Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У червні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в останній редакції якої позивач просив суд стягнути з товариства: суму безпідставно списаних (знятих) коштів у розмірі 47\~168,53 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що у нього в користуванні була кредитна картка АТ КБ «ПриватБанк» за № [NUMBER] . 15.07.2021, невідомими особами, шахрайським шляхом, з вищезазначеної кредитної карта було знято 25\~000,00 грн. З огляду на те, що вказані дії, зі зняття коштів, не вчинялися позивачем, останній вважав безпідставним вчинення відповідачем дій спрямованих на стягнення (списання) вказаної суми з нарахованими на неї відсотками, яка наразі становить 47\~168,53 грн. Відповідачем було надано відзив, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами. Так, останнім зазначено, що 15.07.2021 за рахунком позивача був здійснений, за допомогою його фінансового номеру, переказ коштів, який вимагає введення номеру картки, терміну її дії, коду CVV2 та підтвердження 3Dsecure. З огляду на те, що переведення коштів, здійсненим шляхом, вимагає персональної участі позивача, доводи викладені у позові щодо відсутності участі останнього у здійсненні трансакції, є безпідставними. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому акцентовано увагу на правових позиціях ВСУ, згідно яких банк, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або, які були виконані не коректної, негайно відшкодовує платнику суму такої операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 03.11.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили. В силу\~положень ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до копії заяви [PERSON] адресованої ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, останній, 10.08.2021 звернувся до поліції з заявою щодо здійснення викрадення грошових коштів з банківської карти № [NUMBER] . У вказані заяві зазначено, що вона є повторною, першу було подано 15.07.2021 та зареєстровано 20.07.2021. Згідно з копією витягу з ЄРДР від 03.09.2021, 02.09.2021 зареєстровано кримінальне провадження №12021046640001157, за заявою [PERSON] . Відповідно до копії заяви-повідомлення адресованої [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» від 25.08.2021, останній повідомив банк, що 15.07.2021 невідомими особами, шляхом шахрайських дій, було викрадено грошові кошти у розмірі 25\~000,00 грн. з кредитної карти за № [NUMBER] , а 03.02.2022 направлено вимогу щодо зарахування на банківську карту безпідставно зняті грошові кошти. Згідно з копією відповіді АТ\~КБ «ПриватБанк»\~від 10.09.2021 наданої на заяву від 25.08.2021, зазначено,\~що банком\~встановлено,\~що 15.07.2021\~за рахунком\~був здійснений\~переказ коштів. При здійснені переказу були коректно введені номер картки, термін дії та CVV2 код Згідно з копії відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 03.02.2022, банк повідомив, що чинним законодавством не надано повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу також зазначено, що згідно діючих правил надання банківських послуг, клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних. На підтвердження нарахування та списання відсотків за користування кредитним лімітом, позивачем надано скріншоти з телефону, а також довідку про рух коштів за карткою № [NUMBER] та додатковим рахункам за період з 01.08.2021 по 16.11.2022. Також на підтвердження вчинення дій спрямованих на припинення протиправного діяння, позивачем надано скріншоти з телефону щодо блокування картки. Вказані дії мали місце 15.07.2021. Частиною 1статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1\~статті 1066 ЦК України\~за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1073 ЦК України\~визначає, що у\~разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного\~списання банком\~з рахунка\~клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі\~ст.1 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~платіжною картою\~є електронний\~платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього\~Закону\~вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12\~статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення N 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705\~(далі - Положення N 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення N 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення N 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після\~виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або\~платіжних операцій,\~які він\~не виконував,\~зобов`язаний\~негайно повідомити\~банк або\~визначену ним\~юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення N 705). Пунктами 7, 8 розділу VI Положення N 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення N 705 користувач не\~несе відповідальності\~за здійснення\~платіжних операцій,\~якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у\~постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15.\~Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі N 127/23496/15-ц\~(касаційне провадження N 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав. Згідно зі\~статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою, шостою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 16 ЦК України\~захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з пунктом 37.2\~статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року N 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі N 6-71цс15. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі N 699/16-ц (провадження N 61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі N 754/15020/15-ц (провадження N 61-22283св18) зроблено висновок, що "користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної\~ідентифікації самого\~електронного платіжного\~засобу і\~його користувача,\~крім випадків,\~якщо доведено,\~що дії\~чи бездіяльність\~користувача призвели\~до втрати,\~незаконного використання\~ПІНу або\~іншої інформації,\~яка дає\~змогу ініціювати\~платіжні операції. Лише наявність\~обставин,\~які безспірно\~доводять,\~що користувач\~своїми діями\~чи бездіяльністю\~сприяв втраті,\~незаконному використанню\~ПІН-коду\~або іншої\~інформації,\~яка дає\~змогу ініціювати\~платіжні операції,\~є підставою\~для притягнення\~її до\~цивільно-правової\~відповідальності. Така правова позиція була висловлена в\~постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі N 6-71цс15\~та в постановах Верховного Суду від 21.02.2019 у справі N 489/1649/17, від 29.01.2020 у справі №.669/534/15-ц. Тобто, з аналізу вищезазначених норм матеріального права у взаємозв`язку з правовими позиціями ВС, вбачається, що у справах даної категорії, на відповідача, тобто банк, покладено обов`язок доведення обставин, які безспірно свідчать, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. З огляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про дії або бездіяльність позивача, що стали передумовою для списання коштів з картки останнього, заявлені позовні вимоги щодо стягнення коштів у сумі 47\~168,53 грн. підлягають задоволенню. Також суд зазначає, що доводи відповідача щодо зволікання позивача з повідомленням про списання коштів вказують на його халатність не заслуговують на увагу, оскільки зі заяви-повідомлення від 25.08.2021 адресованої АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на вимогу [PERSON] його кредитна картка 15.07.2021 була заблокована, вказане також підтверджується скріншотами з відповідним повідомленням банку. Посилання відповідача з приводу відсутності підстав для відшкодування нарахованих відсотків не заслуговує на увагу, оскільки такі вже є стягнутими про що свідчить надана позивачем виписка по рахунку. Суд, також зазначає, що посилання відповідача на постанову ВС від 10.10.2019 винесену за результатами розгляду справи №320/8618/15 в розрізі правомірності нарахування відсотків, не є доречним оскільки вказана постанова висвітлює питання щодо можливості саме зобов`язання вчинення дій, а не стягнення безпідставно списаних коштів. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Так, на підтвердження розміру витрат позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №42/21 від 06.08.2021, копію додатку №2 від 15.02.2022, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акту про приймання виконаних робіт №РО-19 від 09.06.2022. Отже, оскільки позивачем, на підтвердження понесених витрат, на правничу допомогу, пов`язану зі зверненням до суду з даним позовом надано належні докази та враховуючи те, що заявлена сума є співмірною із обсягом виконаної адвокатом роботи, а також значенням справи для учасників, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 5000,00 грн., тобто сума яка є пропорційною до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved