Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивач Обласне комунальне виробниче підприємство теплове господарство «Лубнитеплоенерго» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У будинку діє внутрішньобудинкова система централізованого опалення (ЦО). так як при проектуванні багатоквартирного будинку закладався засіб теплопостачання - централізоване теплопостачання. Згідно з вимогами будівельних норм щодо питань влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув`язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», підприємство є виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення /постачання теплової енергії багатоквартирного будинку [ADDRESS] , власником квартири [ADDRESS] якої є відповідач. Відповідачу присвоєно особовий номер споживача послуг з № [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 18 Правил передбачено, що споживач зобов`язаний щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем надаються такі послуги, відповідач їх приймає, що відповідно до положень ст. ст. 11, 714 ЦК України є підставою для виникнення між сторонами цивільних прав і обов`язків. Позивач свої зобов`язання у наданні послуг з опалення місць загального користування виконує в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг опалення місць загального користування не виконує, у зв`язку з чим за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2022 року виникла заборгованість у сумі 9898 грн 99 коп. Тому позивач вимушений звернутися до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості. Ухвалою від 06 лютого 2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, у якій зазначив, що проти задоволення позову заперечує, просив застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОКВП ТГ «Лубнитеплоенерго» знайшли своє підтвердження та підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 312424909 від 14.10.2022 (а.с. 5). Згідно з ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв`язку зі змінами в законодавстві України, з 01 листопада 2021 року, відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку, регулює Закон України від 09.11.2017 №2189 «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України від 03.12.2020 №1060). До житлово-комунальних послуг належить постачання теплової енергії, постачання гарячої води (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2189). Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону (ч. 2 ст. 12 Закону № 2189). Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022) затверджено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги (частина 5 статті 13 Закону № 2189). 01.10.2021 на веб-сайті ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» http:lubnyteplo.com.ua опубліковано текст індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Таким чином, враховуючи особливості укладання індивідуальних договорів про надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку, встановлені статтею 14 Закону № 2189, даний договір набрав чинності 01.11.2021. За приписами частини 5 статті 13 Закону № 2189 та пункту 30 індивідуального договору плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифі на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Позивач є надавачем комунальних послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії, що підтверджено правовстановлюючими документами позивача(а.с. 10-11), зокрема багатоквартирного будинку [ADDRESS] , власником квартири [ADDRESS] якої є [PERSON] , відповідачу присвоєно особовий номер споживача послуг з № [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 18 Правил передбачено, що споживач зобов`язаний щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем надаються такі послуги, відповідач їх приймає. Розрахунок витрат теплової енергії, що припадає на відключення від системи центрального опалення квартири, проводиться у відповідності до п. 28 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та наказу Міністерства будівництва, архітектури і житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006 р. «Про затвердження методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення». Так, згідно розрахунку заборгованості відповідача за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2022 року включно ОКВП ТГ «Лубнитеплоенерго» нарахував відповідачу плату за послуги з централізованого опалення у сумі 9898 грн 99 коп. (а.с. 13-14). З 13.01.2019 по 31.10.2021 діяли тарифи, затверджені рішенням Полтавської обласної ради від 21.12.2018 у розмірі 2028,11 грн./Гкал з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії (а.с. 11-12). Рішенням Полтавської обласної ради № 217 від 06.07.2021 встановлено тарифи для ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», відповідно до нього позивач з 01.11.2021 застосовує двоставковий тариф за послуги з постачання теплової енергії, який складається з: умовно-змінної частини - 1685,56 грн/Гкал, умовно постійної частини (абонентська плата на одиницю теплового навантаження)- 116840,66 грн/Гкал (а.с. 10). 19.10.2022 підприємство звернулося до Пирятинського районного суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії з відповідача. Ухвало суду від 07.11.2022 було відмовлено заявнику у видачі судового наказу. Позивачем проведено нарахування відповідачу оплати по кожному місяцю опалювальних періодів з урахуванням кількості діб в розрахунковому місяці за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2022 року в сумі 9898 грн. 99 коп. Підприємство вважає, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Також, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживачем житлово-комунальних послуг є - індивідуальний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» зазначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст. 21, 23, 24 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії, централізованого водопостачання, водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами всіх інстанцій при здійсненні ними правосуддя. В ході судового розгляду встановлено, що договір про надання комунальних послуг між сторонами не укладався. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з наданням позивачем комунальних послуг та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг. Доказів, які б спростовували зазначену суму заборгованості або обов`язок щодо її погашення, відповідачем не надані. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові. Згідно зі статтею 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки. Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Така ж правова позиція наведена у Постанові Верховного Суду України № 6-2667цс16 від 16.08.2017. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача не вказав суду на поважність причин пропуску позовної давності. В такому випадку суд вважає за необхідне застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії з листопада 2019 року по січень 2020 року включно у розмірі 2129,49 грн. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії з лютого 2020 року по 30 листопада 2022 року у сумі 7769 грн 50 коп. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В матеріалах справи наявна квитанція, якою підтверджується сплата судового збору у розмірі 2684,00 грн (а.с. 3-4). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідач [PERSON] відповідно до копії посвідчення серія [NUMBER] від 20.04.1993 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, що відноситься до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільнені від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до правової позиції ВСУ від 01.03.2017 у справі № 6-152цс17 зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Оскільки позов задоволено частково, сума судових витрат зі сплати судового збору складає: 7769,50 х 2684/9898,99=2106,61. Тобто, відповідач, який відноситься до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору.

Outcome: partial