Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Універсал банк» (місто Київ, вул. Автозаводська, 54/19) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості. Ціна позову - 136207,79 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що в жовтні 2017 року позивач запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карти monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www/ monobank.ua/terms. 03.12.2017 року [PERSON] (далі - Відповідач, Клієнт) звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 03.12.2017 року. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Як зазначає позивач, у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п. 5.16 п. 5 Розділу II Умов, відбулось Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30.07.2018 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 з 26.11.2018 року кредит став у формі «на вимогу». Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав. Однак, відповідач не дотримується умов укладеного договору, а саме не надав своєчасно Банку гроші для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору ( не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Рахунку заборгованості за Договором. На підставі вищезазначеного, загальний розмір заборгованості відповідача перед АТ «Універсал Банк» за Договором станом на 06.02.2020 року становить 136 207,79 грн., який складається з: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 68 717,64 грн.; заборгованість за пенею та комісією 67 460,15 грн. Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 16.06.2020 року від позивача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначено, що Вона ніколи не укладала з АТ «Універсал Банк» договорів про відкриття банківського рахунку monobank ні дистанційно, ні особисто. В матеріалах справи відсутні документи, засвідчені, її підписом. В Анкеті-заяві до Договору про відкриття банківського рахунку, вказаний невідомий номер телефону, яким вона ніколи не користувалася, підпис під анкетою належить не їй. Про існування картки [PERSON] стало відомо в квітні 2019 року, після чого звернулася з заявою до Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві щодо протиправних дій щодо неї. В ході перевірки співробітників поліції було встановлено, що 04.12.2017 року колишній чоловік, [PERSON] , скористався паспортними даними [PERSON] та у фінансовій установі monobank отримав кредитну картку, після чого використав грошові кошти на власні потреби. У зв`язку із вищезазначеним, відповідач позов не визнає. Вважає, що при укладені договору банківського рахунку monobank, Позивач, внаслідок не проведення належної клієнта, допустив укладення та підписання вказаного договору сторонньою особою. Просить справу розглядати в судовому порядку з викликом сторін та дослідженням доказів. Відмовити АТ « Універсал Банк» у повному обсязі за відсутністю правовідносин між [PERSON] та АТ «Універсал Банк». 02.07.2020 року від представника АТ « Універсал Банк» подано відповідь на відзив. Відповідно до якого стверджує, що саме відповідач власноруч підписав анкету-заяву та отримав у користування банківську карту. Отримання картки 3-ми особами - неможливо, має бути особисте звернення власника паспорта, який реєструвався у додатку «Мonobank». Просить задовольнити позовні вимоги повністю. 21.09.2020 року на адресу суду від представника позивача адвоката Дикань П.О. надійшло клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи на розгляд якої поставити питання: 1) Чи виконано підпис від імені [PERSON] у Анкеті - заяві від 03.12.2017 року в графі «клієнт [PERSON] » [PERSON] чи іншою особою? В судове засідання представник позивача не з`явився, до позовної заяви долучено клопотання про розгляду справи за відсутності представника Акціонерного товариства «Універсал банк» у випадку його неявки до суду. Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року клопотання про призначення експертизи задоволено. 02.02.2021року на адресу Деснянського районного суду м. Києва експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Я.Сухомлин надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, а саме оригінал Анкети-заявки від 03.12.2017, вільних зразків підпису та почерку [PERSON] , умовно-вільних зразків підпису [PERSON] , надання експериментальних зразків підпису [PERSON] 25 лютого 2021 року Витягом з протоколу судового засідання від 23 лютого 2021 року суд ухвалив забезпечити виконання клопотання експертів шляхом витребування у Акціонерного товариства «Універсал банк» оригінал Анкети-заявки від 03.12.2007. 26 червня 2021 року АТ «Універсал Банк» надало докази на виконання вищезазначеної ухвали суду. 06 вересня 2021 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Я.Сухомлин надійшов Акт здачі-приймання повідомлення про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи №402/403/21-32. 20 жовтня 2022 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів. 21 грудня 2022 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) надійшов Акт здачі-приймання висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №4505/4506/22-32/20712/20713/22-32 від 16.12.2022 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд прийшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Відповідно до статті 628 ЦК України Договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 3 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 12 лютого 2020 року розірвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 12 лютого 2020 року. Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №12020105030000760 від 14 серпня 2020 року Деснянським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення 28 травня 2020 року за адресою [ADDRESS] , невстановленою особа, яка шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, що належать [PERSON] . Крім того, [PERSON] (колишній чоловік) неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за крадіжку (ст..185 ККУ), що підтверджується вироками винесеними Деснянським районним судом м. Києва від 07.05.2018 року та від 19.05.2018 року. При цьому, по одній із справ затверджено мирову угоду про примирення з потерпілим, матір`ю Відповідача [PERSON] . Згідно довідки наданої Деснянським УП ГУ НП у м. Києві вбачається, що [PERSON] скористався паспортними даними Відповідача [PERSON] та у фінансовій установі «Монобанк» отримав кредитну картку з лімітом 25000 грн., після чого використав грошові кошти на власні потреби. По справі проведено почеркознавчу експертизу. Відповідно до Висновку експерта № 4505/4506/22-32/20712/20713/22-32 від 16 грудня 2022 року, підпис в графі «клієнт [PERSON] Анкети-заяви від 03 грудня 2017 року» виконано не громадянкою [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З досліджених доказів вбачається, що у справі відсутні будь-які відомості, що свідчать про отримання саме відповідачем кредитних коштів в сумі 25 000 грн., оскільки заяви на отримання готівки відповідач не підписувала. Висновки експертних досліджених, які встановлюють вказану обставину, за оцінкою суду є обґрунтованими, стосуються обставин, які підлягають доказування у даній справі, є чіткими та повними, не містять розбіжностей між собою та матеріалами справи, а тому приймаються судом до уваги як належні докази по справі. Крім того, матеріали справи не містять й визнання такого факту відповідачем, як і доказів видачі відповідачу кредитних коштів іншим способом. За таких умов, в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, суд доходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed