Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

13.07.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району, Івано-Франківської області, про усунення перешкод в користуванні під`їздною дорогою та стягнення моральної шкоди. Просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні під`їзною дорогою шириною 4,0 метра, довжиною 21 метр, яка веде до її, [PERSON] домоволодіння, що за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання зняти навісний замок із воріт або надати їй, [PERSON] ключ від нього, а також зобов`язати не чинити перешкод в користуванні нею, шляхом залишення транспортного засобу на проїжджій частині, в тому числі для проїзду транспортними засобами. Також просила стягнути із [PERSON] на її користь 10000 грн.\~00\~коп. спричиненої моральної шкоди та понесені нею, документально підтверджені судові витрати по даній справі щодо оплати судового збору та витрат на правничу допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та просили їх задоволити в повному обсязі. Відповідач та її представник в ході розгляду справи позов не визнали, просили відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Зокрема, представник відповідача пояснив, що між сторонами по даній справі були нормальні стосунки, однак вони погіршились після того як в травні 2021 року в [PERSON] з подвір`я пропали її речі, і в зв`язку із цим остання на деякий час встановила на ворота, що на початку під`їзної дороги колодку. Зазначив, що в подальшому вказаний замок було знято відповідачем із воріт і перешкод позивачу в користуванні під`їздною дорогою не чиниться. Вважає, що позов до задоволення не підлягає, так як він побудований на припущеннях, можливість проїзду до господарства [PERSON] забезпечена. Що стосується відшкодування моральної шкоди, вказав, що вона позивачем не доведена, доказів висловлювання [PERSON] в бік позивача [PERSON] нецензурною лайкою немає, все грунтується, на його думку, на припущеннях, тобто доводи позивача є голослівними. Таким чином, просив суд відмовити в задоволенні даного позову. Представник третьої особи Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області в судовому засіданні зазначив, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння, що за адресою: [ADDRESS] і користується під`їздною дорогою, яка межує із господарством [PERSON] , відповідача по справі. Підтвердив, що між сторонами по справі існує спір з приводу користування даною дорогою, оскільки відповідач час від часу залишає на ній свій автомобіль та встановлює замок на ворота, що унеможливлює використання зазначеної дороги позивачем для проїзду до свого домоволодіння. Також пояснив, що вказаний спір був предметом розгляду земельної комісії, яка рекомендувала [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні вищевказаною під`їздною дорогою, оскільки вона є єдиною дорогою, що дає можливість доїзду до будинку останньої, проте відповідач на зазначені рекомендації не відреагувала і спір так і не був вирішений в позасудовому порядку. Підтвердив, що на час розгляду справи, спір з даного приводу існує, так як позивачу зі сторони відповідача продовжують чинитися перешкоди в користуванні даною під`їздною дорогою. Зазначив, що на підставі зібраних доказів слід винести законне та обгрунтоване рішення, в ухваленні якого він покладається на розсуд суду. Разом з тим, в ході розгляду справи на адресу суду надійшла заява, за підписом сільського голови Пасічнянської сільської ради за №220/02-14 від 22.06.2022 року, в якій він вказує, що Пасічнянська сільська рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог аб заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст.77\~ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і проживає в будинку в [ADDRESS] . Дане домоволодіння,\~яке складається\~із житлового будинку і господарських будівель та споруд, належить їй на праві приватної власності, яку вона набула в порядку спадкування за заповітом від своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 08.07.2014 року державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Шушкевич С.М. по спадковій справі №33/2014 та зареєстроване в реєстрі за №1-856 (а.с.7). Вказане свідоцтво зареєстроване в Спадковому реєстрі цього ж числа, номер спадкової справи 55643211, номер у нотаріуса 33-214, номер свідоцтва у Спадковому реєстрі 56279266, що стверджується витягом за №37820859 від 08.07.2014 року. Також дане свідоцтво зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2014 року, номер запису про право власності -6258605, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 401984626240, що стверджується витягом за індексним номером 23959749 від цього ж числа (а.с.7, 8-9). Також, в порядку спадкування за заповітом позивачу перейшла у власність від її матері [PERSON] і приватизована земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер 2624055300:02:001:0054, яка знаходиться за тією ж адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для обслуговування отриманого спадкового жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №958189, виданого 30.01.2012 року Битківською селищною радою на підставі рішення Битківської селищної ради №173-5/2011 від 03.04.2011 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №262400001001230 (а.с.16). Даний факт стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 08.07.2014 року державним нотаріусом Надвірнянської РДНК Івано-Франківської області Шушкевич С.М. по спадковій справі №33/2014 та зареєстроване в реєстрі за №1-857, яке зареєстроване в Спадковому реєстрі цього ж числа, номер спадкової справи 55643211, номер у нотаріуса 33-214, номер свідоцтва у Спадковому реєстрі 56279297, що підтверджується витягом за №37820906 від 08.07.2014 року. Також дане свідоцтво зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2014 року, номер запису про право власності - 6258948, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 402008726240, що стверджується витягом за індексним номером 23960960 від цього ж числа (а.с.10, 11, 12). Місцезнаходження отриманих позивачем від померлої матері [PERSON] , [INFO] в порядку спадкування за заповітом домоволодіння та приватизованої земельної ділянки площею 0.1500 га., призначеної для будівництва та обслуговування даного спадкового домоволодіння підтверджує витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-2600796332014 від 08.07.2014 року, з якого вбачається, що кадастровий номер даної земельної ділянки 2624055300:02:001:0054 і вона знаходиться в [ADDRESS] . З опису меж даної земельної ділянки також вбачається, що єдиною під`їзною дорогою до належного [PERSON] спадкового домоволодіння та земельної ділянки є відрізок землі шириною 4,3 м. від букви «В» до букви «Г», що належить Битківській селищній раді, який позначений як заїзд (а.с.15). Зазначена під`їзна дорога, що веде до належного позивачу на праві приватної власності домоволодіння, проходить повз житловий будинок відповідача [PERSON] . Як перевірено судом, вказана під`їзна дорога є єдиною можливою для того щоб доїхати до господарства позивача, про що свідчить рішення виконавчого комітету Битківської селищної ради народних депутатів Надвірнянського району Івано-Франківської області за №100 від 21.07.1997 року про виділення під`їзної дороги до житлового будинку, з якого вбачається, що батькові позивача - [PERSON] була виділена під`їзна дорога до власного житлового будинку по [ADDRESS] , шириною 4 м. і довжиною 21 м., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.17). Крім того, в процесі приватизації успадкованої позивачем земельної ділянки площею 0,15 га., [PERSON] , тобто матір`ю останньої, на підставі рішення Битківської селищної ради за номером 173-5/2011 від 03.04.2011 року в плані меж даної земельної ділянки було також визначено під`їзну дорогу на відрізку землі від букви «В» до букви «Г», що належить Битьківській селищній раді і зазначено його як «заїзд». Про вказану обставину свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК№958189, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №262400001001230 (а.с.16). Як з`ясовано судом, вищенаведений спір щодо користування даною під`їзною дорогою, продовжується вже впродовж тривалого часу, так як попередньо він існував між батьками сторін по справі, а на даний час між ними самими, про що свідчить письмове попередження селищного голови смт.Битків Надвірнянського району Івано- Франківської області [PERSON] за №02-20/331 від 26.06.2014 року, з якого вбачається, що батько позивача - [PERSON] звертався із заявою в Битківську селищну раду про наявність перешкод в користуванні йому дорогою для під`їзду до власного житлового будинку з боку батька відповідача - [PERSON] , що і було встановлено під час виходу на місце, оскільки іншого існуючого проїзду на вказане подвір`я немає та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні зазначеним проїздом. Також, судом встановлено, що з квітня місяця 2021 року відповідач [PERSON] знову почала чинити перешкоди в користуванні під`їзною дорогою до господарства [PERSON] , а саме - спочатку влаштовуючи конфлікти, не давала тільки можливість проїхати по спірній дорозі транспортними засобами, з метою доставки до господарства позивача дров для опалення, будівельних матеріалів, придбаних домашніх речей тощо, а в подальшому почала залишати на проїжджій частині дороги належний їй легковий автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , чим створює перешкоди для проїзду транспортних засобів до подвір`я [PERSON] . Крім того, як перевірено судом, на ворота, які розміщені на початку спірної ділянки дороги, яка веде до їхніх господарств, відповідач встановила навісний замок, закривши його на ключ, чим повністю унеможливила під`їзд [PERSON] до її господарства. Таким чином, вже тривалий час відповідач [PERSON] , поклавши навісний замок на ворота і закривши їх на ключ, а також ставлячи належний їй транспортний засіб на проїзну частину під`їздної дороги шириною 4,0 метра, довжиною 21 метр до господарства позивача, чинить їй і членам її сім`ї перешкоди в користуванні даною дорогою, позбавивши їх можливості проїзду та проходу до власного житлового будинку. Як вбачається із акту засідання комісії з питань земельних відносин, екології, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток та благоустрою Пасічнянської сільської ради від 28.05.2021 року, було розглянуто звернення [PERSON] щодо факту перешкоджання відповідачем [PERSON] в користуванні дорогою загального користування, тобто під`їздною дорогою до її господарства. На даному засіданні комісії [PERSON] повідомила, що у зв`язку із тим, що в неї невелике подвір`я, вона немає можливості покласти автомобіль в іншому місці, окрім під`їздної дороги, яка веде до господарства позивача. Як наслідок комісія рекомендувала [PERSON] забрати автомобіль з під`їздної дороги та не чинити перешкод в користуванні зазначеною дорогою. Копія вказаного акту долучена до матеріалів справи (а.с.19). Однак, як з`ясовано в ході розгляду справи, відповідач продовжує чинити позивачу перешкоди в користуванні під`їздною дорогою, що знайшло своє підтвердження під час проведення перевірки звернення [PERSON] працівниками Надвірнянського РВП, про що свідчать повідомлення на ім`я останньої за №4965 за червень місяць 2021 року та за №5864/108/50/04 від 25.06.2021 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.21, 22). Як вбачається із матеріалів справи, факт перекриття [PERSON] під`їзної дороги до господарства [PERSON] шляхом встановлення огорожі з воротами, що закриті на замок та залишенням автомобіля на проїжджій частині дороги, стверджується також долученими до матеріалів справи фотознімками, зробленими у вказаний вище період часу. Таким чином, відповідач [PERSON] своїми неправомірними діями, позбавляє [PERSON] права та можливості користування даною під`їзною дорогою, що в свою чергу передбачає порушення права на користування її власністю, в тому числі земельною ділянкою, оскільки іншої дороги до будинку немає. Отже, судом перевірено, що [PERSON] неодноразово зверталася в органи місцевого самоврядування та правоохоронні органи із скаргами для вирішення даного питання, однак відповідач і на вимоги службових осіб даних органів не реагує, що і зумовило [PERSON] звернутися із даним позовом до суду. Суд констатує, що згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а)\~визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Встановлені та\~наведені вище\~обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , показання яких логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Разом з тим, суд критично оцінює показання допитаної в судовому засіданні в якості свідка відповідача [PERSON] , яка ствердила, що ніяких перешкод вона позивачу [PERSON] не чинить, оскільки вони спростовуються здобутими в ході розгляду справи доказами, в їх сукупності. Частиною 2 ст.13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно ч.3 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Згідно ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення ць-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки зійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Суд констатує, що згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зі змісту ст.81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що за вказаних обставин відповідач [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] в користуванні під`їзною дорогою шириною 4,0 метра, довжиною 21 метр, яка веде до домоволодіння останньої, що за адресою: [ADDRESS] , що на переконання суду стороною відповідача не спростовано. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в цій частині підлягає до задоволення і [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] , слід зобов`язати усунути перешкоди в користуванні під`їзною дорогою шириною 4,0 метра, довжиною 21 метр, яка веде до домоволодіння [PERSON] , [INFO] , що за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання зняти навісний замок із воріт або надати [PERSON] ключ від нього, а також зобов`язати не чинити перешкод в користуванні нею шляхом залишення транспортного засобу на проїжджій частині, в тому числі для проїзду транспортними засобами. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які зумовили негативні зміни у житті [PERSON] , переживання фізичних незручностей, психологічний дискомфорт, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, дратівливість, почуття образи, обурення. Наслідки неправомірних дій [PERSON] потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (в тому числі на проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних та душевних ресурсів, які вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Враховуючи, що відповідач вже тривалий час чинить перешкоди позивачу та членам її сім`ї в користуванні під`їзною дорогою до власного господарства їй спричиняються моральні страждання, оскільки кожен випадок звернення до відповідача із вимогою усунути перешкоди в користуванні під`їздною дорогою супроводжувався суперечками та конфліктами, що викликало в позивача почуття обурення, образи та психологічний дискомфорт. Як стверджує позивач, врезультаті протиправних дій відповідача, вона з чоловіком не може вести нормальний спосіб життя, оскільки вони не можуть завезти додому дрова для опалення, корм для худоби і птиці, продукти харчування, інші необхідні домашні речі, тощо. Також, до них не можуть приїхати їхні родичі і знайомі, так як немає, де залишити транспортні засоби в зв`язку з неможливістю заїзду на їхнє подвір`я, що в свою чергу в сукупності викликає у неї постійно знижений та нестійкий настрій, дратівливість та обурення. Таким чином внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , які виражаються в перекритті під`їзної дороги до господарства, позивачу заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних психічних страждань, характер немайнових втрат вона оцінює в 10000 грн. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як слідує із роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року за №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до роз`яснень п.5 та п.9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Беручи до уваги вищенаведені обставини справи, докази створення відповідачем перешкод в користуванні позивачем під`їздною дорогою, висновок суду про неправомірність дій відповідача, суд вважає, що діями [PERSON] заподіяно моральну шкоду [PERSON] , внаслідок чого вона перенесла моральні страждання, а саме: позивач змушена була звертатися для захисту своїх порушених прав та інтересів в різні державні інстанції, переживала незручності щодо неможливості в повній мірі розпоряджатись своїм майном, в зв`язку з чим зазнала ймовірного погіршення стану здоров`я. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг її страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, ступінь вини відповідача та її матеріальний стан, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди задоволити частково. Беручи до уваги роз`яснення п.9 Постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що належною грошовою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу порушенням її майнового права з боку відповідача [PERSON] , є грошова сума у розмірі 5000 грн. 00 коп. і вважає її достатньою для отримання [PERSON] відповідної сатисфакції, а не збагачення за рахунок відповідача. В решті вимог позову [PERSON] в цій частині, на переконання суду, слід відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в цій частині підлягає до часткового задоволення і з [PERSON] на користь позивача належить стягнути 5000 грн.\~00\~коп. спричиненої моральної шкоди. Відносно вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь документально підтверджених судових витрат по даній справі щодо оплати судового збору та витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Згідно п.1 ч.3\~ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих стороною позивача договору про надання правничої допомоги №89 від 23.06.2021 року, попереднього розрахунку суми судових витрат від 06.07.2021 року, квитанції серії АЕ №0620 від 23.06.2021 року, акту виконаних робіт від 28.02.2023 року, витрати [PERSON] на правничу допомогу склали 4000 грн. 00 коп. (а.с.40-41, 43, 44, 224). У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , а саме зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні під`їздною дорогою та стягнення моральної шкоди, зменшивши її розмір, із відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп. згідно квитанції серії АЕ №0620 від 23.06.2021 року. Разом з тим, за звернення до суду із даним позовом [PERSON] було сплачено судовий збір за дві вищенаведені позовні вимоги, тобто 908 грн. 00 коп. за немайнову вимогу (про усунення перешкод в користуванні під`їздною дорогою) та 908 грн. 00 коп. за майнову вимогу (стягнення моральної шкоди), виходячи із ціни позову в цій частині, тобто в мінімальному розмірі. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про повне задоволення позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні під`їздною дорогою та часткове задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1362 грн. 00 коп. сплаченого судового збору, тобто 908 грн. 00 коп. сплаченого судового збору за немайнову вимогу про усунення перешкод в користуванні під`їздною дорогою, яка судом задоволена в повному обсязі, а також 454 грн. 00 коп. сплаченого судового збору за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди, тобто пропорційно розміру її задоволення. На підставі\~наведеного,\~ст.ст.3,\~13,\~15,\~16,\~23,\~391,\~1167\~ЦК України,\~ст.ст.91,\~103,\~152,\~158\~ЗК України\~та

Outcome: approved