Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким: - Встановити факт проживання однією сім`єю її, [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] більше п`яти років до смерті [PERSON] , який помер [INFO] . - Визнати за нею, позивачем, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0.2404 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 5121484700:02:004:0022, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого батька й не може оформити право власності в зв`язку з тим, що відсутні документи, які є доказом того, що позивачка є родичем спадкодавця. Тому вона змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 21.12.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, підготовче засідання відкладалось та в останнє було оголошено перерву до 03.03.2023 року, але сторони, повідомлення яких здійснювалось судом належним чином, не з`явились. На виконання вимог ухвали суду Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області 29.12.2022 року надано на адресу суду копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.30-44). 02.03.2023 року представником позивача надано заяву про долучення документів до матеріалів справи (а.с.48). Позивачем надано заяву про слухання справи за її відсутністю (а.с.45). Представник відповідача - Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області до суду надав заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без участі представника (а.с.47). Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , запис акту про смерть №98 від 02.02.2021 року, складений Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, площею 0.2404 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 5121484700:02:004:0022. З копії спадкової справи № 87-Б/2021, заведеної Київською державною нотаріальною конторою у місті Одесі щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася позивачка [PERSON] (а.с.30-44). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] фактом спільного проживання з ним на день відкриття спадщини та шляхом подання заяви до нотаріуса, але не змогла оформити свідоцтво про право на спадщину оскільки не змогла підтвердити родинні відносини з померлим. Державний нотаріус відмовив спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] , після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, яки б підтверджували родинні відносини між ними (а.с.19). При цьому спільне проживання останніх п`ять років позивача та спадкодавця підтверджуються дослідженими доказами. [PERSON] народилася від цивільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) серії [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 2, складеного Болградським райвідділом ЗАГС Одеської області, батько записаний зі слів матері, тобто в графі Батько вказано прізвище матері - « [PERSON] », а ім`я та по батькові - саме батька, російською « [PERSON] » (а.с.16); Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 3, складеного Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.17), дружина отримала шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.17). Батьки [PERSON] брак не реєстрували, але все життя жили сумісно в спадковому будинку, який належав [PERSON] . Згідно довідки Криничненської сільської ради № 446 від 12.08.2021 року, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] - з 1973 року по день смерті [INFO] (а.с.9). На день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані та постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , його громадянська дружина [PERSON] , донька [PERSON] , зять [PERSON] , та онуки [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області №822 від 14.11.2022 року (а.с.10). У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, а спадкоємець має право звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки встановлено факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, позивач є єдиним спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , та прийняла спадщину, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку (присадибну ділянку), на якому розташований цей будинок. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позивач, як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька на підставі, що передбачено законом, тобто в порядку спадкування, набула право на нерухоме майно. Разом з цим її право порушено, оскільки вона позбавлена можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19. З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкував дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. При цьому суд враховує факт визнання позовних вимог відповідачем. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved