Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

07 вересня 2022 року [PERSON] , [PERSON] як законний представник неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказують на те, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Квартира є однокімнатною загальною площею 28,5 кв.м, житловою площею 14,4 кв.м. і розташована на сьомому поверсі дев`ятиповерхового будинку. В квартирі зареєстровані чотири особи, що підтверджується довідкою Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №6788- 2 від 15.08.22 року, в тому числі батько позивачів [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 травня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Під час шлюбу з [PERSON] відповідач [PERSON] з квартири виїхав і проживає за іншою адресою, проте не припинив реєстрації у спірній квартирі. Відповідач не є співвласником квартири та не проживає в квартирі з 2010 року, що підтверджується Актом опитування сусідів №56 від 08 серпня 2022 року. Комунальні платежі він не сплачує. Перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не створював. Він не несе ніяких витрат по утриманню квартири. Ніяких речей, які б належали відповідачу в квартирі не має. Просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . 26 вересня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] , законний представник неповнолітнього позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Представник позивач адвокат Топор І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Також уточнив, що відповідач не проживає з 2016 року у спірній квартирі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не подавав. Третя особа у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, розірваному рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких з відповідача було стягнуто аліменти в судовому порядку. На підставі договору дарування квартири від 27.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером 405, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] за вказаним договором був [PERSON] , а від імені на той час неповнолітніх позивачів діяла в якості законного представника мати позивачів [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS] з 2016 року, вказаною квартирою не користується за відсутності будь-яких перешкод з боку позивачів. Вказаний факт не оспорювався відповідачем та підтверджений показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , актом опитування сусідів від 08 серпня 2022 року. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до ст.391 ЦК України. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до ст.. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві». Формулювання «згідно з законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (п. 43 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, вона має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній темі. (п. 56 у справі «Зехентнер проти Австрії»). При вирішенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» втрати членом сім`ї власника житла права на його користування, слід керуватися принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й з урахуванням виду спірних правовідносин, іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Власникові належить право володіння, користування, та розпоряджання своїм майном частина 1 статті 317 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення свої прав. В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Розглядаючи право користування житлом члена сім`ї власника у розумінні ст. 1 Протоколу першого Конвенції як право на майно, слід виходити з того, що воно не є абсолютним і законом встановлені умови його чинності. Таким законом, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин є ч. 2 ст. 405 ЦК України, приписами якої визначено підстави втрати права користування житлом члена сім`ї власника у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Гарантією дотримання справедливого балансу між майновими правами власника житла та правом користування житлом члена сім`ї є позбавлення члена сім`ї - користувача такого права лише за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом. Із аналізу наведених вище норм слідує, що з вимогою про вирішення у судовому порядку спору про визнання члена сім`ї - користувача житла таким, що втратив право користування ним має право власник або співвласник житла, членом сім`ї якого є користувач житла. А при вирішенні спору встановленню підлягає доведеність на підставі ст.. 12, 81 ЦПК України відсутності користування членом сім`ї власника житлом протягом визначеного законом строку без поважних причин, у тому числі нездійснення витрат на утримання житла, відсутність у житлі майна користувача, що означає втрату інтересу у особи як до житла. З огляду на викладене, позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, не буде непропорційним втручанням у право на житло, що змусить її нести надмірний тягар, забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні ст. 1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за змістом ст. 8 Конвенції. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач понад один рік не проживає в належному позивачам житловому помешканні без поважних причин, однак не знятий з реєстрації, участі в оплаті комунальних послуг не бере, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенню створює перешкоди позивачам у користуванні належним їм майном, збільшуючи витрати по утриманню житла, чим порушує права позивачів як власників, порушені права та законні інтереси позивачів підлягають до поновлення та судового захисту. У зв`язку з задоволенням позову сплачений позивачем [PERSON] при зверненні до суду судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Оскільки законний представник [PERSON] при зверненні до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] за законом була звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, як передбачено до ст. 141 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved