Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», в якій просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочку виконання роботи у розмірі 36000 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 36000 грн., а всього 72000 грн.. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 28.03.2019 уклала з відповідачем договір на розроблення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS] . Зазначає, що у листопаді 2019 року отримала від відповідача розроблену технічну документацію, яку у подальшому подала відповідному органу для здійснення державної реєстрації земельної ділянки. У подальшому, на думку позивача [PERSON] , процес державної реєстрації земельної ділянки затягувався через допущення відповідачем помилок при розробленні технічної документації. Вважає, що строк виконання робіт за договором склав 14 місяців, що є порушенням умов договору. З огляду на це просить стягнути з відповідача ДП «Центр державного земельного кадастру» пеню за прострочку виконання роботи та відшкодування моральної шкоди. Позивач у судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.03.2019 між позивачем [PERSON] та відповідачем ДП «Центр державного земельного кадастру» було укладено договір № 1921990100089 на розроблення технічної документації із землеустрою (далі- Договір). Відповідно до п 1.1 Договору, виконавець зобов`язується своїми засобами за рахунок замовника виконати роботи з розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання електронного документу. Відповідно до п. 4.2 Договору, кінцевий термін виконання робіт за Договором- не пізніше 175 календарних днів з моменту отримання від замовника вихідних даних та документів, визначених Договором. Відповідно до п.п. 5.3-5.5 Договору, виконавець зобов?язується не пізніше 5 (п?яти) календарних днів після настання кінцевого терміну, визначеного в п. 4.2 Договору (з урахуванням умов п.5.2), передати Замовникові результати виконаних робіт та скласти й підписати зі свого боку акт виконаних робіт у 2-х примірниках. При відсутності зауважень Замовник зобов?язується підписати акт виконаних робіт протягом 5 (п?яти) календарних днів. У разі виявлення істотних недоліків при прийманні виконаних робіт Замовник має право вимагати від Виконавця усунення таких недоліків, про що Сторонами складається двосторонній акт з переліком недоліків та термінами їх усунення. Відповідно до п. 5.8 Договору, підписання акта виконаних робіт Замовником є підтвердженням з його боку відсутності претензій до Виконавця. З матеріалів справи вбачається, що 19.06.2019 між позивачем та відповідачем було підписано Акт виконаних робіт № по договору №1921990100089 від 28 березня 2019 р., зі змісту якого вбачається положення: «Сторони не мають взаємних претензій та зауважень щодо виконаних робіт, що підтверджують представники Сторін своїми підписами та печатками». Відповідно до листа ДП «Центр державного земельного кадастру» від 10.06.2020 №А-1-7/57, зазначається, що станом на 09.06.2020 відомості про земельну ділянку, яка розташована за адресою: вул. Лисенка, 50 у Новобаварському районі м. Харкова, внесені до Державного земельного кадастру та визначений кадастровий номер земельної ділянки (6310137900:13:006:0011). Ст.4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2\~ст.16 ЦК України\~та предметом позову є стягнення матеріальної та моральної шкоди. Згідно до вимог\~ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення\~Цивільного Кодексу України\~та\~Закону України «Про захист прав споживачів». За ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути пеню за прострочення виконання зобов`язання, а також відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду внаслідок дій відповідача. Згідно приписів ст. 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено невідповідність між обставинами, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог та доданими до матеріалів справи документів. Крім того, суд вважає недоведеним причинно-наслідковий зв`язок між затягуванням державної реєстрації земельної ділянки та порушенням відповідачем строків виконання робіт за договором. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо) (стаття 22 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою\~статті 1167 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Крім того, у пунктах 3, 5, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Але, з вимог позивача не вбачається, що спричинення моральної шкоди виникло у зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх обов`язків, що також не доведено в судовому засіданні та чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого позивач виходить, що саме в такій грошовій сумі оцінює заподіяну йому шкоду. Позивач також не довів умов для стягнення моральної шкоди, зокрема не надав належних доказів на підтвердження існування причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями заподіювача (відповідача) та його вини у її заподіянні. Ст.ст.76,\~80 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ст.81 ЦПК України\~визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За таких обставин, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів суд дійшов до висновку про відмову з задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Разом із тим, нормами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~21\~березня 2018\~року у\~справі №\~761/24881/16-ц\~зазначається,\~що у статті 5 Закону "Про судовий збір" визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону "Про захист прав споживачів" дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону "Про судовий збір", не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Отже, стаття 5 Закону «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав. Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права. З огляду на це, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,\~

Outcome: dismissed