Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

В січні 2023 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. У заяві вона вказала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 22 липня 2014 року. Під час спільного проживання чоловік висловлювався нецензурною лайкою, інколи підіймав на неї руку, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Крім того, кривдник постійно їй пише смс-повідомлення з погрозами. Постійні побиття з боку [PERSON] , сварки, погрози стали підставою розриву їхніх відносин. Зважаючи на це, змушена звернутись до суду із вимогою про видачу обмежувального припису. У судовому засіданні представник заявниці [PERSON] заяву підтримує та просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про розгляд заяви. Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 16 вересня 2014 року Гусятинським РС УДМС України в Тернопільській області стверджується належність документа [PERSON] , [INFO] , місце народження - м. Нікополь Дніпропетровської області. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 липня 2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області зроблено відповідний актовий запис № 166. Під час спільного проживання з [PERSON] , чоловік постійно висловлювався нецензурною лайкою до [PERSON] , що підтверджується відеозаписами, які додано до матеріалів справи. На заяви заявниці [PERSON] поліція складала протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] . За наслідками дані протоколі були направлено до суду. Як вбачається з постанови Чортківського районного суду від 03 червня 2021 року по справі №608/1113/21, [PERSON] , визнано винним, у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173- 2; ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень в дохід держави. Відповідно до постанови Чортківського районного суду від 13 травня 2021 р. у справі №608/455/21, розглянувши матеріали справи, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до постанови виданої Чортківським районним судом 04 лютого 2021 р. у справі №608/252/21, розглянувши матеріали справи, [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення в зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням. Згідно талону-повідомлення Єдиного обліку №143 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення вбачається, що 08 січня 2023 о 21:07 надійшло повідомлення зі служби 102 [PERSON] , 1986 р.н., жит. [ADDRESS] про те, що 08.01.2023 о 21:06 за адресою [ADDRESS] , чоловік [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварку, погрожує фізичною розправою та поводиться неадекватно. Згідно талону-повідомлення Єдиного обліку №146 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення вбачається, що 09.01.2023 о 00:03 надійшло повідомлення зі служби 102 [PERSON] , 1986 р.н. про те, що 09 січня 2023 за адресою [ADDRESS] , чоловік матері перебуває в нетверезому стані, б`є мати та виганяє неповнолітніх дітей на вулицю. За наслідками даних звернень, протоколи направлено до суду. Між заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобов`язується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобов`язання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобов`язання). Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. Базовим нормативно-правовим актом, що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п. 2 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. У відповідності з вимогами ч.2 ст.26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно вимог ч. 4 ст. 26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. З огляду на те, що заявника слід вважати постраждалою особою у відповідності з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно якого особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі, - суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для вжиття спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме видачі обмежувального припису стосовно кривдника. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи надані заявницею та її представником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці [PERSON] , яка як жертва домашнього насильства потребує захисту з боку держави. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] шляхом встановлення тимчасового обмеження прав кривдника та покладення обов`язку, зокрема, встановленого ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved