Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 06 грудня 2022 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником\~житлового будинку,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~згідно Витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності\~№107776706\~від 15\~грудня 2017\~року. Позивач зазначає, що у житловому будинку, який є її власністю зареєстрований колишній чоловік [PERSON] , який з 2012 року по даний час у ньому не проживає, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 1215 виданою 02 серпня 2022 року Великодедеркальською сільською радою Тернопільської області, актом обстеження будинковолодіння складеним 15 листопада 2022 року комісією Великодедеркальської сільської ради. Позивач вказує, що добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, а його реєстрація в житловому будинку чинить їй істотні перешкоди в належному користуванні правом власності. Зокрема, вона не має можливості оформити житлову субсидію, внаслідок чого сплачує зайві кошти за комунальні послуги. Просить позов задовольнити. Визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщення розташованим за адресою: [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 26 грудня 2022 року. 4. Ухвалою Шумського\~районного суду\~Тернопільської області\~від 09\~січня 2023 року справу призначено до судового розгляду на 25 січня 2023 року, у зв`язку із неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 09 лютого 2023 року, у зв`язку із неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 13 березня 2023 року. 5. В судове засідання позивач [PERSON] \~не з`явилась,\~однак подала\~до суду\~заяву про\~розгляд справи\~у її\~відсутність із повним підтримання позовних вимог. 6. Відповідач [PERSON] своїм конституційним правом на захист не скористався, заперечень щодо заявленого позову не надав, повноважного представника у суд не направив, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Шумського районного суду Тернопільської області. Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 7. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8. Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. 9. Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. 10. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №107776706 від 15 грудня 2017 року, виданого на підставі рішення Шумського районного суду Тернопільської області № 609/879/17 від 21 серпня 2017 року. 11. Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00018422806 від 26 липня 2017 року вбачається, що 25 квітня 2006 року позивач [PERSON] зареєструвала свій шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 12. Позивач [PERSON] , дошлюбне прізвище якої « [PERSON] », 21 червня 2019 року зареєструвала шлюб із гр. [PERSON] та їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21 червня 2019 року Великодедеркальською сільською Радою Шумського району, а.з. № 2. 13. Згідно довідки про склад сім`ї № 1215 виданої 02 грудня 2022 року Центром надання адміністративних послуг Великодедеркальської сільської ради Кременецького району Тернопільської області на підставі погосподарської книги №14, особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; колишній чоловік [PERSON] , [INFO] . 14. Актом обстеження домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] , на предмет не проживання в даному господарстві [PERSON] від 15 листопада 2022 року, складеного комісією в складі секретаря Великодедеркальської сільської ради Святинюк В.П., начальника відділу економічного розвитку та інвестицій, земельних ресурсів, комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великодедеркальської сільської ради Лапій І.В., депутата сільської ради Словінської В.С., встановлено, що [PERSON] , 1984 р.н. з 2012 року по даний час в домогосподарстві [PERSON] не проживає та не надає ніякої допомоги для проведення ремонту даного житлового будинку. ІV. Оцінка Суду. 15. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 16. Пунктом 6 ч. 1 ст.\~3\~Цивільного Кодексу\~України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. 17. На підставі ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 18. Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 19. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 20. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 21. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 22. Приписами ст.\~379\~ЦК України передбачено, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. 23. Згідно із частиною першою статті 383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. 24. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 25. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «обов`язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дії відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки» (рішення від 23 грудня 2015 року, справа №6-30278ск15). 26. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 27. У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 125/2625/17 (провадження № 61-4819св19) зроблено висновок, зокрема, щодо застосування статті 391\~ЦК України та вказано: «зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав». Аналогічні правові висновки міститься і в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16 та від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-13113цс16 (753/481/15-ц). Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. 28. Ст. 1 Протоколу №1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. 29. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. 30. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. 31.\~За змістом статті 47\~Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 32. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Право на звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням виникає у власника через один рік відсутності особи за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин. У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Також необхідно досліджувати питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком. [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. 34. Згідно ч. 1 статті 405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У рішення по справі №6-158цс14 від 05.11.2014. Верховний Суд України виклав свою правову позицію, зазначивши, що право членів сім`ї власника користуватися житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням такого права особи втрачається й право користування у членів його сім`ї. 35. Відповідно до положень статті 150\~ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. 36. Відповідно до положень статті 156\~ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. 37. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. 38. Згідно із ч. 2 ст.\~64\~ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. 39. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64\~ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156\~ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. 40. В даному випадку, обираючи спосіб захисту свого цивільного права, позивач посилалась на положення ст.\~391\~ЦК України та ст.\~405\~ЦК України та обґрунтовувала вимоги тим, що її колишній чоловік з 2012 року без поважних причин не проживає в належному їй на праві власності будинку. 41. Згідно ст. ст.12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 42. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 43. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 44. Матеріали справи свідчать про те, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №107776706 від 15 грудня 2017 року, виданого на підставі рішення Шумського районного суду Тернопільської області № 609/879/17 від 21 серпня 2017 року. Крім того матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності поважних причин не проживання відповідача у спірному будинку понад один рік. Також не надано доказів створення позивачем перешкод для проживання відповідача за вказаною адресою.. 45. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. 46. Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS] , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, останнім не доведено поважності на обґрунтування власної відсутності в житлі, тому позов є підставним та підлягає до задоволення. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 47. Відповідно до статті 141\~ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно квитанції № 0.0.2761218434.1 від 01.12.2022 р. позивачем сплачено 992 грн. 40 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. З цих підстав, На підставі наведеного,

Outcome: approved