Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

11.07.2022 року керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області звернулася до суду в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області до [PERSON] про витребування земельних ділянок. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 23.01.2020 року визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області №755-р від 24.12.2012 року "Про затвердження проекту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Калинівської сільської ради" в частині затвердження проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надання [PERSON] земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622 для ведення особистого селянського господарства у межах території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №260342 від 29.12.2012 року, виданий [PERSON] та витребувано у [PERSON] у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622. 01.02.2021 року Єланецьким районний судом видано виконавчий лист по виконанню вищеваказаного рішення суду, який 26.04.2021 року повернуто стягувачу в звязку з відсутністю вищевказаної земельної ділянки у боржника. Посилаючись на те, що 29.03.2019 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622 припинено у звязку з її поділом на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 4823081700:01:000:0917 та 4823081700:01:000:0918 площею 1 га кожна, заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 просила суд витребувати вказані земельні ділянки у відповідача [PERSON] у власність держави в особі Єланецької селищної ради та стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подачу позовної заяви. Ухвалою від 15.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 15.07.2022 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області заяву керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0917, розташовану в межах території Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4823081700:01:000:0917, розташованої в межах території Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками); накладено арешт на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0918, розташовану в межах території Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4823081700:01:000:0918, розташованої в межах території Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками); заборонено [PERSON] вчиняти із земельними ділянками з кадастровими номерами: 4823081700:01:000:0917 та 4823081700:01:000:0918 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаних земельних ділянок, їх поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо них. 23.08.2022 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області провадження у цивільній справі №476/250/22 (провадження №2/476/111/2022) за позовом керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області до [PERSON] про витребування земельних ділянок зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №490/6851/21 (провадження №2/490/744/2022) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 09.11.2022 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області поновлено провадження у даній цивільній справі. 28.12.2022 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області до [PERSON] про витребування земельних ділянок відмовлено. Прокурор позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про слухання справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи на підставі розпорядження голови Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 09.04.2003 року №125-р "Про затвердження проектів відведення земельних ділянок" [PERSON] набула безоплатно у власність із земель державної власності земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4824280400:15:000:0256, призначену для ведення особистого селянського господарства у межах території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №099241 від 18.06.2003 року. Розпорядженням голови Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області від 24.12.2012 року №755-р "Про затвердження проекту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Калинівської сільської ради" [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності та передано їй у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622, призначену для ведення особистого селянського господарства у межах території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. На підставі вищевказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №260342 від 29.12.2012 року. Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 23.01.2020 року визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області №755-р від 24.12.2012 року "Про затвердження проекту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Калинівської сільської ради" в частині затвердження проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надання [PERSON] земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622 для ведення особистого селянського господарства у межах території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №260342 від 29.12.2012 року, виданий [PERSON] та витребувано у [PERSON] у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622 (а.с. 27-38). Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2020 року вищевказане рішення залишено без змін. (а.с. 39-47). 01.02.2021 року Єланецьким районний судом видано виконавчий лист по виконанню вищеваказаного рішення суду. 26.04.2021 року постановою начальника відділу Єланецького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернуто стягувачу Головному управлінню Дергеокадастру у Миколаївській області виконавчий документ в звязку з відсутністю у боржника [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622 (відсутня на кадастровій карті та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) (а.с. 48-50). Із матеріалів справи слідує, що 29.03.2019 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622 припинено у звязку з її поділом на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 4823081700:01:000:0917 та 4823081700:01:000:0918 площею 1 га кожна (а.с. 12-20). Прокурор вважає, що рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 23.01.2020 року витребувано у відповідача у власність держави земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622. Вказане рішення суду неможливо виконати в звязку з відсутністю обєкта цивільних прав. яку поділено на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 4823081700:01:000:0917 та 4823081700:01:000:0918 площею 1 га кожна, підлягають витребуванню. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України, перелік випадків витребування майна власником від добросовісного набувача не підлягає розширеному тлумаченню і можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Відповідно до ч. 2 п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні враховувати, що у разі якщо майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник на підставі статті 388 ЦК України, має право звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Згідно з п. 23 вищевказаної постанови, відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Як зазначено Верховним Судом України у постанові № 6-140цс14 від 17.12.2014 року, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому, норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в наступному було відчужене набувачем третій особі, оскільки вказана норма надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387, 388 ЦК України. Верховним Судом України звернуто увагу на те, що при розгляді спорів щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України. Також, під час розгляду спорів про витребування майна мають бути встановлені всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. Така ж правова позиція міститься в постанові колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України №6-53цс12. Разом з тим, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України. Статтею 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно із ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Втручання держави в право власності фізичної особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого надається державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння та користування майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу і є національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв`язку з чим гарантоване Конституцією України право власності на землю має набуватися і реалізовуватися громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Незаконне виділення, надання в користування, передача у власність, відчуження земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. У силу об`єктивних, явних та документально підтверджених даних, первинний набувач земельної ділянки усвідомлював що порушив встановлений законодавством порядок отримання у власність землі, що ставить його добросовісність під час набуття спірної земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Звернення прокурора до суду фактично спрямоване на задоволення суспільної потреби по відновленню законності при вирішенні суспільно важливого питання щодо збереження земель сільськогосподарського призначення. У той же час, відчуження земель із порушенням вимог чинного законодавства не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні. Отже, правовідносини щодо набуття та використання земель становлять суспільний інтерес, а незаконність при їх відчуженні такому суспільному інтересу не відповідає. Згідно з постановою Верховного Суду України від 27.05.2020 у справі за № 373/1229/16-ц, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Зі змісту положень ч. 4 ст. 56 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в ухвалі від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, а також у постанові від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Статтею 324 ЦК України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області, яке набрало законної сили 23.01.2020 року, земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622, право власності на яку 29.03.2019 року погашено на підставі поділу, витребувано у [PERSON] у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Разом з тим, з 27.05.2021 набули чинності зміни до Земельного кодексу України, а саме, п. 24 розділу Х Перехідних положень, відповідно до яких землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До повноважень селищних рад у галузі земельних відносин, відповідно до ст.ст. 83, 122 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України. Селищні ради на їхній території передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Отже, органом, який на даний час наділений правом власності та розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення комунальної власності, є Єланецька селищна рада, тому спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 4823081700:01:000:0917 та 4823081700:01:000:0918 площею 1 га кожна, які утворилися в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 4823081700:01:000:0622, площею 2 га, підлягають витребуванню у власність територіальної громади в особі саме цього органу. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки у відповідача на користь територіальної громади в особі Єланецької селищної ради підлягають задоволенню. Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури підлягають стягненню 3721,50 грн. (за подання позову - 2481 грн., за подання заяви про забезпечення позову - 1240,50 грн.) в рахунок відшкодування сплаченого судового збору (а.с. 61, 68). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved