розгляду або закриття провадження у справі в частині вимог щодо визнання припиненою дії договору іпотеки в порядку, регламентованому ЦПК України, та відмову ухвалою суду від 27 лютого 2023 року у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог в редакції від 17 серпня 2021 року (надійшла до суду 25 серпня 2021 року), суд вирішує спір за вимогами, заявленими відповідно до прийнятої судом заяви представника позивачів в редакції від 03 грудня 2019 року (т.3 а.с.27-28). Суд, враховуючи позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, пояснення представника позивачів, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з огляду на таке. Судом встановлено, що 19 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як кредитором та [PERSON] як позичальником була укладена генеральна кредитна угода №М014/03-03/239, на основі якої того ж дня 19 травня 2008 року, укладений кредитний договір №М014/03-03/240, за умовами якого позичальник [PERSON] отримала перший транш у розмірі 70 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 14,75 % річних за користування кредитом до 18 травня 2018 року включно (т.1 а.с.13-14, а.с.21). Відповідно до частини №1 кредитного договору, банк надав позичальникові кредит на споживчі цілі, у валюті кредиту - долар США в розмірі 70 000 доларів США. Повернення грошових коштів відбувається ануїтентними платежами згідно з графіком погашення кредиту (т.1 а.с.19-20): кожного місяця до 20 числа позичальник повинна вносити платежі на погашення кредиту в розмірі 1118 доларів США 65 центів (за виключенням першого місця кредитування - у червні 2008 року розмір платежу визначений 1157 доларів США 63 центи), останній платіж - у червні 2018 року. Цей платіж включає як погашення боргу, так і сплату процентів за користування кредитом. Крім того, у п.1.11 частини №2 кредитного договору міститься застереження, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах, встановлених договором. Інші платежі згідно з умовами кредитного договору розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати (т.1 а.с.15-18). Пунктом 8.3 частини №2 кредитного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата договору) та діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому договору в повному обсязі (т.1 а.с.18-зворот). Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Так, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 19 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержателем та [PERSON] (дійсне прізвище - [PERSON] , свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13 червня 2009 року, т.1 а.с.9) як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки №М014/03-03/239/1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №4182 (т.1 а.с.22-24). Предметом договору іпотеки відповідно до п.1.1 є забезпечення вимог іпотекодержателя, що витікають з Генеральної кредитної угоди №М014/03-03/239 від 19 травня 2008 року (кредитного договору), укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та боржником [PERSON] , а також додаткових угод до неї, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого боржник зобов`язується перед іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 70 000 доларів США або еквівалента в інших валютах по курсу НБУ на день укладення договору, сплатити проценти за користування ним, комісійну винагороду, неустойку в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Відповідно до п.1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно нежитлова будівля, окремо розташована одноповерхова будівля кафе « [INFO] » загальною площею 117,5 кв.м., з літнім майданчиком загальною площею 137,5 кв.м., загальна площа - 255,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВВС №570059 від 22 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №1605; право власності зареєстроване за [PERSON] 23 квітня 2004 року КП «Криворізьке БТІ» , запис в реєстровій книзі №7Н-338, запис №2938, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно №101961 (т.1 а.с.22-зворот). У розділі 7 договору іпотеки регламентовано строк дії договору, а саме передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Право іпотеки, та відповідно і цей договір, припиняє чинність у разі: припинення боргового зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою; знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не замінив або не відновив предмет іпотеки; реалізації предмету іпотеки; набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки; розірвання цього договору за угодою сторін, яка посвідчується нотаріально; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку (т.1 а.с.24). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями п.3.3 Генеральної угоди сторони погодили, що з підписанням цієї Угоди сторони домовились, що будь-яке порушення позичальником умов угоди та кредитних договорів, укладених в рамках цієї угоди, повинно розглядатись, як істотне порушення Угоди, яке надає право Банку в порядку, передбаченому цією угодою та /або діючим законодавством України, незалежно від встановлених угодою строків виконання зобов`язання, вимагати від позичальника повернення кредиту та інших передбачених угодою платежів. З огляду на те, що позичальник [PERSON] взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків у встановлені графіком погашення кредиту строки не виконала, кредит та проценти за його користування не сплатила в повному обсязі, тому ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» скористався правом на дострокове стягнення з неї кредиту шляхом пред`явлення позову до суду. З довідки ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», долученої позивачами до позову при зверненні до суду, слідує, що станом на 25 січня 2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року складає 32 812 доларів США 23 центи, з яких: заборгованість по сумі кредиту - 28 999 доларів США 64 центи, нараховані проценти - 339 доларів США 08 центів, прострочені проценти - 3473 доларів США 51 цент (т.1 а.с.25). Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2016 року у справі №215/1492/16-ц позов ПАТ Райффайзен Банк Аваль» задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року у розмірі 33 139 доларів США 47 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22 лютого 2016 року складає 889 985,72 грн. та витрати зі сплати судового збору 13 349,79 грн. Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2017 року заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про перегляд заочного рішення залишена без задоволення. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області 15 травня 2018 року у справі №215/1492/16-ц задоволено частково апеляційну скаргу [PERSON] , заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року в розмірі 33 139 доларів США 47 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22 лютого 2016 року складає 889 985,72 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 349,79 грн. (т.2 а.с.92-97). Вирішуючи спір про стягнення заборгованості, суди першої та апеляційної інстанцій визнали доведеним факт допущення порушення [PERSON] виконання кредитних зобов`язань, наявність у неї заборгованості за кредитним договором, доказів на спростування якої вона не надала. Ухвалюючи рішення, суди вважали належними доказами надані банком розрахунки заборгованості за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року у розмірі 33139,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (на дату розрахунку - 22 лютого 2016 року) складає 889985,72 грн. з яких: 28999,64 доларів США заборгованість за кредитом, в тому числі 3428,55 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 4139,83 доларів США заборгованість за відсотками, в тому числі 3835,97 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками. Позаяк, при вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанцій вважали доведеним факт укладення кредитного договору саме в іноземній валюті та погодження сторонами виконання зобов`язань в іноземній валюті - долар США, а тому доводи представника позивача щодо правомірності виконання позичальником зобов`язань шляхом сплати кредиту в гривні України є неспроможними. 29 червня 2017 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (первісний кредитор) відступило за плату ПАТ "Юнекс Банк" (новому кредитору), належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор замінило первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі (№М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19 травня 2008 року, який укладено між ВАТ "Райффайзен банк Аваль" та Боржником ( [PERSON] ) та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором (т.1 а.с.212-214, 215). Розмір таких вимог станом на день укладення договору відступлення прав вимоги склав 38 906 доларів США 90 центів (т.1 а.с.215). Згідно з актом приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 29 червня 2017 року (т.1 а.с.217), ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" передав, а ПАТ "Юнекс Банк" прийняло, зокрема документи судового та/або виконавчого провадження пов`язаного з правом вимоги за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року на основі Генеральної кредитної угоди №М014/03-03/239 від 19 травня 2008 року за домовленістю. 29 червня 2017 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (іпотекодержатель/первісний кредитор) та ПАТ "Юнекс Банк" (новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №2175 (т.1 а.с.218-220), з підписанням сторонами акту приймання-передачі до цього договору. 29 червня 2017 року ПАТ "Юнекс Банк" (кредитор) відступає за плату ТОВ "Стандард фінанс групп" (новому кредитору) належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону у кредитному договорі (№ М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19 травня 2008 року, який укладено між ВАТ "Райффайзен банк Аваль" та Боржником ( [PERSON] ), та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором (т.1 а.с.227-231). Розмір таких вимог станом на день укладення договору відступлення прав вимоги склав 38 906 доларів США 90 центів (т.1 а.с.232). Згідно з актом приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 29 червня 2017 року, ПАТ "Юнекс Банк" передав, а ТОВ "Стандард фінанс групп" прийняло, зокрема документи судового та/або виконавчого провадження, пов`язаного з правом вимоги за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року на основі Генеральної кредитної угоди №М014/03-03/239 від 19 травня 2008 року (т.1 а.с.234). 29 червня 2017 року ПАТ "Юнекс Банк" (іпотекодержатель/ кредитор) та ТОВ "Стандард фінанс групп" (новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №2174 (т.1 а.с.221-224), з підписанням сторонами акту приймання-передачі до цього договору (т.1 а.с.225). 29 червня 2017 р. було укладено договір відступлення права вимоги №29-06/17 (т.1 а.с.203-207, 208), згідно умов якого ТОВ "Стандард Фінанс Групп" (кредитор) відступило за плату [PERSON] (новому кредитору) належні йому права вимоги за кредитним договором (№ М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19 травня 2008 року, який укладено між ВАТ "Райффайзен банк Аваль" та Боржником ( [PERSON] ), разом з додатками, а також додаткові угоди/договори до нього). Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідклично та без можливості зворотного відступлення (викупу) (п.2.1.-2.2.). Згідно з актом приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 29 червня 2017 року, ТОВ "Стандард фінанс групп" передало, а [PERSON] прийняла, зокрема документи судового та/або виконавчого провадження пов`язаного з правом вимоги за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19 травня 2008 року (т.1 а.с.210). 29 червня 2017 року ТОВ "Стандард Фінанс Групп" (іпотекодержатель/ кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №2187 (т.1 а.с.242-243), з підписанням сторонами акту приймання-передачі до цього договору (т.1 а.с.244). Відповідні зміни щодо іпотекодержателя у зв`язку з відступленням прав вимоги внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (т.1 а.с.245). Таким чином, в рамках кредитно-договірних правовідносин відбулось правонаступництво у матеріальних правовідносинах, пов`язаних з правом вимоги [PERSON] за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року, та до неї перейшов статус нового кредитора та відповідно стягувача згідно змісту ст.ст.512, 514 ЦК України. Відбулася також заміна в забезпечуваних правовідносинах за договором іпотеки, в результаті чого [PERSON] на законних підставах набула статус іпотекодержателя. За цих обставин ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року у справі №215/1492/16-ц здійснено заміну сторони стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на [PERSON] (т.2 а.с.118). Правомірність набуття [PERSON] статусу нового кредитора / іпотекодержателя та відповідно стягувача в рамках виконання рішення у справі №215/1492/16-ц також підтверджена постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року (т.2 а.с.122-123). Звертаючись до суду з позовом, представник позивачів [PERSON] посилалася на те, що позичальник [PERSON] повністю погасила кредитну заборгованість, навіть допустивши переплату в понад ніж 5 разів. Оскільки зобов`язання за кредитним договором припинилося його належним виконанням, то додаткове зобов`язання за іпотечним договором, укладеним з [PERSON] також слід вважати припиненим. У зв`язку з цим представник позивачів просила суд припинити дію договору іпотеки №МО14/03-03/239/1 від 19 травня 2008 року та зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. внести до Державного реєстру відомості про припинення іпотеки та скасувати заборони, накладені на нерухоме майно, яке є заставним. Заперечуючи проти позову, первісний кредитор ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та дійсний кредитор [PERSON] вказували, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року не є виконаними. Станом на 29 червня 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 1 143 192 грн. 06 коп. (т.1 а.с.171), а в 2020 році відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] боргу, де стягувачем виступає [PERSON] . Оскільки основне зобов`язання не виконане, тому відсутні підстави стверджувати про припинення дії іпотечного договору. Надаючи оцінку доводам сторін та перевіряючи обґрунтованість вимог в цій частині, суд виходить з такого. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст.599 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст.526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Відтак, з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення. За положеннями ч.1 ст.593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Тобто, встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі ч.1 ст.593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст.ст.3, 12 - 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого ч.1 ст.593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі №6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постановах від 18 вересня 2019 року у справі №695/3790/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц, від 26 січня 2022 року у справі №127/26402/20. Під час застосування наведених вище норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №711/4556/16-ц: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3, абз.2, 7 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», ст.593 ЦК України). Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, а не зобов`язувати вчинити такі дії нотаріуса». Оцінюючи правомірність та ефективність обраного позивачами способу захисту, суд виходить з того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін, а як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін. Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що представник позивачів, звертаючись до суду, обґрунтовувала свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самого договору іпотеки, як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії "договір". Виходячи з такого розуміння категорії "договір", вимога про визнання таким, що припинено, договору іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом. Тому належним способом захисту прав іпотекодавця є саме визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена, а також про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, а не визнання припиненим іпотечного договору, як заявлено у заяві про уточнення вимог представником позивачів. Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії щодо скасування заборон, накладених на предмет іпотеки, відсутні, оскільки у випадку одержання нотаріусом відповідної заяви та підтверджуючих документів від стягувача або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони) нерухомого майна іпотекою одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки, а також припинити інше речове право (іпотеку). Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду, тоді як у цій справі позивачами не оскаржуються нотаріальні акти. Суд зауважує, що зміна формулювання обраного способу захисту не є свідченням виходу за межі вимог чи зміною предмета позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів залишається незмінним. Некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Перевіряючи наявність підстав для визнання іпотеки припиненою, суд виходить з такого. Як встановлено судом та як слідує з матеріалів справи, 13 червня 2018 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року в справі №215/1492/16-ц видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 33 139 доларів США 47 центів та витрат зі сплати судового збору 13 349 грн. 79 коп. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено до 17 травня 2021 року (т.2 а.с.126). Постановою приватного виконавця від 25 січня 2020 року відкрито виконавче провадження №61073473 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Стягувачем визначено [PERSON] з урахуванням заміни стягувача ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року, залишеної без змін за результатами апеляційного перегляду постановою від 15 травня 2018 року (т.2 а.с.122-123). Станом на день ухвалення рішення сторона позивача не надала доказів, які б свідчили про повне виконання як судового рішення про стягнення боргу, так і повне виконання кредитних зобов`язань перед дійсним кредитором [PERSON] (платіжних доручень, квитанцій про погашення кредиту, довідки від дійсного кредитора про відсутність претензій та вимог як прийняття кредитором виконання зобов`язань тощо). Факт належного виконання кредитних зобов`язань відповідач - дійсний кредитор [PERSON] заперечує. Надані представником позивачів квитанції про сплату кредиту (т.1 а.с.26-28, 30-59) доводять здійснення позивачем [PERSON] платежів в іноземній валюті (доларах США) на погашення кредиту за договором №М014/03-03/240 від 19 травня 2008 року за призначенням «погашення процентів за кредитом» та «погашення позики» та в черговий раз доводять виконання нею зобов`язань саме в іноземній валюті. Обсяг наданих позивачем квитанцій свідчить про здійснення позичальником періодичних платежів до січня 2016 року, а відтак не спростовує факт наявності заборгованості, стягнутої за судовим рішенням станом на 22 лютого 2016 року у травні 2018 року постановою суду апеляційної інстанції. Вказані обставини в їх сукупності свідчать про те, що кредитні зобов`язання [PERSON] є діючими та за відсутності доказів їх належного виконання підстави вважати їх припиненими у зв`язку з повним виконання відсутні, а відтак і правові підстави для задоволення вимог про визнання припиненою іпотеки, яка має акцесорний характер по відношенню до основного зобов`язання, із скасуванням обтяжень, також відсутні. Отже, позовні вимоги в цій частині слід залишити без задоволення. Що стосується оскарження державної реєстрації [PERSON] іпотекодержателем на підставі договору іпотеки № М014/03-03/239/1 від 19 травня 2008 року після відступлення прав вимоги, проведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, то підстави для задоволення вимог в цій частині також відсутні з огляду на таке. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, за загальним правилом після набуття новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги прав іпотекодержателя за договором іпотеки за наявності для цього підстав новий кредитор може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судовим розглядом встановлено, що 29 червня 2017 року ТОВ "Стандард Фінанс Групп" (іпотекодержатель/ кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №2187 (т.1 а.с.242-243), з підписанням сторонами акту приймання-передачі до цього договору (т.1 а.с.244). Відповідні зміни щодо іпотекодержателя на [PERSON] у зв`язку з відступленням прав вимоги внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. на підставі відповідного рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора від 01 липня 2017 року з індексним №35943368, відомості про об`єкт нерухомого майнам (предмет іпотеки): нежитлова будівля аза адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.245). На переконання представника позивачів, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] як іпотекодержателем, нотаріус грубо порушила норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки під час вчинення реєстраційних дій не виконала покладених на неї обов`язків, діяла всупереч вимогам закону, а державна реєстрація об`єкта нерухомості була здійснена незаконно за відсутності нотаріально посвідченого договору відступлення прав вимоги. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (ст.650 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.655 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. У разі існування зобов`язання забезпечувального характеру щодо головного зобов`язання, за яким відступається право вимоги, відповідні забезпечувальні права кредитора також передаються новому кредитору. Статтею 513 ЦК України встановлено правила щодо форми договору про відступлення права вимоги, а саме: договір про відступлення права вимоги вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові; договір про відступлення права вимоги у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29 червня 2017 року, укладений між ТОВ "Стандард Фінанс Групп" (іпотекодержатель/ кредитор) та [PERSON] (новий кредитор), був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №2187. Жодних порушень щодо його форми та змісту, які б виключали можливість нотаріального посвідчення та реєстрації договору, із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено не було. При посвідченні та реєстрації договору нотаріус пересвідчилась у відсутності заставної, інших обтяжень на предметі іпотеки, заборон на відчуження на користь третіх осіб за іншими договорами, які б виключали можливість перереєстрації прав за цим договором за новим іпотекодержателем, про що зазначено в п.6.10 договору (т.1 а.с.243). Доказів, які б свідчили про недійсність договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, його нікчемність сторона позивача не надала, як і доказів оспорювання цього договору у встановленому законом порядку. Таким чином, судом не встановлено жодних порушень в діях приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. при проведенні як державним реєстратором державної реєстрації Шибко Ю.О. іпотекодержателем, що є підставою для відмови у задоволенні вимог в цій частині. Приймаючи рішення в цій частині, суд вважає за необхідне зауважити, що відступлення права вимоги відбувається без повідомлення та без згоди боржника, оскільки змінюється лише кредитор, а зобов`язання боржника залишається незмінним. Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Відтак, незгода позичальника та іпотекодавця зі зміною кредитора в результаті укладення договору відступлення прав вимоги, будь-які формальні недоліки у повідомленні позичальника щодо зміни кредитора, за дотримання вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення договорів, не можуть вважатись за достатню правову підставу для оскарження державної реєстрації [PERSON] іпотекодержателем. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України суд враховує відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з чим підстави для відшкодування понесеним позивачами процесуальних витрат по справі відсутні. При цьому, початково при зверненні до суду представником позивачів було сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (т.1 а.с.1). Після неодноразової зміни змісту позову та пред`явлених вимог, в останній редакції від 03 грудня 2019 року (т.3 а.с.27-28) позивачі збільшили вимоги, заявивши додатково вимоги до співвідповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про скасування державної реєстрації права за іпотекодержателем, однак судовий збір за них не сплатили. Відповідно до абз.2 ч.7 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. Згідно з бз.2 ч.2 ст.6 Закону України «По судовий збір», у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. Таким чином, позивачами, кожним окремо, не доплачено судовий збір за пред`явлення немайнової вимоги до відповідача-2 по 768 грн. 40 коп. Крім того, з огляду на сплату судового збору при зверненні до суду у березні 2016 року представником позивачів [PERSON] в сумі 551 грн. 20 коп., суд позбавлений можливості встановити, в чиїх з позивачів інтересах представником було сплачено судовий збір, у зв`язку з чим вважає за необхідне недоплачену суму судового збору за вимогу до [PERSON] як правонаступника первісного відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль, в сумі 551 грн. 20 коп. стягнути з позивачів в рівних частках, тобто по 275 грн. 60 коп. в дохід держави. Отже, з позивачів, кожного окремо, в дохід держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі 1044 грн. 00 коп. (враховуючи недоплачену суму судового збору за вимогу про припинення дії договору іпотеки 275 грн. 60 коп. + 768 грн. 40 грн. за вимогу до нотаріуса щодо скасування державної реєстрації). Застосовані судом заходи забезпечення позову відповідно до ухвали суду від 24 березня 2021 року в силу ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання рішенням законної сили, або ж можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи раніше цього строку.

Outcome: approved