Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , у якому крім нього, також, зареєстрована з 2006 року онука [PERSON] , 2004 р. народження. Відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] вже більше десяти років, так як син з невісткою розлучилися і вона забравши дитину, тобто онуку позивача, виїхала проживати в інше місце. Перешкод у користуванні будинком позивач відповідачці не створював, що обмежує його право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 27 грудня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 07 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шевченко В.В. позовні вимоги підтримує, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження, та про день розгляду справи, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про його виклик до суду, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України та, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа: Великоснітинський старостинський округ Фастівської міської ради в судове засідання не з`явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 09.09.1997 [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7). Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 25.10.2006 року (а.с.8-9). Факт не проживання відповідачки [PERSON] за місцем її реєстрації підтверджується Актом обстеження житлового будинку від 21.11.2022 року, в результаті чого встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрована його онука [PERSON] , [INFO] , яка зі слів [PERSON] не проживає за даною адресою вже понад 10 років. Під час обстеження особистих речей [PERSON] не виявлено (а.с.10). Також, згідно Довідки Великоснітинського старостинського округу Фастівського району №041-24/312 від 21.11.22 про те, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не проживає понад 10 років по сьогоднішній день (а.с.11). Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача, у належному їй житловому будинку, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги, що є порушенням її прав. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його такими, що втратив право користування житловим приміщенням. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , понад встановлений ст. 71 ЖК України строк, її реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власника [PERSON] . Відповідачка за місцем своєї реєстрації не проживає тривалий час, житловою площею будинку не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у будинку позивача немає, внаслідок чого відповідачку необхідно визнати такою, що втратила право користування вищевказаним будинком. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджає проживанню відповідачки в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідачка до суду із заявою про продовження строку збереження за нею житлового приміщення не зверталася, не надала доказів поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка у зв`язку з обраним нею способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишила будинок [ADDRESS] . Протягом тривалого часу вона не робила спроб самостійно прийти та вселитися до нього, таких вимог у встановленому законом порядку не ставила. Під час своєї відсутності в будинку відповідачка плату за житло, комунальні послуги не вносила. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони [PERSON] порушено не було, відповідачка відсутня в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для зняття даної особи з реєстрації.

Outcome: approved