Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 10.01.2021 між нею та ФОП [PERSON] укладений договір, з додатком 1 до Договору, яким передбачений перелік послуг, які сторона виконавця зобов`язаний виконати, а саме: виготовлення та доставка ПВХ, утеплення та обшивка балкону. Згідно з умовами вказаного договору, позивачем, як замовником, на користь виконавця, тобто відповідача, сплачено грошову суму в загальному розмірі 18000,00 грн, а саме: 21.01.2021 10000,00 грн, 15.02.2021 8000,00 грн. У серпні 2021 року відповідачем здійснено виготовлення, доставка та утеплення балкону. Проте, обшивка балкону до теперішнього часу не виконана, що є порушенням умов пункту 1.4 Договору. За таких обставин, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить: стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 18000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 70000,00 грн, яка завдана йому як споживачу, внаслідок порушення (невиконання) відповідачем умов договору від 10.01.2021. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.05.2022 дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема розділом I «Загальні положення про зобов`язання», розділом II «Загальні положення про договір» так і Главою 61 «Підряд», а також\~Законом України «Про захист прав споживачів». За ст. 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Так, судом встановлено, що відповідно до змісту договору №ДН 0293 від 10.01.2021 (а.с. 4) замовник [PERSON] погодила з виконавцем ФОП [PERSON] умови з виконання ремонтно-будівельних робіт. Згідно з розділом 1 Договору замовник поручає, а виконавець зобов`язується організувати ремонтно-будівельні роботи за розцінками виконавця. Замовник зобов`язується оплатити і прийняти виконані роботи згідно з умовами цього Договору. Якість робіт, що виконуються за Договором має відповідати технічним умовам виконавця, нормам якості для даного виду робіт. Опис і види робіт зазначені в Додатку 1. Розділом 2 Договору передбачено, що вартість робіт складає 20000,00 грн, з яких завдаток 2000,00 грн, борг 18000,00 грн. Додатком 1\~до Договору\~(а.с.\~5)\~передбачений перелік\~послуг,\~які сторона\~виконавця зобов`язаний виконати, а саме: виготовлення та доставка ПВХ, утеплення та обшивка балкону. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що замовник зобов`язується сплатити вартість робіт, що складає 20000,00 грн. Зі зворотної сторони Договору (а.с. 4 зворот) вбачається, що позивач на користь відповідача сплатила грошову суму в загальному розмірі 18000,00 грн, а саме: 21.01.2021 10000,00 грн, 15.02.2021 8000,00 грн. Пунктом 3.2 Договору передбачено, що після виконання п. 3.1 виконавець зобов`язується виконати роботи протягом 21 робочого дня. Позивач стверджує, що умови вказаного Договору виконано не в повному обсязі, а саме: до теперішнього часу не здійснено обшивку балкону. Як вбачається з претензії про неналежне виконання Договору (а.с. 9, 11) позивач зверталася письмово до відповідача з вимогою повернути кошти за неналежне виконання робіт, яку фізична особа-підприємець проігнорував. Згідно зі статтями\~627,\~628 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і\~погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно\~\~зі ст. 865 ЦК України\~за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст.\~615\~ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст.\~10\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За нормами статті 651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У даному випадку судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем належним чином було виконано зобов`язання за договором, зокрема, сплачено суму за виготовлення та доставку ПВХ, утеплення та обшивку балкону, у загальному розмірі 18000,00 грн. У свою чергу відповідачем не здійснено обшивку балкону, яку було обумовлено додатком 1 до Договору. За таких обставин, розглядаючи спір виключно в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги в частині повернення сплачених позивачем за Договором коштів в сумі 18000,00 грн підлягають задоволенню, і належних, достатніх та допустимих доказів зворотного суду не представлено. Що стосується вимог по відшкодуванню моральної шкоди, то суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. 2 ст.\~22\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167\~ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. З урахуванням ситуації яка склалась з вини відповідача, стан в якому перебувала позивач, суд вважає, що в обґрунтування заявлених вимог, надано докази на підтвердження завдання їй моральної шкоди, а тому, виходячи із\~засад розумності,\~виваженості та\~справедливості,суд приходить до висновку, що компенсацію за заподіяні моральні страждання слід призначити у розмірі 1000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які зазнала позивач, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ч. 6 статті 141\~ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, при розподілі судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Судовий збір в частині вимог яких позивачу відмовлено, слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial