Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору № б/н від 04.07.2014 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконує, має заборгованість по кредиту у розмірі 252097,65 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Рішенням Фруненського районного суду м.Харкова від 12.12.2019 року (заочним) задоволено позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" та стягнено із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.07.2014 року у розмірі 252 097,65 грн та судовий збір у сумі 3781,46 грн. 13.01.2021 року до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.12.2019 року, згідно якої відповідач [PERSON] просив застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.03.2021 року задоволено клопотання [PERSON] про поновлення строку для звернення із завою про перегляд заочного рішення та прийнято заяву про перегляд заочного рішення до провадження і призначено справу до розгляду. 18.05.2021 року на адресу суду надійшла заява АТ КБ "ПриватБанк" про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути із [PERSON] 10296,14 грн. станом на 31.08.2019 року, з яких: інфляційних втрат у сумі 8017,66 грн. та 3% річних - 2278,48 грн., а такожпокласти судові витрати на відповідача. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 19.01.2023 року справу прийнято до провадження та постановлено проводити розгляд у порядку строщеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н від 04.07.2014 року, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 3800 грн. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.12.2019 року задоволено позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] та стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.07.2014 року у розмірі 252097,65 грн. та судовий збір у розмірі 3781,46 грн. Рішення набрало законної сили. Заборгованість відповідачем не сплачено. 18.05.2021 року позивачем АТ КБ "ПриватБанк" уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивач просить стягнути із [PERSON] 10296,14 грн. станом на 31.08.2019 року, з яких: інфляційних втрат у сумі 8017,66 грн. та 3% річних - 2278,48 грн., а також покласти судові витрати на відповідача. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушення зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов. Визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Положеннями ст.611 ЦК України передбачено те, що у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов?язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст.625 ЦК України передбачає, що нарахування процентів тісно пов?язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому нарахування інфляційних та 3% річних не є неустойкою у розумінні положення ст.549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов?язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу,я кий полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов?язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція висловлена також у постановах великої Палати Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс14), від 04.06.2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу, тобто позовну давність. До правових наслідків порушення грошового зобов?язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов?язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов?язання до моменту його усунення. Зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України), а тому зобов?язання відповідача зі сплати суми боргу триває, оскільки не виконано останнім. Законодавець визначає обов?язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв?язку з чим таке зобов?язання є триваючим. Згідно наданого до суду розряхунку, позивач звертається до суду з вимогами про стягнення із відповідача інфляційних та 3% річних від суми боргу за кредитом за період з 31.12.2016 року по 31.08.2019 року, що складає 8017,66 грн. - інфляційне збільшення; 2278,48 грн. - 3% річних, всього 10 296,14 грн. (розрахунок додається). Дана позиція узгоджується з висновком Великої Падати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, про те, що невиконання боржником грошового зобов?язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов?язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення розрахунок заборгованості наданий позивачем і вважає такий вірним, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість щодо інфляційних втрат у сумі 8017,66 грн. та 3% річних - 2278,48 грн., а всього 10296,14 грн. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про можливість задоволення позову повністю. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 3781,46 гривень з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved