Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

14 липня 2022 року Органу опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради звернулося до суду із зазначеним позовом в інтересах малолітнього [PERSON] , до відповідачки [PERSON] , із вимогами про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини (а. с. 1-9). В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . З 10 липня 2020 року дитина перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей Центральної адміністрації ДМР, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Мати дитини - [PERSON] , злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина, не забезпечила відповідні умови для проживання, належним чином не піклується та не здійснює медичний нагляд за дитиною, зловживає алкоголем та часто перебуває із дитиною в компаніях з особами, які ведуть асоціальний спосіб життя, що ставить під загрозу життя та здоров`я малолітньої дитини. 19 червня 2020 року до управління-служби у справах дітей надійшло повідомлення від центру соціальної служби про породіллю [PERSON] , яка 14 червня 2020 року народила хлопчика та перебуває у групі ризику, оскільки зловживає алкогольними напоями, на обліку в жіночій консультації не перебувала. 19 червня 2020 року здійснено комісійний вихід у родину [PERSON] за результатами якого встановлено, що у дитини відсутні дитяче ліжко та візок. Відповідачка не має паспорту, внаслідок чого не могла зареєструвати народження дитини у відділі РАЦС, оформити соціальні виплати при народженні дитини тощо. Матері роз`яснено батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини. [PERSON] разом із дитиною фактично проживали у її співмешканця [PERSON] у кв. [ADDRESS] . Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов дитини від 02 лютого 2022 року, 01 квітня 2022 року, 09 травня 2022 року, умови проживання незадовільні, в кімнаті брудно, дорослі та дитячі речі розкидані на дивані та підлозі, на підлозі памперси із залишками фекалій, дитина спить разом із матір`ю на дивані з брудною білизною, оскільки дитяче ліжко зламане та на ньому неможливо спати. Впродовж 2020-2022 років із [PERSON] неодноразово проводились роз`яснювальні бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків, приведення умов проживання новонародженої дитини до відповідних норм санітарно-гігієнічних, регулярного проведення прибирання у квартирі, але остання жодних висновків не зробила. [PERSON] , з якою мешкає відповідачка, зазначає, що [PERSON] постійно пиячить, ніде не працює, дитину своєчасно не годує, а 08 травня 2022 року остання повернулась додому в стані алкогольного сп`яніння без дитини, яку в подальшому привели додому невідомі особи. Дитина [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-невролога, однак відповідачка ігнорує збереження стану здоров`я останнього, не виконує рекомендації лікарів, більше року не відвідувала лікарів для огляду дитини. [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Головою Центральної адміністрації ДМР прийнято розпорядження «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] » та підписано відповідний висновок. З цих підстав прохає позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі частини від всіх видів її доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу чи особи, куди буде влаштовано дитину. Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 вересня 2022 року (а. с. 50), копія якої надіслана учасникам справи 31 серпня 2022 року за вихідним № 16002/22-вих/2/204/1774/22 (а. с. 51). Представниця позивача у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідачки та ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 92), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представниці позивача, приймаючи до уваги покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 2020 року (а. с. 17). Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 18 травня 2022 року (а. с. 18 та на звороті). 18 червня 2020 року Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Шевченківської районної у м. Дніпра ради повідомлено Центральний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді м. Дніпра про породіллю [PERSON] , [INFO] , яка [INFO] народила хлопчика. Матір перебуває у групі соціального ризику, зловживає алкогольнимии напоями, на обліку у жіночій консультації не перебувала, не обстежена. Жінка зареєстрована у м. Синельникове, паспорт втрачений, проживає у співмешканця у кв. [ADDRESS] . Тому прохають здійснити спільний вихід в родину з метою захисту прав та інтересів новонародженої дитини, проведення профілактичної роботи з матір`ю та надання родині соціальних послуг (а. с. 20). 19 червня 2020 року комісією із начальника УССД, фахівця із соціальної роботи ЦРЦСССДМ та медичного працівника ДЦНМСД № 1 проведено обстеження умов проживання у кв. [ADDRESS] , відповідно до якого встановлено, що у квартирі відсутні ліжко, дитячий візочок та ванночка, речі та памперси маються. Годування - грудне, дитина спить разом з матір`ю на дивані. У квартирі маються комунікації - вода та водопостачання; побутова техніка - холодильник та телевізор; їжу готують на двокомфортній пічці; гаряча вода відсутня (а. с. 22). Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї соціальна картка № Т-15, основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві потреби є те, що мати втратила паспорт, новонароджена дитина не має свідоцтва про народження, не оформлені виплати, не укладена декларація з лікарем, недостатній батьківський потенціал, батько дитини неофіційно працевлаштований. Родина готова до розв`язання проблем. Оцінка проводилась з 19 червня 2020 року по 25 червня 2020 року (а. с. 21 та на звороті). [INFO] дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах - [PERSON] , [INFO] , взято на облік з підстав проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а саме: без поважних причин не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає або може вплинути на її фізичний розвиток, не створюють умов отримання нею освіти. Підставою взяття на облік є наказ Управління-служби у справах дітей Центральної районної у м. Дніпрі ради № 23 від 10 липня 2020 року (а. с. 19 та на звороті). 12 березня 2021 року було проведено обстеження умов проживання у кв. [ADDRESS] , яким встановлено, що для виховання та розвитку дитини створені такі умови: виділено місце для сну (краватка), наявна достатня кількість дитячого харчування, сезонного одягу, іграшок за віком. Дитина перебуває під медичним наглядом (а. с. 23). 20 квітня 2021 року знов було проведено обстеження умов проживання, відповідно до якого умови проживання задовільні, маються комунікації, електро-, водопостачання, маються меблі, плита для приготування їжі. Дитина має дитяче ліжко, ходунки, іграшки, сезонні речі. Мати дитини досі годує дитину грудним молоком та докормлює сумішами (а. с. 24). До відділу Дніпровського міського центру соціальних служб в Центральному районі міста Дніпра, де сім`я [PERSON] отримує соціальні послуги соціальної профілактики, звернулись в телефонному режимі сусіди вищевказаної родини, щодо захисту прав малолітньої дитини, оскільки мати хлопчика та її співмешканець вживають алкогольні напої, часто сваряться між собою та б`ються. Крім того, з ними проживає мати співмешканця (бабуся дитини), яку останні також б`ють та виганяють з її ж квартири. Тому центр соціальної служби звернувся до Управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації ДМР для спільного виходу в родину (а. с. 40). 02 лютого 2022 року було проведено обстеження умов проживання у вищезазначеній квартирі, яким встановлено такі умови проживання: дитина спить разом з матір`ю, оскільки дитяче ліжко зламане, в наявності дитячі речі та іграшки. Мати готує дитину кашами, супами та крупами двічі на день - в обід та вечором, продовжує грудне вигодовування (а. с. 25). У своїх поясненнях [PERSON] від 02 лютого 2022 року пояснила, що 01 лютого вона посварилась з чоловіком але вже помирились, конфлікт вичерпано, дитина у безпеці. Зобов`язалась у подальшому вести здоровий спосіб життя, належним чином дбати про дитину, виконувати рекомендації лікарів (а. с. 29). [PERSON] ознайомлено зі ст. ст. 150, 152, 155, 164 Сімейного кодексу України та ст. ст. 173-2, 184 КпАП України та попереджена, що у разі порушення прав дитини та невиконання батьківських обов`язків, відносно неї будуть використані міри адміністративного впливу або до суду буде направлено позов про позбавлення батьківських прав (а. с. 30 та на звороті). 31 березня 2022 року Дніпровським міським центром соціальних служб ДМР на адресу Управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації ДМР було надано повідомлення/інформацію, відповідно до якого, до них надійшла письмова заява від [PERSON] , у якій зазначено, що її син [PERSON] проживає разом із [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] , останні періодично вживають алкогольні напої, неналежно доглядають за дитиною - годують невчасно, дитина не дотримується режиму сну та гігієни, [PERSON] періодично підвищує голос на дитину. Тому прохають здійснити спільний вихід в родину з метою складання акту оцінки потреб сім`ї/особи, надання відповідних соціальних послуг, з`ясування обставин та вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів дитини (а. с. 41). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов малолітнього [PERSON] , від 01 квітня 2022 року, який проживає у кв. [ADDRESS] , у квартирі є холодна вода та електропостачання; гаряча вода відсутня; санвузол та ванна кімната сумісні; їжу готують на 2-х комфорній електроплитці. Квартира потребує поточного ремонту, санітарний стан житла незадовільний, житло потребує генерального вологово прибирання, виносу сміття, провітрення, миття посуду тощо. На момент відвідування родини умови проживання дитини незадовільні, в кімнаті брудно, відсутня постільна білизна. З меблів є: сервант, шафа для одягу, диван, дитяче ліжко - все старе. Незважаючи на наявність шафи - дорослі та дитячі речі купами розкидані на дивані, підлозі тощо. Дитина [PERSON] , разом із матір`ю спить на дивані, дитяче ліжко зламано, спати в ньому неможливо, встановлення наявності сезонного одягу/взуття у дитини неможливо через те, що купа дитячого мотлоху розкидано на підлозі на різний вік. В наявності є дитячі іграшки але дитячий куточок не обладнаний. На момент приходу був запас продуктів, вдома перебував [PERSON] , мати та дитина. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] має низький батьківський потенціал, потребує контролю з боку суб`єктів із соціальної роботи, житлово-побутові умови дитини потребують покращення. Матері було надано термін для покращення умов проживання сина. [PERSON] залишається на обліку в УССД як такий, що опинився у складних життєвих обставинах (а. с. 26 та на звороті). [PERSON] ознайомлено зі ст. ст. 150, 152, 155, 164 Сімейного кодексу України та ст. ст. 173-2, 184 КпАП України та попереджена, що у разі порушення прав дитини та невиконання батьківських обов`язків, відносно неї будуть використані міри адміністративного впливу або до суду буде направлено позов про позбавлення батьківських прав (а. с. 32 та на звороті). 09 травня 2022 року комісією складено акт обстеження житлово-побутових умов малолітнього [PERSON] , у квартирі є холодна вода та електропостачання; гаряча вода відсутня; санвузол та ванна кімната сумісні; їжу готують на 2-х комфорній електроплитці. Квартира потребує поточного ремонту, санітарний стан житла незадовільний, житло потребує генерального вологово прибирання, виносу сміття, провітрення, миття посуду тощо. [PERSON] спить разом з матір`ю на дивані, постільна білизна дуже брудна, потребує негайної заміни, дитина виглядає зляканою, на контакт йшла неохоче. Повторним виходом у родину санітарний стан кімнати, де мешкає дитина не покращився. Як і раніше у кімнаті дуже брудно, повітря важке (палять, не виходячи з кімнати), скрізь розкидано брудні дитячі та дорослі речі, на підлозі памперси із залишками фекалій. Від [PERSON] було чутно пост алкогольний запах, спілкувалася остання неохоче, заперечувала факт зловживання алкогольними напоями, крім того, її співмешканець поводив себе неадекватно, ігнорував всі зауваження та рекомендації членів комісії. Під час відвідування родини до квартири завітав «друг родини», чоловік відмовився назвати свої анкетні дані, поводив себе агресивно, залякував членів комісії та погрожував. На кухні був мінімальний запас продуктів: манна крупа, картопля та лук. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] має низький батьківський потенціал, потребує контролю з боку суб`єктів із соціальної роботи, житлово-побутові умови дитини потребують покращення. УССД направлено клопотання на притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за неналежне виконання нею батьківських обов`язків, [PERSON] залишається на обліку в УССД як такий, що опинився у складних життєвих обставинах (а. с. 27 та на звороті). У своїх письмових поясненнях від 09 травня 2022 року [PERSON] зобов`язалась прибрати у квартирі, дивитись за дитиною, годувати її та гуляти (а. с. 33). У своїх письмових поясненнях від 09 травня 2022 року [PERSON] зазначила, що її син [PERSON] , [PERSON] та онук [PERSON] , проживають з нею в одній квартирі. [PERSON] та [PERSON] вживають алкоголь. 08 травня 2022 року близько 10 години останні пішли гуляти разом з дитиною та близько 18 години [PERSON] повернулась додому без дитини, а через 20 хвилин [PERSON] привів додому знайомий [PERSON] . Дитина була злякана, однак [PERSON] ніяк не відреагувала, забрала дитину з собою та пішла до компанії зловживати алкогольними напоями, повернулась додому о 21 годині 00 хвилин. Цілий день дитина була голодна (а. с. 36). Відповідно до відповіді КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» ДМР № 02/279 від 18 травня 2022 року, дитина [PERSON] , [INFO] , спостерігається сімейним лікарем АЗПСМ № 7 КНП «ДЦПМСД № 1» ДМР [PERSON] , декларація укладена 23 жовтня 2020 року. Дитина знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-нарколога, останній огляд дитини сімейним лікарем здійснювався 24 лютого 2021 року. На телефонні дзвінки батьки не відповідають, зі слів родичів, батьки дитини постійно зловживають алкоголем (а. с. 37). Відповідно до відповіді т.в.о. Начальника СЮП ВП Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Савастьянова Р. від 23 травня 2022 року, працівниками сектору ювенальної превенції ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснено вихід за місцем мешкання родини за адресою: [ADDRESS] . При виході за вищевказаною адресою, інформація щодо ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , підтвердилась. Мати протягом тривалого часу не піклується про духовний розвиток дитини, квартира перебуває у стані, який не відповідає санітарним вимогам, стан житла потребує покращення. З родиною проведено профілактичну роботу, надано рекомендації щодо виправлення ситуації, роз`яснено про кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України, у випадку злісного невиконання батьківських обов`язків. Відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а. с. 38). Актом обстеження житлово-побутових умов від 15 червня 2022 року встановлено, що [PERSON] спить разом з матір`ю на дивані, у дитини є іграшки, книги тощо. Санітарний стан квартири задовільний. Мати була твереза але права частина обличчя розбита, зі слів - впала, спіткнувшись обличчям об асфальт (а. с. 28 та на звороті). [PERSON] у своїх письмових поясненнях від 15 червня 2022 року пояснила, що була біля магазину, спіткнулась та упала обличчям об асфальт, була твереза (а. с. 35). Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року [PERSON] було визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (а. с. 43-44). 14 липня 2022 року Центральною адміністрацією ДМР за поданням управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації ДМР складено висновок № 144-р щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що дитина з 10 липня 2020 року перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах (виховуються у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків). Протягом тривалого часу мати належним чином не піклується про дитину, кімната в якій проживає дитина перебуває у стані, який не відповідає санітарним вимогам, не виконує рекомендації суб`єктів соціальної роботи, які направлені на виховання дитини у сімейному оточенні, подоланні складних життєвих обставин, зловживає алкоголем, часто перебуває з дитиною в компаніях з особами, які ведуть асоціальний спосіб життя. Умови проживання у квартирі незадовільні, в кімнаті брудно, незважаючи на наявність шафи, дорослі та дитячі речі купами розкидані на дивані та підлозі, на підлозі памперси із залишками фекалій. Марк спить разом з матір`ю на дивані, постільна білизна брудна, дитяче ліжко зламане, спати на ньому неможливо. Дитина знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-невролога, однак мати на огляд його не водить, на телефонні дзвінки не відповідає. Тому вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 12-13). У судовому засіданні 14 грудня 2022 року відповідачка [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, зазначила, що піклується про дитину, купила ліжко та коляску, коли син потрапив у лікарню - гуляла з ним, годувала, привозила іграшки. Ніколи не гуляла з дитиною та пляшками з алкоголем. Зазначила, що не отримувала дитячі виплати. У судовому засіданні 14 грудня 2022 року свідок [PERSON] пояснив, що він є інспектором сектору ювенальної превенції. [PERSON] періодично вживає алкогольні напої, неодноразово надходили повідомлення із соціальної служби про невиконання відповідачкою батьківських обов`язків. Останній раз виїжджали за місцем мешкання [PERSON] 27 липня 2022 року, остання перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а дитина знаходилась на вулиці біля під`їзду самостійно без дорослих. Коли побачили дитину, то одразу впізнали, чия вона, мати перебувала в своїй квартирі на третьому поверсі, зі слів сусідів остання спочатку спала на сходах у під`їзді, а потім зайшла до квартири. Оскільки дитині було 2 роки, прийнято рішення забрати дитину та помістити у лікарню. Його колеги неодноразово запрошувались соціальною службою, оскільки вдома у відповідачки було не прибрано, складалися протоколи про невиконання батьками батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 14 грудня 2022 року пояснила, що у 2020 році відповідачка народила дитину. Сім`я перебувала на обліку Дніпровського міського центру соціальної служби у зв`язку із домашнім насильством у сім`ї. Відповідачку разом із дитиною помістили у заклад «Мамине щастя», де вони знаходились з 22 по 27 лютого 2021 року. У подальшому її та [PERSON] було поміщено у лікарню, оскільки у дитини проблеми зі здоров`ям, однак мати самостійно повернулась до співмешканця. З 12 березня 2021 року по 30 вересня 2021 року їй надавалися послуги соціального супроводу. 27 квітня 2022 року відносно відповідачки було вчинено домашнє насильство її співмешканцем. З 30 вересня 2021 року по 28 березня 2022 року була профілактика, тобто лояльний період. При виході перевірочною групою за місцем мешкання відповідачки 02 лютого 2022 року, було встановлено, що у квартирі не прибрано, речі розкидані, ліжечко зламане. Періодично надходили анонімні скарги, що відповідачка зі своїм співмешканцем вживають алкогольні напої, не доглядають за дитиною. 27 квітня 2022 року був факт вчинення домашнього насильства відповідачки відносно матері співмешканця, а також співмешканця відносно його матері, у зв`язку із чим був знов прийнятий супровід з 19 травня 2022 року по 19 листопада 2022 року. За час супроводу відповідачка почала відвідувати психолога для того, щоб навчитися спілкуванню із дитиною та стосовно вживання алкогольних напоїв. Після того, як у відповідачки забрали дитину відповідні служби, тобто з 27 липня 2022 року, остання перестала відвідувати психолога, спілкування з нею ускладнилося, на телефонні дзвінки не відповідала, написала заяву про відмову відвідувати психолога. Вважає, що у відповідачки є батьківський потенціал, однак він потребує підвищення, соціальне оточення відповідачки є негативним. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає із своїм сином та відповідачкою, у неї погані стосунки з відповідачкою, оскільки остання п`є кожного дня. Її син веде аморальний спосіб життя та ніде не працює. Вдома, у присутності дитини, відбуваються сварки з друзями її сина та відповідачки, які є наркоманами, вони коляться при дитині. Раніше у дитини не було ліжечка. Відповідачка проживає з нею вже 5 років. Зазначила, що коли [PERSON] була вагітна [PERSON] , то пила алкогольні напої, а після народження дитини приблизно рік не пила. Наразі відповідачка перебуває на 6 місяці вагітності. [PERSON] забрали у серпні 2022 року, у той день свідку зателефонували сусіди та повідомили, що їх квартира відчинена, а відповідачка валяється у під`їзді п`яна, однак пізніше остання сама зайшла до квартири. Відповідачка любила свого сина, а син любив її, однак потім вона почала пити. Вважає, що не слід повертати дитину матері. [PERSON] прохає у інших людей поїсти для дитини. В квартирі немає холодильника, газу, гарячої води, вибиті вікна. Відповідачка не працює. Також зазначила суду про те, що коли вона йшла у судове засідання, відповідачка перебувала вдома у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Приписами ст. 5 СК України встановлено що, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень, які містяться у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Крім того, з аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Згідно із вимогами ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Центральної адміністрації ДМР за поданням управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації ДМР № 144-р від 14 липня 2020 року, останні вважали за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів (а. с. 12-13). Наведені обставини у своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 3 вказаної Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до вимог ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За таких обставин, враховуючи, що матеріалами справи у повному обсязі підтверджуються всі факти, викладені у позові, а намагання всіх можливих інстанцій, які відповідають за благонадійність та належні умови проживання та забезпечення неповнолітніх дітей, не дали очікуваного результату через небажання відповідачки виправитись, у зв`язку із чим суд вважає, що такий виключний захід, як позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітніх дітей, є єдиним та вірним способом захисту як найкращих інтересів її неповнолітніх дітей. На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між матір`ю та дитиною і будуть відповідати якнайкраще інтересам дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачка байдуже ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітнього сина. Отже, встановлено, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, її поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року. Окрім іншого, позовна заява Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради містить також правове обґрунтування необхідності стягнення аліментів. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Також, вимогами до ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що відповідачка перебуває у працездатному віці, суд вважає, що вона спроможна сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи вищевикладене, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідачка зобов`язана утримувати сина до досягнення ним повноліття. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1984 гривні 80 копійок підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved