Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду до суду із вказаним позовом, у якому просила розірвати укладений з відповідачем шлюб, залишити проживати спільних з відповідачем дітей разом з позивачем, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 10000,00 грн. щомісячно, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 02 вересня 2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Бирлівської сільської ради Драбівського району, Черкаської області за актовим записом № 10. Даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їх неповнолітніх дітей. Підставою для розірвання шлюбу вказує відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя та виховання дітей, відсутність взаєморозуміння. Зазначає, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного та не ведуть спільного господарства. Щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів зазначає, що кошти на утримання дітей надаються відповідачем нестабільно та їх сума щоразу змінюється, діти проживають з матір`ю і у позивача є необхідність щомісячного планування витрат, яке наразі зробити неможливо. Матеріальне утримання дітей здійснюється здебільшого за кошти позивача. Відповідач має нерегулярний дохід, точний розмір якого важко встановити, оскільки багато років поспіль не має постійної роботи, працюючи періодично і отримуючи нестабільний дохід, має нормальний стан здоров`я, який дозволяє йому працювати, має у власності земельну ділянку, автомобіль та інше майно. Позивач вказує, що несе постійні витрати, пов`язані з основною освітою, додатковими розвиваючими заняттями, лікуванням, харчуванням, забезпеченням необхідним одягом та взуттям, сплатою комунальних послуг, тощо. Вказує про суму понесених нею у жовтні 2022р. витрат на харчування та ліки - 10 787,65грн., зазначає про необхідність придбання сезонного одягу, вказує про витрати на гурток сина [PERSON] у щомісячному розмірі 1300,00 грн. Зазначає про неможливість забезпечити фінансування всіх поточних витрат на дітей та своєчасну оплату комунальних послуг, через що вона має заборгованість за комунальні послуги за квартиру у якій проживає з дітьми та яка складає 10 215,80грн. Тому вважає, що аліменти на утримання дітей повинні бути визначені у твердій грошовій сумі по 5000 гривень на місяць на кожну дитину, тобто 10 000 гривень щомісячно на обох дітей. Вимогу щодо визначення місця проживання дітей разом з матір?ю позивач обґрунтовує тим, що відповідач веде нездоровий спосіб життя та часто зловживає алкоголем. Квартира, у якій проживають сторони разом з дітьми не великого розміру, однокімнатна, тому діти вимушені постійно бути свідками неадекватної поведінки відповідача. Позивач хвилюється, що в майбутньому така напружена ситуація може призвести до загострення конфліктів та навіть рукоприкладства. Ухвалою суду від 29 грудня 2022 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, відповідачу роз`яснено право надати відзив на позов а позивачу - відповідь на відзив. До суду за вх. № ЕП-52/23-Вх від 23.01.2023р. від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі сторони та визнання позову, у якій той просив проводити розгляд справи за його відсутності та вказав, що не заперечує проти задоволення позову. При цьому вказані документи надійшли до суду в електронній формі без накладення кваліфікованого електронного підпису, про що складено відповідний акт. Стороною позивача скеровано до суду за вх. № ЕП-141/23 від 20.02.2023р. заяву про зменшення розміру позовних вимог та виключення позовної вимоги про визначення місця проживання спільних з відповідачем дітей та повернути сплачений за подання даної вимоги судовий збір у розмірі 992,40 грн., решту позовних вимог залишити без змін. Ухвалою суду від 20.02.2023р. прийнято заяву сторони позивача про зменшення розміру позовних вимог, відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання 06.03.2023р. позивач [PERSON] та її представник адвокат Хмелюк А.П. не з?явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони, у якій та просила розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання 06.03.2023р. відповідач [PERSON] не з`явився, відзив на позов не надав, з клопотаннями про відкладення судового засідання не звертався, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення на сайті суду оголошення про виклик його до суду. У матеріалах справи наявна заява, направлена від імені відповідача, зареєстрована за вх. № ЕП-52/23-Вх від 23.01.2023р., у якій той просив розглядати справу за його відсутності. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 02.09.2006р., [PERSON] та [PERSON] 02.09.2006р. зареєстрували шлюб у виконкомі Бирлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 10, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10.01.2008р. відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 30.06.2010р. відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Крім того, позивачем до матеріалів позову додано копію рахунку «Київгаз» за послуги розподілу природного газу за жовтень 2022р; копію рахунку-повідомлення КП «Київтеплоенерго» станом на 01.10.2022р. про необхідність плати за абонентське обслуговування ГВ та плату за абонентське обслуговування ТЕ; повідомлення-рахунок ПрАТ «АК» Київводоканал» на оплату послуг за вересень 2022р. про необхідність оплати за ЦВВ (ХВ) та ЦВ (ГВ); рахунок «Нафтогаз» за вересень 2022 на спожитий газ та рахунок - повідомлення ЖБК «Шовковик 9» на сплату внесків на утримання будинку за вересень 2022. Дані рахунки стосуються квартири [ADDRESS] . Окрім того надані дві копії відомостей щодо надання ФОП [PERSON] послуг [PERSON] у виді «Юніті за продовження» за період з 08.10.по 29.10.2022р. на суму 1300,00 грн. та з 05.11. по 26.11.2022р. на суму 1300,00 грн. Інших доказів сторонами суду не надано. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). У частині 2 ст. 112 СК України зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на дату звернення з позовною заявою становить 1372,00 грн. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на дату звернення з позовом становить 2744,00 грн., і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Таким чином заявляючи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позивач повинен довести факт щомісячного виконання ним обов`язків щодо утримання дитини на суму, яку хоче стягнути з відповідача. На обґрунтування розміру бажаної суми аліментів та понесених нею на утримання дітей витрат позивачем до матеріалів позову додано: копію рахунку «Київгаз» за послуги розподілу природного газу за жовтень 2022р; копію рахунку-повідомлення КП «Київтеплоенерго» станом на 01.10.2022р. про необхідність плати за абонентське обслуговування ГВ та плату за абонентське обслуговування ТЕ; повідомлення-рахунок ПрАТ «АК» Київводоканал» на оплату послуг за вересень 2022р. про необхідність оплати за ЦВВ (ХВ) та ЦВ (ГВ); рахунок «Нафтогаз» за вересень 2022 на спожитий газ та рахунок - повідомлення ЖБК «Шовковик 9» на сплату внесків на утримання будинку за вересень 2022. Дані рахунки стосуються квартири [ADDRESS] . Окрім того надані дві копії відомостей щодо надання ФОП [PERSON] послуг [PERSON] у виді «Юніті за продовження» за період з 08.10.по 29.10.2022р. на суму 1300,00 грн. та з 05.11. по 26.11.2022р. на суму 1300,00 грн. Суд не може прийняти в якості належних доказів вказані рахунки, оскільки вони стосуються вартості комунальних послуг та не пов`язані з витратами саме на утримання дітей. Окрім того, позивачем не обґрунтовано правового зв`язку з адресою, якої стосуються вказані рахунки, так як з наданих матеріалів вбачається відмінність адреси, вказаної у рахунках та адреси реєстрації позивача з дітьми, а інших даних про фактичне місце проживання позивача та/або дітей не надано. Щодо відомостей про надані послуги ФОП [PERSON] у жовтні та листопаді 2022р., то з наданих стороною позивача даних не є зрозумілим вид послуги, особа якої це стосується, систематичність надання такої послуг, а також чи пов`язана дана послуга з освітою, лікуванням, харчуванням, розвитком тощо спільних дітей сторін. Інших доказів понесених позивачем постійних витрат пов`язаних з їх освітою, додатковими розвиваючими заняттями, лікуванням, харчуванням, забезпеченням одягом та взуттям не надано, а сплата комунальних послуг не може вважатись витратами по утриманню дітей, тим більше, що стороною позивача доказів такої оплати надано не було. Такими чином матеріали справи не містять відомостей, підкріплених належними та допустимими доказами, про щомісячні витрати позивача, понесені у зв`язку з виконання батьківських обов`язків щодо утримання дітей на вказану позивачем суму. У той же час, відповідач порушив вимоги ст. 180 СК України - усунувся від свого обов`язку по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, даний факт відповідачем не заперечується, тому з нього належить стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей. Позивач заявила, що розмір аліментних виплат на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 5000 грн. на кожну дитину буде справедливим. Відповідно до змісту ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Однак суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище як позивача, так і відповідача, а також розмір його доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Належних доказів отримання відповідачем достатньої суми доходів для виконання всіх зобов`язань та можливості повної сплати заявленої суми аліментів позивачем надано не було, як не було надано і доказів щомісячних витрат на утримання двох дітей у розмірі 20000,00 грн., половина з яких, у відповідності до вимог ст. 141 СК України, підлягала б до стягнення з відповідача, виходячи з вимог рівності обов`язків батьків по утриманню дітей. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у заявленому розмірі є, на думку суду, завищеними та враховуючи недоведення позивачем достатності розміру доходів відповідача для виконання вказаних зобов`язань та забезпечення особистого нормального проживання, підлягають зменшенню. Оскільки позивач визначила за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання спільних дітей у твердій грошовій сумі суд вважає, що такі аліменти підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі та виходячи з принципів розумності та справедливості, стягує аліменти на утримання кожної дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, який відповідає вимогам чинного законодавства, справедливому та об`єктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані позивачем. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач не повідомила суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не довела суду належними та допустимими доказами достатність заробітку платника аліментів для стягнення з нього аліментів в заявленому нею розмірі, а також понесених нею витрат на утримання дітей. У відповідності положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позивач звернулась до суду з позовною заявою, направивши її поштовим відправленням Укрпошта, яке було прийняте 22.11.2022р., час початку аліментів слід обраховувати від вказаної дати. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за 1 місяць. Розподіл судових витрат. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 992,40 грн., від сплати якого при подачі заяви була звільнена позивачка, відповідно до Закону України «Про судовий збір», який діяв в редакції на момент звернення з позовом до суду, а також на користь позивача сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 992,40 грн. Крім того, у відповідності до клопотання, викладеного у заяві вх. № ЕП-141/23 від 20.02.2023р., суд повертає сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» № P24A581357760D14368 від 09.12.2022р) за виключену позовну вимогу щодо визначення місця проживання спільних дітей сторін. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до положень ч. 1,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. В обґрунтування понесених витрат на юридичну допомогу позивач при поданні позовної заяви надала копію Договору (б/н) про надання правової (правничої) допомоги від 15.11.2021р. між [PERSON] (Клієнт) та Адвокатським бюро Анни Хмелюк «Правовий захист» (Бюро) та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Хмелюк А.П. Інших доказів суду не надано. Згідно п. 1.1 Договору Бюро приймає доручення Клієнта щодо надання клієнту правової (правничої) допомоги з питань представництва інтересів в органах та установах, складення процесуальних документів представництва та захисту інтересів клієнта у всіх справах у садах усіх інстанцій. Згідно п. 4.1 Договору вартість послуг за даним договором та порядок проведення розрахунків обумовлюється Додатком №1, який є невідємною частиною договору. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутній вказаний Додаток №1, а також будь-які інші документи як-то: акти прийняття-передачі виконаних робіт з переліком наданих послуг, рахунки бюро та докази оплати таких рахунків, а отже понесених стороною позивача витрат. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постановах Верховного Суду від 16.05.2019 по справі №823/2638/18 та від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 зроблено висновок про те, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду по справі №910/15944/17 від 24.01.2019. Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 липня 2021 року по справі № 922/2604/20. Вказаним Договором від 15.11.2021р. чітко не визначено перелік послуг з вартісними розцінками та в порушення положень п. 4.1 Договору стороною позивача не надано Додаток №1 до Договору і не підтверджено іншими доказами надання юридичних послуг на вказану у позовній заяву суму - 10000,00 грн., про відшкодування яких з відповідача просить позивач. Таким чином сума витрат на правничу допомогу, орієнтовно визначена стороною відповідача у позовній заяві, належним чином документально не підтверджена, а отже до задоволення дана вимога не підлягає.

Outcome: partial