Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

18.08.2022 року представник позивача [PERSON] звернувся в суд в інтересах [PERSON] до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Миколаївської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури. Свої вимоги мотивує тим, що 04.07.2017 року [PERSON] було затримано, заарештовано і пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України. 25.09.2020 року застосовано до позивача запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. 30.06.2021 року вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області [PERSON] був виправданий. 05.10.2021 року ухвалою Херсонського апеляційного суду вищевказаний вирок залишено без змін. Зазначає, що позивач був незаконно позбавлений волі протягом 38 місяців 21 день у вигляді тримання під вартою та перебував під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період часу з 19 години по 07 годину наступного дня, тобто 9 місяців 10 днів. Розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2021 року по 31.12.2021 року складав 6500 грн. Оскільки [PERSON] утримувався під вартою 38 місяців, то йому за цей період заподіяно моральну шкоду в розмірі 1235000 грн. (6500 х 38 х 5) і 10 місяців діяв запобіжний захід у виді домашнього арешту, то за цей період йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 130000 грн. (6500 х 10 х 2). Посилаючись на положення ст. ст. 23, 1197, 1176 ЦК України та з урахуванням вищенаведеного, вважає, що розмір відшкодування повинен виходити із кількості мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування у статусі особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, при цьому за час утримання під вартою моральна шкода має бути відшкодована в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць, а за час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, моральна шкода має бути відшкодована в двократному розмірі заробітної плати за кожен місяць перебування під цим запобіжним заходом, просив суд стягнути за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON] в відшкодування завданої моральної шкоди 1365000 грн. (1235000 грн. + 130000 грн.). Ухвалою від 22.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 11.01.2023 року залучено до участі в розгляді цивільної справи в якості співвідповідача - Державу Україна в особі Державної казначейської служби України. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про слухання справи. [PERSON] з 19.08.2022 року проходить військову службу. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду направив заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В судове засідання представники відповідачів - держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Миколаївської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України не з`явилися. 07.09.2022 року на адресу суду від відповідача Миколаївської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останні просили суд у частині вимог про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, виходячи із мінімального розміру відшкодування, передбаченого ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». [PERSON] знаходився під слідством та судом 51 місяць з 04.07.2017 року (дата затримання та повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 05.10.2021 року (постановлення ухвали Херсонським апеляційним судом). З огляду на розмір мінімальної заробітної плати 6500 грн. х кількість місяців перебування під слідством та судом, то у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 331500 грн. (51 місяць х 6500 грн.). Будь-яких мотивів та підстав на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди в розмірі 1365000 грн. у позові не наведено. Позовна заява не містить жодних доводів, чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим позивач керувався при оцінюванні в матеріальній формі заподіяної йому шкоди. 13.09.2022 року на адресу суду від відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останні просили суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки на даний час немає рішень судів щодо визнання незаконними дій або бездіяльності органів досудового слідства, які вступили в законну силу, а тому вважають що [PERSON] в розумінні ч. 1-1 ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не має права на відшкодування шкоди, завданої органами досудового слідства. Зазначали, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували зміни в психологічному або моральному стані позивача, а значить позивачем належним чином не доведена моральна шкода пов`язана з його участю у кримінальному провадженні, в розумінні ст. 23 ЦК України. Таким чином вважають, що підстави відшкодування моральної шкоди відсутні, а розмір моральної шкоди є надуманим та визначеним позивачем без урахування засад розумності та виваженості, не відповідає характеру немайнових втрат та обсягу моральних страждань. 21.02.2023 року на адресу суду від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останні не визнають позовні вимоги в повному обсязі та заперечують проти їх задоволення. Зазначають, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В свою чергу, пунктом третім Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ, який набрав сили 01.01.2017 року, встановлено, що мінімальна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів чи заробітної плати працівників та інших виплат. Отже, в разі задоволенні позовних вимог при обрахунку розміру моральної шкоди суд мав брати до уваги саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки відповідно до вищевказаного Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина. Враховуючи викладене вище, при задоволенні позовних вимог, розмір моральної шкоди, який міг бути відшкодований на користь позивача, має становити: час перебування під слідством та судом позивача в сукупності з 04.07.2017 року по 05.10.2021 року становить 51 календарний місяць та 1день. В розрахунку беруться повні календарні місяці, тобто 51 х 2589,00 грн. = 132039,00 грн. До того ж, позивач має довести наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Вважають, що розмір моральної шкоди у сумі 1365000 грн. взагалі є необґрунтованим, недоведеним та не підтверджений доказами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Так, за Конституцією України, ст.ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Як слідує з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, 04 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017150220000211 внесено відомості за фактом вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України. 04.07.2017 року застосовано до [PERSON] запобіжний захід. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 25.09.2020 року клопотання [PERSON] про зміну запобіжного заходу задоволено, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло у період часу з 19:00 години до 07:00 години наступного дня (а.с. 38-39). 30.06.2021 року вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України та виправдано за обставин недоведеності, що в діянні обвинуваченого є склад кримінальних правопорушень. (а.с. 9-34). 05.10.2021 року ухвалою Херсонського апеляційного суду вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30.06.2021 року стосовно [PERSON] залишено без змін. Ухвала набрала законної сили 05.10.2021 року (а.с. 41-43). Представник позивача зазначає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності органом досудового розслідування та прокуратурою [PERSON] завдана моральна шкода. Так, позивач був незаконно позбавлений волі протягом 38 місяців 21 день у вигляді тримання під вартою та перебував під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період часу з 19 години по 07 годину наступного дня, тобто 9 місяців 10 днів. Розмір моральної шкоди позивач визначив виходячи із мінімальної заробітної плати в 6500 грн. На його думку, моральна шкода, яка завдана йому державою складає 1365000 грн. Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно п. 2 частини 2 ст. 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно ч. 1 ст. 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 3 цього Закону визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Отже, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Частиною 2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба є юридичною особою, яка діє від імені держави. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями (органів дізнання) органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,(попереднього слідства) органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону). Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, а тому Державна казначейська служба України є тим органом, який здійснює списання коштів у разі стягнення цих коштів з держави. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом у період з 04.07.2017 року по 05.10.2021 року. Оскільки позивача було виправдано, а у зв`язку з перебуванням його під слідством і судом останньому завдана моральна шкода, факт спричинення якої органами слідства, прокуратури доведено під час розгляду справи та вбачається з матеріалів справи, відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства і прокуратури. Загальний строк перебування позивача під слідством і судом становить 51 місяць 1 день. Представник позивача зазначає, що в період незаконного притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності останній був позбавлений можливості реалізації свого конституційного права на працю, не мав реальної змоги належним чином забезпечувати себе та свою сім`ю, що пригнічувало його як особистість та чоловіка, оскільки він почував себе неповноцінним, безпомічним, безпорадним та нереалізованим. Перебуваючи в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності, [PERSON] заподіяно моральної шкоди, яка полягає в порушенні його нормальних життєвих зв`язків, погіршенні здоров`я та позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми. Позивач змушений був брати участь у допитах та інших слідчих діях, зазнав тривалого тримання під вартою, внаслідок чого йому завдано нестерпних душевних страждань, що виразилося у руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, тривалому відриві від сім`ї, позбавленні права працювати, погіршенні відносин з оточуючими, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 липня - 6500 гривень. Отже, суд визначає мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 331709,67 грн., розрахувавши вказану суму наступним чином: 51 повних місяців х 6500 грн. = 331500,00 грн. за 1 день жовтня 6500 грн. : 31 день х 1 день = 209,67 грн. 331500,00 грн. + 209,67 грн. = 331709,67 грн. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд бере до уваги представлені позивачем докази з цього приводу, що містяться в матеріалах справи. Позивач оцінює, спричинену йому моральну шкоду у розмірі 1365000,00 грн. Визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає не підтвердженим достатніми доказами, і зазначає, що відшкодування має на меті не збагачення, а відновлення немайнових прав позивача. Визначення розміру моральної шкоди суд проводить з урахуванням правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). Відповідно до ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Доводи Державної казначейської служби України та ГУНП в Миколаївській області щодо недоведеності завдання позивачу моральної шкоди є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах справи та суперечать положенням ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Твердження Державної казначейської служби України щодо врахування при обрахунку розміру моральної шкоди саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не мінімальної заробітної плати суд не приймає до уваги. Так, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. В оцінці застосування судами як розрахункової величини розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік, у розмірі 4 723 грн., Верховний Суд врахував, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з січня 2017 року. Проте сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні. На правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VІІІ не поширюється. Таке тлумачення вказаних норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 16 січня 2019 року у справі № 334/3231/16-ц (провадження № 61-2273св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 591/6167/14-ц (провадження № 61-18564св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 213/1972/16-ц (провадження № 61-24662св18). У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 жовтня 2022 року становить - 6700 гривень. Розрахунок грошової суми еквівалентної заподіяної моральної шкоди має бути здійснений, виходячи з розмірі мінімальної заробітної плати станом на 2022 рік, тобто 6700 грн. Однак, вбачаючи правові підстави для розрахунку моральної шкоди, виходячи з цієї суми (6700,00 грн.), суд, при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог з огляду на ч. 2 ст. 264 ЦПК України. Враховуючи обставини справи, представлені позивачем докази, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача, суттєві порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач, виходячи з принципу співмірності, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та необхідність компенсації позивачу спричиненої моральної шкоди саме у розмірі 331709,67 грн., виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 6500,00грн. У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів. Згідно ст. 48 БК України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати повинні бути компенсовані за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial