Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати\~від дня\~пред`явлення позову\~до суду,\~тобто з\~06\~січня 2023\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~тобто до\~ [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме з моменту звернення до Херсонського міського суду із позовною заявою про стягнення аліментів, починаючи з 28 січня 2022 року по 05 січня 2023 року. Позов обґрунтований наступними обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, малолітня дочка проживає разом із нею, та знаходиться на її утриманні. Вказує, що коштів на достатній рівень життя дочки не вистачає, самостійно належно утримувати дитину вона не має можливості. Тому без матеріальної допомоги відповідача забезпечити належні умови життя, необхідні для розвитку дитини дуже важко. Як відомо позивачу, відповідач є працездатним, має можливість працювати та сплачувати кошти, достатні для всебічного та гармонійного розвитку дитини. Крім того, позивач зазначає, що 19 листопада 2021 року подала до Херсонського міського суду, заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, суд відмовив їй у видачі судового наказу ухвалою від 27 січня 2022 року. На підставі того, що відповідач не хотів добровільно платити аліменти, 28 січня 2022 року подала до Херсонського міського суду позовну заяву про стягнення аліментів. Разом із цим, у зв`язку з повномасштабною агресією Росії проти України, розгляд вищевказаної справи не відбувся. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розгляд справи проводити у її відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~матеріалах справи\~доказів,\~що відповідає\~вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони\~\~виникли в зв`язку із обов`язком батьків\~утримувати дитину, а тому регулюються\~Главою 15 СК України. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що сторони проживають окремо, дочка залишилась проживати разом із матір`ю. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки для забезпечення достатнього рівня її життя та розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до вимог\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що дочка сторін, потребує матеріальної допомоги, тому вважає, що оскільки відповідачем не надано жодних доказів щодо своєї непрацездатності, наявності інших дітей, перебування на його отриманні інших осіб, то він може платити аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини свого заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати\~від дня\~пред`явлення позову\~до суду,\~тобто з\~06\~січня 2023\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~тобто до\~ [INFO] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення аліментів, які підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Щодо вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, адже докази на підтвердження ухилення відповідача\~від сплати\~аліментіву матеріалах справи відсутні. Свої правом на подання клопотання про витребування доказів, яке передбачене ст. 84 ЦПК України, позивач скористалась на власний розсуд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку по необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір по справі складає 1073,60 гривень. Враховуючи процент задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави мають бути стягнуті витрати на оплату судового збору в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial