Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

6 жовтня 2020 року КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за спожиту від АТ «К.ЕНЕРГО» до 01.05.2018 теплову енергію у розмірі 3335,78 грн з урахуванням інфляційної складової боргу та 3% річних, заборгованість за спожиту з 01.05.2018 року теплову енергію у розмірі 4291,10 грн з урахуванням інфляційної складової боргу та 3% річних, а також судовий збір у сумі 2 102,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВНЕРГО» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії) заборгованості за спожиту до 01.05.2018 теплову енергію до відповідача [PERSON] за договором № 3050110 у розмірі 3023,64 грн. Оскільки відповідачка зареєстрована та є власником квартири [ADDRESS] отже є і споживачем послуги теплової енергії у гарячій воді, які з 01.05.2018 року постачає КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Проте відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період з березня 2019 року по січень 2020 року включно утворилась заборгованість, яка станом на 01.02.2020 складає 4206,37 грн. Будинок [ADDRESS] не обладнаний будинковим приладом обліку, тому нарахування за спожиту теплову енергію проводиться розрахунковим способом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦКУ позивачем нараховано інфляційну складову боргу та 3% річних. У квітні 2019 року відповідача повідомлено про відступлення права вимоги за Договором цесії та був направлений лист від 16.04.2020 року щодо наявної заборгованості за спожиту теплову енергію за період діяльності ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго». Загальна сума позовних вимог позивача становить 7626,88 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 15 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 96). Представник КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» надіслала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позов не подала, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталася. Судова повістка, яка була направлена на адресу реєстрації відповідача, отримана 12.01.2023. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, які не містять відзиву, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерного енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 року КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює постачання теплової енергії. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 601-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії (а.с. 70). Відповідно до пункту 429 Додатку №1 до Договору цесії, позивач набув право вимоги заборгованості за спожиту до 01.05.2018 до [PERSON] теплову енергію за Договором №3050110 у розмірі 3023,64 грн (а.с. 72). Згідно п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1, сплати заборгованостей, право вимоги яких відступлене за цим договором. Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші (без виключень та обмежень). Таким чином, позивач прийняв право вимоги до [PERSON] заборгованості за спожиті послуги теплової енергії, а також прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Відповідно до акту №23 приймання-передачі фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли білінгових систем ПК «БІТеК» та ПК «Уніван-Термал», ПАТ «Київенерго» передало позивачу програмний комплекс «Уніван-Термінал» до якого здійснювалось ПАТ «Київенерго» внесення даних щодо обліку, нарахування та спожиту теплову енергію за Договором №210045-0501. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1997 року, є власницею квартири [ADDRESS] , зареєстрована за вказаною адресою з 21.11.2016, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання відділу з питань реєстрації Голосіївської РДА № 13396565 від 29.10.2020 (а.с. 69, 95). Також за даною адресою закріплений особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідачки, а тому вона є споживачем теплової енергії, яку постачає КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст. ст. 68, 156, 162. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов?язки, визначаються Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV в редакції, чинній на момент надання послуг та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який введено в дію з 01.05. 2019 року. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. 01.10.2001 року між ПАТ «Київнерего» та [PERSON] укладено Договір № 3050110 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до якого постачальник зобов`язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язався отримати її та оплатити, відповідно до умов, викладених в Договорі. Договір діє до 31.12.2001 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 4.3. Договору). Відповідно до п. 4.10. припинення дії Договору не звільняє «Споживача» від обов`язку повної сплати за надані послуги. Відповідно до п.3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону№ 2189-VIII передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 01 травня 2019 року), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договір за правилами Закону № 2189-VIII між позивачем та відповідачем не укладався. Відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Згідно з ч. 6 ст. 19, ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Так, до позовної заяви позивач додав корінці нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, з яких вбачається, що для будинку [ADDRESS] безперебійно надавалась теплова енергія. Крім того, позивачем надано облікові картки за період з січня 2018 року по квітень 2018 року, згідно з якими абонент використав теплоенергію на 3023,64 грн; за період з березня 2019 року по січень 2020 року - на 4206,37грн (а.с. 26-29, 30-33, 34-35,39-49 ), а також акти звіряння розрахунків за теплову енергію. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Будинок [ADDRESS] не обладнаний будинковим приладом обліку, тому нарахування за спожиту теплову енергію проводиться розрахунковим способом. Розрахунки з відповідачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими відповідними Розпорядженнями КМДА, за кожну відпущену Гігакалорію (1 Ггал/грн). Згідно з ч. 6 ст. 19, ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Так, за приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач не здійснював оплату за отриману теплову енергію, в результаті чого за період з січня 2018 року по квітень 2018 року включно утворилась заборгованість, яка станом на дату укладення Договору цесії становила 3023,64 грн, що підтверджується довідкою про стан розрахунків за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплову енергію до 01.05.2018 року (а.с. 8-9). З метою досудового врегулювання спору позивачем 19.08.2019 на адресу [PERSON] направлено вимогу №30/вих.3050100 щодо погашення заборгованості за спожиту теплову енергію та доведено до відома про відповідальність за прострочення виплат за зобов`язанням, відповідно до ч.2 ст. 265 ЦПК України (а.с. 67). Також враховуючи те, що відповідач користується послугами, але своєчасно не сплачує за спожиту теплову енергію у гарячій воді, відповідно до довідки про стан розрахунків (а.с. 37), за період з березня 2019 року по січень 2020 року включно за ним обліковується заборгованість у розмірі 4206,37 грн та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. 16.04.2020 на адресу відповідача була направлена претензія щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію (а.с. 75). Однак, зазначені вимога та претензія боржником залишені без виконання. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідно до наведених представником позивача розрахунків інфляційної складової боргу та 3% річних, з відповідача підлягає стягненню за період з 01.11.2018 по 01.02.2020 інфляційне збільшення у розмірі 198,57 грн та 3% річних у розмірі 113,57 грн; за період 01.03.2019 по 01.02.2020 року - інфляційне збільшення у розмірі 33,15 грн та 3% річних - 51,58 грн (а.с. 10, 38). У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку. Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. В зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 102,00 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved