Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, в якому просила суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 07.08.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гайдейчук Г.В., зареєстрований в реєстрі за №1623 та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.09.2009 позивач на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О., зареєстрованого в реєстрі за №2284, придбала у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дану квартиру позивач у 2015 році здала в оренду [PERSON] , з якою узгодила всі істотні умови щодо вартості оренди та витрати на комунальні послуги. Кошти за оренду квартири отримувала позивач або її мати [PERSON] , з якою у позивача завжди були теплі та довірливі стосунки. У 2019 році позивач захворіла, у неї була підозра на онкозахворювання. З квітня по вересень 2019 року позивач проходила обстеження, перенесла операцію в Подільському регіональному центрі онкології та тривалий час перебувала на реабілітації. Їй не могли поставити однозначний діагноз, стан здоров`я погіршувався. У липні 2019 року мати позивача запропонувала їй оформити спірну квартиру на матір, оскільки позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] і квартира була придбана позивачем та її цивільним чоловіком за спільні кошти. Мати позивачки боялася, що у випадку, якщо з позивачем щось станеться, на квартиру буде претендувати чоловік позивачки і її донька [PERSON] не буде мати будь-яких прав на вказану квартиру. Мати запевнила позивачку, що в будь-якому випадку позивач нічим не ризикує, оскільки є єдиною спадкоємицею за законом. Також мати запевнила позивачку, що у разі, якщо із нею щось станеться, квартира перейде до дочки позивача [PERSON] . 07.08.2019 між позивачем та її матір`ю [PERSON] був укладений договір дарування спірної квартири, який мав ознаки фіктивного, оскільки умисел позивачки з матір`ю був направлений на те, щоб цивільний чоловік [PERSON] не претендував на частку у спірній квартирі. Після укладення вказаного договору [PERSON] продовжувала проживати у спірній квартирі, платити за неї орендну плату, яку продовжувала отримувати позивач. [INFO] після тривалої хвороби померла мати позивачки [PERSON] . Позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті матері, тому 02.07.2020 звернулася до Третьої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак в подальшому нотаріус повідомила позивача, що із заявами про прийняття спадщини звернулися особи, які не мали будь-яких родинних стосунків ні з позивачем, ні з її матір`ю. Нотаріус повідомив, що мати позивачки 23.03.2020 склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., відповідно до якого [PERSON] на випадок смерті зробила відповідне розпорядження на спірну квартиру на квартирантку [PERSON] . Таким чином, мати позивачки розпорядилася майном, фактичним власником якого є [PERSON] . Договір дарування спірної квартири був вчинений позивачкою і матір`ю лише для виду. Мати в квартирі не проживала, в ній постійно проживала квартирантка [PERSON] , яку в квартиру поселила позивач як власник квартири. Оскільки договір дарування спірної квартири не був спрямований на настання реальних наслідків, умисел на укладення фіктивного правочину мали дві сторони - позивач як дарувальник та її покійна мати як обдарований, належним способом захисту порушеного права є звернення до суду з позовом про визнання такого договору дарування фіктивним, і як наслідок - недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що 07.08.2019 між нею та її покійною матір`ю [PERSON] був укладений договір дарування спірної квартири, який мав ознаки фіктивного без створення юридичних наслідків, оскільки умисел позивачки з матір`ю був направлений на те, щоб цивільний чоловік [PERSON] не претендував на частку у спірній квартирі. У вказаній квартирі проживала [PERSON] як орендар та сплачувала за неї орендну плату, яку отримували або вона, або її мати. В січні 2020 року вона останній раз бачилась зі своєю матір`ю, оскільки в лютому 2020 року мати втекла в с. Писарівка Вінницького району. Вона розшукувала свою матір, в червні 2020 року звернулася до поліції з приводу зникнення матері. Також зазначила, що [PERSON] як квартирантка та [PERSON] , який спілкувався з її покійною матір`ю, скористалися безпорадністю стану її матері, яка було онкохвора, внаслідок чого було незаконно складено заповіт. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Байдак В.Г. позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] позивач здавала в оренду відповідачці [PERSON] з 2015 року. У 2019 році позивач захворіла, у неї була підозра на онкозахворювання, тому був укладений договір дарування спірної квартири від 07.08.2019 між позивачем та її покійною матір`ю, який не був спрямований на настання реальних наслідків, умисел на укладення фіктивного правочину мали дві сторони - позивач як дарувальник та її покійна мати як обдарована, що доведено в судовому засіданні належними письмовими доказами та показаннями свідків. Представники відповідачів - адвокати Юрченко Т.П. та Браславець Я.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 104-112). Відзив на позовну заяву мотивований тим, що твердження позивачки про укладення договору дарування квартири з метою приховування квартири, як нерухомого майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя та повинно було розподілятись між позивачем та її чоловіком, є безпідставними і необґрунтованими. У період з кінця 2019 року до початку 2020 року [PERSON] страждала на загальну слабкість організму та болі в тілі, які спричинялись раковим захворюванням та інтоксикацією в організмі. З березня 2020 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я через ускладнення стадії ракового захворювання, а також вплив збільшення кількості ракових метастаз у організмі, [PERSON] почала вести лежачий спосіб життя та потребувала постійного догляду. Особами, що здійснювали догляд, забезпечували моральну та матеріальну підтримку хворої, стали [PERSON] , [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] . Будь-якої допомоги зі сторони позивача у такі тяжкі часи [PERSON] не отримала. У зв`язку з тим, що позивач залишила свою матір наодинці з тяжкою хворою та без будь-якої допомоги, [PERSON] 23.03.2020 на випадок своєї смерті скала заповіт, відповідно до якого заповіла квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Як вбачається з оспорюваного договору дарування, позивач передала безоплатно у власність (подарувала), а [PERSON] прийняла у дарунок вказану квартиру. У пункті 9 оскаржуваного договору передбачено, що підписуючи цей договір сторони усвідомлювали значення своїх дій та їх наслідки, суть цього договору та відображення своїх дійсних намірів. Оскаржуваний договір дарування було виконано, дарунок від дарувальника передано обдарованому, яка зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру у встановленому порядку, тобто прийняла у дар спірне майно, а також використовувала та розпоряджалась нею у власних інтересах та на власний розсуд. Фактичне розпорядження спірною квартирою як особистим майном підтверджується тим, що [PERSON] включила спірну квартиру до переліку спадкового майна у складеному нею заповіті, з чого вбачається, що вона не вважала спірний договір дарування фіктивним. Позивачем у цій справі не надано жодного доказу щодо фіктивності оскаржуваного договору дарування в обґрунтування своєї позиції, викладеної за змістом позову. Позивач звертаючись з цим позовом намагається штучно створювати перешкоди відповідачу у реалізації її права на спадщину, що має прямі ознаки зловживання своїми процесуальними правами та штучності позову по справі. Відповідач [PERSON] , допитана в судовому засіданні як свідок суду пояснила, що з [PERSON] познайомилася після смерті [PERSON] . У 2016 році за допомогою ріелтора вона орендувала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір оренди на вказану квартиру не оформляли, оскільки [PERSON] відмовилися укладати будь-які договори. Орендну плату вона сплачувала лише [PERSON] та усі побутові питання вирішувала також з нею, оскільки вважала її власницею вказаної квартири. У [PERSON] були не дуже добрі відносини зі своєю донькою. У [PERSON] було онкозахворювання, їй проведено операцію. [PERSON] приблизно з березня 2020 року проживала у квартирі [ADDRESS] разом із відповідачкою [PERSON] , оскільки стан здоров'я [PERSON] погіршився, їй було важко самостійно ходити, вставати, вона переважно постійно лежала, а [PERSON] здійснювала за нею догляд до дня її смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з позивачкою знайомий з 1995 року, його дружина та позивачка подруги. [PERSON] проживала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Останнім часом у них не ладнались відносини і йому стало відомо, що [PERSON] претендує на квартиру за адресою: [ADDRESS] . У 2019 році при зустрічі з матір`ю позивачки [PERSON] , остання повідомила, що цивільний чоловік її доньки претендує на вказану квартиру, тому вони мають намір квартиру переоформляти на неї. Вказану квартиру здавали квартирантам. Він одного разу підвозив [PERSON] до будинку по [ADDRESS] , щоб вона забрала орендну плату у квартирантів. Особисто він в квартиру не заходив. Також 04.07.2020 він приїжджав на вказану квартиру з [PERSON] , були викликані працівники поліції, внаслідок чого квартиранти надали свідоцтво про смерть [PERSON] . Також зазначив, що мати позивачки [PERSON] хворіла, лікувалася в онкодиспансері, тому при останній зустрічі з ним вона його навіть не впізнала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона особисто знайома з позивачем по справі з 2015 року, оскільки вони були колегами по роботі. Вона часто приходила до позивачки додому, там зустрічала її маму [PERSON] . Позивач проживала з громадянським чоловіком [PERSON] . Якось [PERSON] розказала, що у неї є підозра, що у її чоловіка з`явилась інша жінка і коли позивач сказала йому залишити квартиру, він відмовився. Позивач сказала, що [PERSON] може претендувати на квартиру за адресою: [ADDRESS] , так як він вважав, що квартира була придбана за спільні кошти. У 2019 році вона особисто чула розмову позивачки з її матір`ю про те, що вказану квартиру позивачка має намір подарувати матері. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача з 1985 року, оскільки її дочка дружила з позивачкою та в подальшому вона сама стала товаришувати з [PERSON] , приходили один одного в гості. Також повідомила, що їй відомо про те, що позивач з 2003 року перебувала в громадянському шлюбі з [PERSON] . В 2009 році позивачка купила квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку здавала в оренду. Коли позивач захворіла, її чоловік [PERSON] періодично не з`являвся дома, не ночував, навіть тоді коли її виписували з лікарні, він не приїхав її забрати. [PERSON] їй особисто казала, що в [PERSON] є коханка Люда, у зв`язку з чим він мав намір проживати в квартирі по [ADDRESS] , тому [PERSON] казала, що необхідно щось робити для того, щоб квартира залишилась в сім`ї, внаслідок чого був укладений договір дарування між [PERSON] і [PERSON] . Також зазначила, що востаннє [PERSON] вона бачила в кінці грудня 2019 року чи на початку січня 2020 року, проте остання її не впізнала та тікала від неї. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Згідно копії паспорта [NUMBER] [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). 08.12.2003 [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис №307, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) №00026846698 від 30.06.2020 (а.с. 19). Відповідно до договору дарування від 07.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гайдейчук Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №1623, [PERSON] (дарувальник) передала безоплатно у власність (подарувала), а [PERSON] (обдаровувана) прийняла в дарунок квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. 11.09.2009 за реєстром №2284, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 25.09.2009, реєстраційний номер - 27641860, номер запису - 1710 в книзі 399. Загальна площа квартири 34,4 кв.м., житлова площа квартири 19,1 кв.м. Квартира в цілому складається з коридору, кімнати, кухні, санвузла (а.с. 17, 113-114). На підставі вказаного договору дарування [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.08.2019, від 26.09.2020, від 13.10.2020 (а.с. 78, 115-117). На випадок своєї смерті [PERSON] 23.03.2020 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. За цим заповітом [PERSON] зробила таке розпорядження: квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] ; квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] ; житловий будинок а прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га за кадастровим номером 0520686303:02:001:0072, за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с. 26). [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №1646, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, що належало за життя на праві власності спадкодавцеві. В даному випадку спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №27385 від 01.07.2020 та копією її паспорта [NUMBER] (а.с. 22-23). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2021, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 21.04.2022 (справа №127/19978/20) в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудик Людмили Вікторівни про визнання заповіту недійсним - відмовлено. На а.с. 24-33, 65-77 виписки з медичних карток, медичні довідки, направлення на консультацію, результати досліджень [PERSON]., які остання надала в підтвердження свого стану здоров`я. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 202 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення правочину) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати КЦС від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок щодо доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), в основі якої - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У справі встановлено, що позивач [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі. 07.08.2019 між [PERSON] та її матір`ю [PERSON] було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого позивач [PERSON] подарувала, а відповідач [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений 07.08.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гайдейчук Г.В., зареєстрований в реєстрі за №1623 (а.с. 17). Укладаючи 07.08.2019 договір дарування квартири, його учасники у пункті 9 підтвердили, що однаково розуміють значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтвердили, що не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю, або обмежено дієздатними, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору, укладення договору відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, умови договору та його правові наслідки їм зрозумілі. Квартира належала позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. 11.09.2009 за реєстровим №2284. Звернувшись до суду з позовними вимогами у цій справі, позивач [PERSON] просила суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений 07.08.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гайдейчук Г.В., посилаючись на те, що вказаний договір є фіктивним, оскільки був вчений для виду та без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (а.с. 1-5). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що після укладення оскаржуваного договору дарування квартири [ADDRESS] , право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 115). У вказаній квартирі [ADDRESS] ні до укладення договору дарування, ні після його укладення не були зареєстровані ні позивач [PERSON] , ні її мати [PERSON] , що підтверджується копіями їх паспортів та довідкою МКП «УК «Замостя» №1422 від 05.07.2022 (а.с. 13-14, 23). Позивач в судовому засіданні пояснила, що в квартирі [ADDRESS] вона ніколи не проживала. Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача [PERSON] є адреса: [ADDRESS] (а.с. 14), де вона проживає по теперішній час. [PERSON] померла [INFO] (а.с. 18). Відповідач [PERSON] , яка була допитана судом як свідок повідомила, що [PERSON] приблизно з березня 2020 року проживала у квартирі [ADDRESS] разом із відповідачкою [PERSON] , оскільки стан здоров'я [PERSON] погіршився, їй було важко самостійно ходити, вставати, вона переважно постійно лежала, а [PERSON] здійснювала за нею догляд до дня її смерті. В свою чергу позивач не надала суду належних доказів про те, де фактично проживала її мати до дня смерті. У справі встановлено, що оскаржуваний договір дарування квартири був реальним, оскільки квартира була подарована позивачем [PERSON] добровільно, [PERSON] прийняла квартиру в дар і зареєструвала за собою право власності, що виключає ознаки фіктивності договору. Оскаржуваний договір дарування квартири є реальним, оскільки [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] , розпорядилася своєю всласністю, заповівши вказану квартиру відповідачці [PERSON] (заповіт [PERSON] є чинним і ніким не скасований). Позивачем не доведено, що укладаючи договір дарування квартири від 07.08.2019, обома його сторонами, зокрема, дарувальником [PERSON] та обдаровуваною [PERSON] , не мали на меті встановлення правових наслідків. Доводи позивача про те, що оскаржуваний договір дарування квартири було укладено з метою виведення нерухомості із власності позивача для того, щоб цивільний чоловік позивачки [PERSON] не претендував на дану квартиру як спільне майно подружжя, є необгрунтованими та не підтверджуються належними доказами у справі, оскільки належних доказів на підтвердження того, що [PERSON] претендував на дану квартиру фактично і юридично, матеріали справи не містять. Крім того, у позовній заяві та в судовому засіданні позивачем зазначалося не твердження, а припущення про те, що на спірну квартиру буде чи може претендувати цивільний чоловік позивачки [PERSON] , тому був укладений спірний договір дарування. Суд вважає, що пояснення свідків по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не підтверджують доводи позивача про фіктивність договору дарування, оскільки їхні пояснення не підтверджуються жодними письмовими доказами по справі. Слід зазначити, що поведінка позивача, яка підписала договір дарування квартири, в якому сторони стверджують, що оскаржуваний договір не є фіктивним і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, звернулася до суду із позовом про визнання зазначеного договору фіктивним, суперечить її попередній поведінці, що вказує на ознаки недобросовісності. Доводи позивача про те, що договір дарування квартири не був спрямований на настання реальних правових наслідків є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed