Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Першої вінницької державної нотаріальної контори про визнання договору довічного утримання недійсним. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є дочкою [PERSON] . [INFO] [PERSON] , [INFO] , у віці повних 94 років, помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно, в тому числі на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , як дочка померлого являюсь єдиним спадкоємцем цього майна за законом. Спадкове майно прийнято позивачем шляхом подачі відповідної заяви до Першої вінницької державної нотаріальної контори, про що свідчить витяг за № 61006172 від 21.07.2020 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Як свідчить зміст цього витягу у Першій вінницькій державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу за № 66144763 у спадковому реєстрі, у якій спадкодавцем є [PERSON] , [INFO] . Після подання заяви про прийняття спадщини, маючи намір в подальшому отримати Свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно по закону Позивачка звернулась до Першої вінницької державної нотаріальної контори для отримання відповідних консультацій з цього приводу. При цьому їйі стало відомо, що батьком [PERSON] , на користь третьої особи, а саме [PERSON] , яка не являється родичкою померлого, 10 вересня 2009 року було укладено договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за № 5-320. Відповідно до цього Договору [PERSON] передав у власність Відповідачці належну йому на праві власності двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , від успадкування частки якої, Позивачка відмовилась на користь батька після смерті в 2001 році своєї матері - дружини [PERSON] . Включно до смерті свого батька Позивачка постійно підтримувала родинні відносини з останнім: допомагала матеріально, приїздила в м. Вінницю та гостювала у нього, а перебуваючи в селі Хомутинці Калинівського району, де постійно проживала, регулярно спілкувалась з ним в телефонному режимі. Батько Позивачки - [PERSON] при житті постійно наголошував, що має бажання до смерті проживати та знаходитись у своїй квартирі, а спадкове майно залишиться по закону його дочці - [PERSON] , як єдиному спадкоємцю, яке вона зможе безперешкодно оформити після його смерті. Після смерті в 2001 році своєї дружини [PERSON] залишився проживати в квартирі сам. З того часу психічний стан [PERSON] 1926 року народження в силу переживань після смерті дружини, похилого віку, загального захворювання погіршився. Позивачці відомо, що приблизно з 2004 року він почав постійно побоюватись що його квартиру можуть «забрати», позбавивши його житла, йому вбачалось, що всі тільки і мріють про його смерть, гу бив речі, погано орієнтувався в часі, став забувати події та іноді не пізнавав свою дочку - Позивачку. Поступово батько [PERSON] став все більш важкими в спілкуванні як з Позивачкою, та і з іншими оточуючими, у нього розвились егоїзм, нетерплячість і підвищена вимогливість, з`явилась надзвичайна образливість та роздратованість. При такому психологічному стані, покійний батько Позивачки в достатній мірі не міг усвідомлювати значення своїх дій, а тому Позивачка вважає, що його волевиявлення щодо укладання з Відповідачкою спірного договору довічного утримання не було вільним і не могло відповідати його волі. Просить визнати недійсним договір довічного утримання від 10 вересня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за № 5-320, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.01.2021року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~07.04.2021року представник позивача надав суду уточнену заяву щодо предмета позову, згідно якої просив визнати недійсним договір довічного утримання від 10 вересня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за № 5-320, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , а також заповіт складений [PERSON] на користь [PERSON] 16.12.2009р. та посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за № 5-768. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 25.05.2021року по справі призначено посмертну судову психіатричну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. \~ \~ \~ \~30.08.2021року ухвалою суду відновлено провадження для вирішення клопотання експерта. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 29.11.2021року закрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~06.06.2022року ухвалою суду направлено справу для проведення експертизи, провадження по справі зупинено. 09.01.2023року ухвалою суду відновлено провадження по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Третя особа в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] (надалі Позивачка) є дочкою [PERSON] , про що свідчать копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] (повторне) та копія свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] (щодо зміни прізвища). [INFO] [PERSON] , [INFO] , у віці повних 94 років, помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно, в тому числі на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивач, як дочка померлого являюсь єдиним спадкоємцем цього майна за законом. Спадкове майно мною прийнято шляхом подачі відповідної заяви до Першої вінницької державної нотаріальної контори, про що свідчить витяг за № 61006172 від 21.07.2020 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Як свідчить зміст цього витягу у Першій вінницькій державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу за № 66144763 у спадковому реєстрі, у якій спадкодавцем є [PERSON] , [INFO] . Згідно договору довічного утримання (догляду) від 10.09.2009року укладений між [PERSON] та [PERSON] , відчужувач передав у власність набувачу квартиру під номером [ADDRESS] , взамін набувач майна зобов`язалась забезпечити відчужувача майна утриманням та доглядом довічно. Відповідно до заповіту від 15.07.2004року [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] . Відповідно до\~статті 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Частиною 1\~статті 749 Цивільного кодексу України\~встановлено, що у договорі довічного утримання можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами\~статті 751 Цивільного кодексу України\~матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Складовою частиною матеріального забезпечення за договором довічного утримання є догляд за відчужувачем майна. Відповідно до частини другої\~статті 749 Цивільного кодексу України, якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. В той же час, відповідно до частини першої\~статті 225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення\~статті 225 ЦК України\~свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою\~статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення не спроможності особи,\~в момент вчинення оскаржуваного правочину,\~розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення правочину відбувається з урахуванням як\~висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те,\~що в момент вчинення правочину\~особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі\~ст. 225 ЦК України\~звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц. Суд звертає увагу, що\~статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що\~кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину,\~необхідне обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи\~саме на момент вчинення правочину. Для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме в момент укладення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) надав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно із частиною першою\~статті 225 ЦК України\~може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі № 234/9293/14-ц (провадження№ 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18). Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України в пункті 16\~постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила\~статті 225 ЦК України\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до\~статті 105 ЦПК України\~зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами,\~будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та(або)керувати ними\~(постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12). Обов`язковість вимог\~статті 105 ЦПК України\~щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за\~статтею 225 ЦК України\~вказує на\~те,\~що саме\~висновок\~експерта в\~цьому випадку\~є належним\~доказом\~медичного характеру в розумінні\~статті 77 ЦПК України. Під час розгляду справи, з метою встановлення наявності такого стану у відчужувача\~на момент складення оскаржуваного правочину\~судом призначалась посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза Згідно висновку судово психіатричного експерта № 1 від 14.10.2022року [PERSON] на момент укладення (підписання) договору довічного утримання 10.09.2009року та на момент написання (підписання) заповіту 16.12.2009року виявляв психічний розлад у вигляді помірного порушення пізнавальної функції органічного генезу (F06.7). Відмічені у [PERSON] психічні розлади істотно не вплинули на його волевиявлення, сприйняття значення своїх дій та здатність керувати ними на момент підписання вказаних документів. [PERSON] міг розміти значення своїх дій та керувати ними під час укладення (підписання) договору довічного утримання 10.09.2009року та окремо станом на 16.12.2009, під час написання (підписання) заповіту. Даних про те, що [PERSON] перебував під впливом медичних препаратів, алкоголю чи наркотичних засобів, які впливали на розуміння значення його дій та керування ними під час укладення (підписання) договору довічного утримання 10.09.2009року та станом на 16.12.2009року, під час написання (підписання) заповіту немає. Наявні у [PERSON] захворювання істотно не вплинули на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладення (підписання) договору довічного утримання 10.09.2009року та окремо станом на 16.12.2009року, під час написання (підписання) заповіту. Так, згідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень\~ст. 5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed