Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеною позовною заявою про встановлення порядку користування житловим приміщенням та поділ особових рахунків. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 43,4 кв. м, житловою площею: 30,2 кв. м, у рівних частках, по 1/5 кожен, вид спільної власності - спільна часткова. Усі співвласники проживають у зазначеній квартирі, при цьому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (надалі - позивачі) проживають у кімнаті, площа якої 12,9 кв. м, в той час як [PERSON] / [PERSON] та [PERSON] проживають у кімнаті, площа якої 17,3 кв. м. Вирішення спору у позасудовому порядку не вбачається можливим, у зв`язку з чим позивачі змушені звертатися до суду із даним позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням та поділ особових рахунків. Вказана квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 43,4 кв. м, жилою площею 30,2 кв. м, складається із двох окремих ізольованих кімнат площею 17,3 кв. м та 12,9 кв. м. які складають житлову площу, коридору площею 1,2 кв. м, кухні площею 8,1 кв. м, коридору площею 3,1 кв. м, вбиральні площею 0,8 кв. м, що складають допоміжну (підсобну) площу. Відповідно до розрахунку ідеальних часток кожному співвласнику в квартирі належить (30,2/5) 6,04 кв. м житлової площі. Враховуючи належні сторонам частки у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , позивачі звертаються до суду з вимогою виділити їм у користування кімнату площею 17,3 кв. м, відповідачам кімнату площею 12,9 кв. м, приміщення кухні, двох коридорів та вбиральні залишити у загальному користуванні співвласників. Відповідачі відмовляються встановлювати порядок користування квартирою у добровільному порядку, на неодноразові звернення позивачів відповідачі або ухиляються від розмов, або заперечують проти виділення позивачам кімнати площею 17,3 кв. м, в якій проживають відповідачі. Позивачі зверталися до відповідачів із пропозицією поділу особових рахунків у добровільному порядку, але відповідачі проігнорували дане звернення. Сторони, які є співвласниками квартири, самостійно не досягли згоди як щодо встановлення порядку користування квартирою, так і оплати житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим позивачі звертаються до суду з вимогою про поділ особових рахунків, які стосуються оплати всіх комунальних послуг та утримання зазначеного житла. Також, позивачі звернулися із заявою про поділ особових рахунків до Дільниці №1 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва». Однак, дане відправлення було повернуто відправнику з відміткою причини: за закінченням терміну зберігання. Таким чином, позивачі вичерпали можливості захисту своїх прав у позасудовому порядку. Просили суд: - встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] , закріпивши за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право користування кімнатою площею 17,3 кв. м, та за [PERSON] та [PERSON] право користування кімнатою площею 12,9 кв. м, приміщення кухні, двох коридорів та вбиральні залишити у загальному користуванні співвласників; - зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити позивачам перешкод у користуванні виділеними їм кімнатами та місцями загального користування у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; - розділити особовий рахунок квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на два окремих особових рахунка у відповідності з порядком користування житловими кімнатами співвласниками квартири, розділивши при цьому оплату за площу загального користування між особовими рахунками відповідно до частки кожного співвласника, тобто у розмірі 3/5 за позивачами та у розмірі 2/5 за відповідачами. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.10.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Від представника відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачі позовні вимоги не визнають, просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судове засідання позивачі не з`явилися, представник позивачів подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі позивачів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, до суду від їх представника адвоката Хоменко І.П. надійшла заява про розгляд справи в її відсутність. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 01.07.2019 Відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням від 01.07.2019 року № 122, сторони по справі є співвласниками по 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Згідно із копією технічного паспорту на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 23.04.2019, наданого до суду позивачами, загальна площа квартири 43,4 кв. м; жила площа 30,2 кв. м, 1-а кімната - 17,3 кв. м, 2-а кімната - 12,9 кв. м, кухня - 8,1 кв. м, коридор - 3,1 кв. м, вбиральня - 0,8 кв. м. Відповідно до технічного паспорту на вищевказану квартиру, виготовленого 01 грудня 2021 р. (інв. №540-11-2021) та наданого до суду відповідачами, квартира до 2015 року складалась із двох суміжних кімнат, площею 17,3 кв. м та 16,6 кв. м, коридору 1,1 кв. м, кухні - 8,5 кв. м та вбиральні - 0,8 кв. м. Як зазначено у Витязі з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічну інвентаризацію Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 01.12.2021 «зміна площі відбулась в результаті демонтування перегородки». Згідно із копією поверхового плану поверху ІІ буд. [ADDRESS] , який містіться в матеріалах справи і знаходиться в архіві БТІ м. Києва, квартира [ADDRESS] до 2015 року складалася з коридору, площею 1,2 кв. м, вбиральні - 0,8 кв. м, кухні - 8,4 кв. м, жилої кімнати, площею 16,6 кв. м, жилої кімнати площею - 17,7 кв. м, всього 44,70 кв. м. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу користування належних їм на праві власності часток квартири, а також розподілу особового рахунку квартири по сплаті комунальних послуг. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішення суду. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі, якщо поділ в натурі квартири є неможливим, суд може встановити конкретний порядок користування приміщеннями квартири за наявності позову про це. Так, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-1500цс15 від 17.02.2016 року зазначено, що при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Так, якщо спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Якщо спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Відповідачі надали суду письмові докази неможливості визначення порядку користування квартирою згідно варіанту, запропонованому позивачами, оскільки з моменту вселення в квартиру протягом тривалого часу між сторонами склався добровільний порядок користування житловим приміщенням спірної квартири за іншим варіантом. Як вбачається із письмових пояснень відповідачів, які містяться в зустрічному позові про встановлення порядку користування, доданому до матеріалів справи, [PERSON] , колишня дружина позивача [PERSON] , а [PERSON] - його донька. Шлюб між сторонами було зареєстровано в 1997 році. Після реєстрації шлюбу відповідачка [PERSON] вселилась до спірної квартири як член сім`ї відповідача за згодою матері відповідача 1 - [PERSON] , та його брата, [PERSON] . На той час квартира мала дві суміжні кімнати, площею 16,6 кв. м та 17,70 кв. м. Після вселення до квартири сім`я ( [PERSON] , [PERSON] , їх донька [PERSON] займала кімнату, площею 17,7 кв. м, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] - кімнату, площею 16,6 кв. м. Після розірвання між сторонами шлюбу в 2003 році, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданим 11.12.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, відповідачка із донькою залишились в кімнаті, площею 17,70 кв. м. В 2015 році відповідач [PERSON] самостійно провів реконструкцію спірної квартири, а саме заклав прохід між суміжними кімнатами та за рахунок своєї кімнати зробив коридор, площею 3,1 кв. м, штучно змінивши площу кімнати, яку він займав. В 2020 році позивачка [PERSON] за договором дарування отримала в особисту приватну власність однокімнатну квартиру, площею 20,7 кв. м за адресою: [ADDRESS] і з цього часу з молодшим сином, [PERSON] мешкає в цій квартирі. Позивачі та їх представник не надали суду ніяких письмових доказів, які б спростовували ці пояснення відповідачів. Згідно із виписками по рахунку за період з 12.01.20212 по 27.02.2023 відповідачі щомісячно сплачують за усі види комунальних послуг, в т.ч. і за постачання електроенергії, відповідно до їх часток в квартирі та не мають заборгованості. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приймаючи до уваги баланс інтересів сторін по справі, прийшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою за запропонованим позивачами варіантом не підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що вони є необґрунтованими. Ураховуючи зазначене, позовні вимоги позивачів щодо розподілу особових рахунків спірної квартири також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від попередніх позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, а відповідачами не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed