Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

У січні 2022 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просив: розірвати депозитний договір № SAMDN80000740721577 від 20.02.2014 р. та стягнути на його користь: 7 380,13 доларів США вкладу, 50,95 доларів США нарахованих, але не виплачених процентів за період з 20.02.2014 р. по 16.03.2014 р., 5 204,51 долари США процентів за період з 16.03.2014 р. по 12.01.2022 р., 7 936,34 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачі» за період з 23.12.2021 р. по 12.01.2022 р.; розірвати депозитний договір № SAMDNWFD0070072415400 від 06.02.2014 р. та стягнути на його користь: 8 410,91 доларів США вкладу, 109,1 доларів США нарахованих, але не виплачених процентів за період з 06.02.2014 р. по 06.03.2014 р., 5 288,96 доларів США процентів за період з 07.03.2014 р. по 12.01.2022 р., 8 675,26 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачі» за період з 23.12.2021 р. по 12.01.2022 р.; розірвати депозитний договір № SAMDNWFD0070047421000 від 27.12.2013 р. та стягнути на його користь: 65 000,00 грн вкладу, 97 311,23 грн процентів за період з 28.02.2014 р. по 12.01.2022 р., 101 808,42 грн пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачі» за період з 23.12.2021 р. по 12.01.2022 р.; розірвати депозитний договір № SAMDN25000737197164 від 20.08.2013 р. та стягнути на його користь: 105 500,00 грн вкладу, 46 571,24 грн нарахованих, але не виплачених процентів за період з 20.08.2014 р. по 20.02.2014 р., 149 284,11 грн процентів за період з 21.02.2014 р. по 12.01.2022 р., 159 828,92 грн пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачі» за період з 23.12.2021 р. по 12.01.2022 р.; стягнути на його користь: 9,10 доларів США залишку коштів з рахунку № [NUMBER] ; 34,27 грн залишку коштів з рахунку № [NUMBER] ; 113,05 грн залишку коштів з рахунку № [NUMBER] ; 0,62 грн залишку коштів з рахунку № [NUMBER] ; 0,10 грн залишку коштів з рахунку № [NUMBER] . Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладено депозитні договори: № SAMDNWFD0070072415400 від 06.02.2014 р., за яким передав банку 8 410,91 доларів США; № SAMDN80000740721577 від 20.02.2014 р., за яким передав банку 7 380,13 доларів США; № SAMDN25000737197164 від 20.08.2013 р., за яким передав банку 95 500,00 грн, 01.10.2013 р. на означений рахунок ним внесено 5 000,00 грн, відповідно до довідки банку № 123334817 від 11.05.2014 р. на цьому рахунку обліковуються 152 071,24 грн, а також на його рахунку № [NUMBER] обліковуються 9,10 доларів США, на рахунку № [NUMBER] обліковуютьсяь 34,27 грн, на його рахунку № [NUMBER] обліковуються 113,05 грн, на його рахунку № [NUMBER] обліковуються 0,62 грн, на його рахунку № [NUMBER] обліковуються 0,10 грн. Ухвалою суду від 18.01.2022 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 04.10.2022 р. здійснено перехід у розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.11.2022 р. залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача. Відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву. Третьою особою: Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Фінілон» пояснення щодо позову або відзиву не подано. Ухвалою суду від 26.01.2023 р. закрито підготовче провадження. Суд, вислухавши представника позивача[PERSON] , представника відповідача Штронду А.М. , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини другої статті 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Надані суду документи свідчать про те, що [PERSON] звернувся до відповідача із заявою № SAMDN25000737197164 від 20.08.2013 р. на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.», просив оформити депозитний вклад на умовах: сума вкладу 95 500,00 грн, строк вкладу 366 днів до 20.08.2014 р., включно, процентна ставка 18% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; банк за умовами укладеного договору відкрив позивачу особистий рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад, проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № [NUMBER] ; 01.10.2013 р. на особистий рахунок позивачем внесено 5 000,00 грн; [PERSON] звернувся до відповідача із заявою № SAMDNWFD0070047421000 від 27.12.2013 р. на оформлення вкладу «Стандарт», просив оформити депозитний вклад на умовах: залишок вкладу станом на 27.12.2013 р. 65 000,00 грн, строк вкладу 366 днів до 27.12.2014 р., включно, процентна ставка 19% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; банк за умовами укладеного договору відкрив позивачу особистий рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад, проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № [NUMBER] . Надані відповідачем докази свідчать про те, що 20.02.2014 р. кошти, які обліковувалися на рахунку депозитного договору у розмірі 66 790,18 грн, було конвертовано в долари США (за курсом 9,0500), що в еквіваленті склало 7 380,13 доларів США, й залишок коштів на рахунку № [NUMBER] становить 0,01 грн, що 20.02.2014 р. кошти у розмірі 7 380,13 доларів США переведено на рахунок № [NUMBER] (депозитний договір № SAMDN80000740721577), отже [PERSON] відкрито новий депозитний договір, оскільки [PERSON] звернувся до відповідача із заявою№ SAMDN80000740721577 від 20.02.2014 р. на оформлення вкладу «Стандарт», просив оформити депозитний вклад на умовах: сума вкладу 7 380,13 доларів США, строк вкладу 366 днів до 20.08.2014 р., включно, процентна ставка 9% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; банк за умовами укладеного договору відкрив позивачу особистий рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад, проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № [NUMBER] ; [PERSON] звернувся до відповідача із заявою № SAMDNWFD0070072415400 від 06.02.2014 р. на оформлення вкладу «Стандарт», просив оформити депозитний вклад на умовах: сума вкладу 8 410,91 доларів США, строк вкладу 366 днів до 06.05.2014 р., включно, процентна ставка 8% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; банк за умовами укладеного договору відкрив позивачу особистий рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад, проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № [NUMBER] . Щодо рахунку № [NUMBER] , залишок коштів з якого [PERSON] просить стягнути на його користь, то надані відповідачем докази свідчать про те, що позивач безперешкодно користувався означеним картковим рахунком до 12.12.2014 р., що в подальшому вказана картка була закрита та залишок коштів на вказаному рахунку становить 0,00 грн; щодо рахунку № [NUMBER] , залишок коштів з якого [PERSON] просить стягнути на його користь, то суд звертає увагу, що як на підставу наявності і означеного рахунку, і коштів, які нібито обліковуються на рахунку, позивач в позовній заяві, його представник в судовому засіданні посилаються на довідку банку № 123334817 від 11.05.2014 р. (а.с. 15), втім надана суду довідка не свідчить про те, що у позивача наявний рахунок № [NUMBER] . Встановлено, що 13.12.2021 р. заявою від 10.12.2021 р. [PERSON] повідомив відповідача про повернення коштів (розірвання договорів); відповідач, викладаючи заперечення проти позову, у відзиві зазначив, що заяву про розірвання договорів та повернення коштів банк отримав 20.12.2021 р. Суд, вивчивши означені заяви на оформлення вкладів, вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] слід стягнути: за договором № SAMDN80000740721577 від 20.02.2014 р. 7 380,13 доларів США вкладу, за договором № SAMDNWFD0070072415400 від 06.02.2014 р. 8 410,91 доларів США вкладу, за договором № SAMDN25000737197164 від 20.08.2013 р. 105 500,00 грн вкладу, 9,10 доларів США - залишку коштів з рахунку № [NUMBER] ; 0,62 грн - залишку коштів з рахунку [NUMBER] ; 0,10 грн - залишку коштів з рахунку [NUMBER] , у задоволенні вимог про стягнення суми вкладу слід відмовити, оскільки позивачем безпідставно висуваються вимоги про стягнення коштів за договором № SAMDNWFD0070047421000 від 27.12.2013 р., ним не надано жодного доказу наявності рахунку № [NUMBER] , залишок коштів на рахунку № [NUMBER] становить 0,00 грн. Щодо нарахованих, але невиплачених 50,95 доларів США процентів за договором № SAMDN80000740721577 від 20.02.2014 р., нарахованих, але невиплачених 109,1 доларів США процентів за договором № SAMDNWFD0070072415400 від 06.02.2014 р., то означені суми, строк їх нарахування відповідачем не оспорюються, отже підлягають стягненню. Щодо відсотківза договором № SAMDN25000737197164 від 20.08.2013 р., то в їх стягненні слід відмовити, оскільки такі відсотки нараховані позивачем за період з 20.08.2014 р. по 20.02.2014 р., іншого розрахунку відсотків ані позовна заява [PERSON] , ані додатки до неї не містить. У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 р. у справі № 727/898/19 зазначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є, відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України). У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. У постанові Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 132/4437/18, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.02.2022 р. у справі № 363/396515 зазначено: у частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є, відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Суд, враховуючи, що право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне; договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про це, отже, оскільки банк отримав заяву позивача про повернення коштів (розірвання договорів), тому у суду відсутні підстави для їх розірвання та задоволення таких вимог [PERSON] . Щодо нарахованих позивачем відсотків за договорами за період до 12.01.2022 р., то суд звертає увагу на наступне. [PERSON] , звертаючись до суду із вимогами до відповідача прозахист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів (вкладів, процентів та штрафних санкцій), свої вимоги обґрунтовує статтею 1061 ЦК України. Згідно абзацу 1 частини першої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За змістом статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 р. у справі № 320/5115/17 навела правову позицію щодо наявності правових підстав для стягнення процентів за договором банківського вкладу після розірвання договору банківського вкладу, й у постанові зазначено: відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статтей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Суд, враховуючи викладене, знаходить позовні вимоги [PERSON] в цій частині необґрунтованими, в їх задоволенні слід відмовити, оскільки виплата, передбачена пунктами 3 кожного з укладених договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів, поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь пені, нарахованоїна підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 р. у справі № 369/7118/18 з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. у справі № 320/5115/17 зазначено, що у зв`язку з достроковим розірванням депозитних договорів за заявою вкладника між сторонами припинено правовідносини за цими договорами, тому частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. у справі № 320/5115/17 щодо можливості застосування норм Закону України «Про захист прав споживачів» та нарахування пені на підставі частини п`ятої статті 10 цього Закону зазначено, що розміщення грошових коштів у виді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику)… Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. …Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Суд, враховуючи, що між позивачем та відповідачем припинено правовідносини з договорів банківського вкладу (депозиту), то частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, вважає у задоволенні позову [PERSON] про стягнення пені згідно означеного Закону слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень частини першої статті 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 5 903,68 грн, оскільки позивач звільнений від оплати судового збору.

Outcome: partial