Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , законним представником якого є позивач [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, в якому просила визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) набутою ними під час шлюбу. Визнати за [PERSON] право власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Позов обґрунтований наступними обставинами. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з [INFO] . У шлюбі народився спільний син - [PERSON] . Під час зареєстрованого шлюбу подружжям було набуте спільне майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 759/5211/16-ц ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В червні 2022 року Святошинським районним в місті Києві територіальним центром комплектування та соціальної підтримки [PERSON] було повідомлено про те, що батько її сина та колишній чоловік - старшина [PERSON] 21.06.2022 \~ \~ \~ \~загинув від отриманих поранень несумісних з життям в результаті здійснення противником артилерійського обстрілу по оборонним позиціях підрозділу поблизу Вуглегірської ТЕС, н. п. Лисичанськ, Донецької області (Бахмутський район). Позивач зазначає, що незважаючи на припинення шлюбних відносини позивачу та [PERSON] вдалося зберегти нормальні відносини. Між ними існувала усна домовленість, що все нерухоме майно перейде у власність їх спільному сину - [PERSON] , який є єдиною дитиною для обох батьків. За таких обставин, спір щодо набутого під час шлюбу майна між колишнім подружжям не виникав та не вирішувався в судовому порядку. Під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] разом з [PERSON] за спільні грошові кошти подружжя придбали квартиру. Право власності оформлялося шляхом укладання в листопаді 2010 року договору купівлі - продажу між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем), який посвідчений приватним нотаріусом \~ \~ \~ \~Ляпуновою Я.А. Для покращення умов проживання, внаслідок спільних трудових та грошових затрат, подружжям було здійснено реконструкцію квартири, а саме в 2012 році виконані будівельні роботи, в результаті чого було проведено перепланування квартири з однокімнатної в двокімнатну. Процедура реконструкції житла закінчилася оформленням права власності на переплановану квартиру про що Дачнівською сільською радою видано свідоцтво про право власності [NUMBER] від 20.12.2012. На підставі вказаного свідоцтва проведено реєстрацію права власності на квартиру. Після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу. Спадкоємцем першої черги за законом після [PERSON] є його мати - [PERSON] та малолітній син - [PERSON] . Інших відомих спадкоємців немає, так як, на дату смерті [PERSON] не перебував у зареєстрованому шлюбі, його батько помер, а серед осіб, які були зареєстровані разом з спадкодавцем за однією адресою ( [ADDRESS] ) є лише малолітній син - [PERSON] . Оскільки право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] , відомо, що після його смерті його мати має намір прийняти спадщину у вигляді частини квартири, чим порушуються права [PERSON] на частку квартири у спільному майні подружжя. В ході розгляду справи [PERSON] подала відзив на позов, в якому просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] була придбана у листопаді 2010 року [PERSON] за його особисті кошти, бо його матір [PERSON] та вітчим жили у сусідній квартирі [ADDRESS] цього ж будинку, це було зручно для спілкування та нагляду за квартирою під час його відсутності. З 08.10. 2010 року [PERSON] вже перебував у шлюбі із [PERSON] , а тому при оформленні договору купівлі - продажу квартири [PERSON] дійсно написала заяву згоду, що квартира купується за особисті кошти чоловіка, а Позивач жодним чином не має відношення до вказаної квартири. Враховуючи вказане, 20,12.2012 року, при оформленні свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] , був зазначений власником лише [PERSON] . Крім того, 10.08.2020 року квартиру [ADDRESS] , було реалізовано власником [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу. Обгрунтовуючи заперечення проти позову, [PERSON] вказує, що позивачу було відомо про ці обставини. 27 жовтня 2022 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому вказала на недійсність договору купівлі-продажу спірної квартири від 10.08.2020 року з моменту вчинення в зв`язку із порушенням вимог статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», так як відчуження спірної квартири не здійснювалося відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. Крім того, посилаючись на застосування до спірних правовідносин режиму особистої приватної власності [PERSON] не надано доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя. У відкритому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. У відкритому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову із підстав, викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у відкрите судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи із проханням ухвалити рішення в інтересах та на користь дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08 жовтня 2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено актовий запис № 1637 від 08.10.2010 (т. 1 а. с. 22). [INFO] у шлюбі народився син - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 16.08.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (т. 1 а. с. 21). В період шлюбу подружжям, на підставі договору купівлі-продажу № 3105 від 26.11.2010 року була набута квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 30.01.2023 року (т. 2 а. с. 108). При цьому, договір купівлі-продажу укладався від імені [PERSON] , з письмової згоди [PERSON] (т. 2 а. с. 72-73). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 759/5211/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1 а. с. 41). [INFO] \~ \~ \~ \~ [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане 05.07.2022 Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 503 (т. 1 а. с. 43). 26.07.2022 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С.В. заведено спадкову справу № 69507687 щодо спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі (т. 1 а. с. 60). Із матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулися позивач [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] (т. 2 а. с. 2) та відповідач [PERSON] (т. 2 а. с. 26), як спадкоємці першої черги спадкування за законом. Згідно з частиною третьою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 359/898/18 провадження № 61-3703св19.\~\~ Задовольняючи позов [PERSON] суд критично ставиться до доводів відповідача [PERSON] про те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти померлого [PERSON] , в зв`язку із чим в подальшому останньому було видано свідоцтво про право власності [NUMBER] від 20.12.2012 року, а тому поділу не підлягає. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. В ході розгляду справи [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] мала статус особистої приватної власності померлого [PERSON] , як така, що придбана за кошти, які належали йому особисто. Заперечуючи вказані доводи сторони відповідача [PERSON] позивачем надано суду докази на підтвердження наявності у неї постійного доходу в період набуття права власності на спірну квартиру, а саме відомості Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (т. 1 а. с. 231-236). Статтею 63 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Задовольняючи позов [PERSON] суд не приймає доводи відповідача [PERSON] про те, що на час смерті [PERSON] спірна квартира за адресою: [ADDRESS] вибула із власності померлого на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10.08.2020 року із [PERSON] (т. 1 а. с. 152-154). Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», за фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Зважаючи на те, що квартира, як нерухоме майно знаходиться на території АР Крим, яка від 20.02.2014 є тимчасово окупованою територією, набуття права власності на даний об`єкт нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч. 1 ст.182 Цивільного кодексу України та ст. ст.4,5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Наказом Міністерства юстиції України «Про врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території України» №898/5 від 28.03.2016 (в редакції, яка діяла на дату відчуження спірної квартири), державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що розташоване в межах території АР Крим, міста Севастополя, а також тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, проводиться незалежно від місцезнаходження такого майна, ведення реєстраційних прав у паперовій формі щодо нерухомого майна, що розташоване в межах території АРК та м. Севастополя забезпечує Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області. Отже, договір купівлі-продажу квартири як об`єкту нерухомого майна, що знаходиться в АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації за межами тимчасово окупованої території АР Крим відповідно до законодавства України з дотриманням вимог ст. ст. 182,657 Цивільного кодексу України, а також ст. ст. 4,5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з урахуванням положення наказу Міністерства юстиції України «Про врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території України» №898/5 від 28.03.2016. Всупереч цьому, згідно із наданою [PERSON] копією договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2020 вбачається, що його сторонами не було дотримано вимог законодавства України, зокрема наданий відповідачем документ укладено у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення та без проведення в подальшому державної реєстрації права власності на квартиру у встановленому законом порядку. Частиною 1 ст.220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Більш того, відповідно до Інформаційної довідки від 09.08.2022 № 306921187 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на час розгляду справи у суді, спірна квартира зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Дачнівською сільською радою. Аналізуючи обставини справи та норми права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визнанням за позивачем права власності на частку квартири, а тому позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] сплачено судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову на загальну суму в розмірі 8488 грн., 60 коп., що підтверджується відповідними платіжним дорученнями (т. 1. а. с. 30-31, 81-84, 186). Враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, однак одним із відповідачів є малолітня особа, законним представником якої є позивач [PERSON] , стягненню підлягає судовий збір з відповідача [PERSON] в розмірі 4244 грн. 30 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved