Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерство соціальної політики України, Дніпропетровська обласна державна адміністрація, Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головне управління Державної казначейської служби України, треті особи: Національна поліція України, Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) про відшкодування шкоди завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, в якому просив: виявити та всебічно з`ясувати, що причиною нанесення моральної шкоди позивачу , є посягання чи не забезпечення згідно з ст. 6 ЗУ «Основи Законодавства України про охорону здоров`я», а саме: гарантії права на життя, у зв`язку із скороченням норм споживання природного газу від 610 куб. м. у 2017 році до 180 куб.м. у 2021 році, а також позбавлення права на отримання субсидії починаючи із листопада 2021 року, а також не надання інформації по суті запиту на отримання інформації від 16.12.2021 щодо забезпечення Державою Україна гарантії права на життя та гарантії права на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Також, не надання інформації по суті скарги до Кабінету Міністрів України за № БЛ-13401414 від 24/11/2021 «Про усунення загрози життю та здоров`ю від голоду, холоду, онкологічних та інших захворювань, пов`язаними із позбавленням права на отримання субсидії у достатній мірі та викидами шкідливих речовин та парникових газів в процесі видобутку, транспортування, переробки, зберігання, розподілу та спалювання енергетичних ресурсів»; виявити і всебічно з`ясувати причини й умови, що призвели до порушення особистих немайнових та майнових прав співавторів технології [PERSON] та Благодійного фонду «Екологія Геос» та заподіяння в результаті такого порушення моральної шкоди, яка пов`язана з тим, що Державою Україна, у відповідності із статтею 28 ЗУ «Про звернення громад», не здійснюється контроль та не вжито заходів за результатами подання скарг позивача; зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області відшкодувати за рахунок Держави України йому моральну шкоду за моральні та душевні страждання, які викликані моральними та душевними стражданнями, пов`язаними із загрозою життю та здоров`ю [PERSON] в результаті бездіяльності чи посяганням Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на життя позивача та, у зв`язку з невжиттям відповідачами заходів продовж 48 місяців, у межах повноважень відповідача, згідно статті 276 ЦКУ, пункту 2,4 частини 2 статті 23 ЦКУ, статтею 2 Європейської конвенції з прав людини «Право на життя». Моральну шкоду [PERSON] у розмірі 48 (сорока восьми) місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб за кожний місяць бездіяльності чи навмисних дій відповідача; зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, на підставі пункту 10-1 Постанови пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду, яка викликана моральними та душевними стражданнями, пов`язаними із загрозою життю та здоров`ю [PERSON] в результаті бездіяльності Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у зв`язку з наданням інформації по суті запиту на отримання інформації від 16.12.2021. В тому числі, за не надання інформації, а саме документу, який засвідчує, що скорочення субсидії на оплату за газ в об`ємі 610 куб. м., яка була призначена позивачу у 2017 році, до 180 куб. м., яка була призначена у 2021році, забезпечує Державою Україна гарантію права на життя та гарантію права на безпечне для життя і здоров`я, у відповідності із статтею 6 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я», яка стверджує: Кожний громадянин України має право на охорону здоров`я; зобов?язати Головне управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, на підставі пункту 10-1 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду, яка є гарантією захисту прав фізичних та юридичних осіб від протиправних пій посадових осіб державних органів влади, яка викликана моральними та душевними стражданнями, в результаті бездіяльності чи посягання Держави Україна на життя та здоров`я позивача, за результатом подання скарги до Кабінету Міністрів України БЛ-12330651 від 04/04/2021, а саме: фінансування природоохоронного заходу: «[INFO] » задля запобігання виникненню та усунення факторів забруднення атмосферного повітря» (патенти на винаходи № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , заявки на винаходи № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] )». зобов?язати Головне управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, на підставі пункту 10-1 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду, за не вжиття заходів щодо: «Охорона атмосферного повітря. Розроблення, затвердження та впровадження державної цільової екологічної ресурсозберігаючої та енергозберігаючої програми: «[INFO]» (патенти на винаходи №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] )»; відшкодувати за рахунок Держави Україна моральну шкоду [PERSON] у розмірі 191 (сто дев`яносто одного) місячного прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2020 вказану справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] від 23.07.2021 справу за вказаним позовом призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. У зв`язку зі смертю судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON], здійснено повторний автоматичний розподіл даної справи. Ухвалою суду від 04.10.2021 у справі за вказаним позовом відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Під час проведення підготовчого судового засідання судом з`ясовано всі питання, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ухвалою суду від 31.01.2023 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем перебування вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція до суду не поверталася. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та Законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки і а обороноздатності. Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України відповідно до Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2020 №614, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища, екологічної та в межах повноважень, передбачених законом, біологічної і генетичної безпеки, лісового та мисливського господарства, у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів, у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, у сфері управління зоною відчуження і зоною безумовного (обов`язкового) відселення, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Міністерство енергетики України забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексах; формування та реалізацію державної політики у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива (крім забезпечення енергоефективності будівель та інших споруд) та у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики і теплопостачання. Відповідно до положення про Міністерство енергетики України затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 17 червня 2020 року № 507 Міністерство енергетики України (Міненерго)є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міненерго є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує: формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексі (далі - паливно-енергетичний комплекс); формування та реалізацію державної політики у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива (крім питань забезпечення енергоефективності будівель та інших споруд) та у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики і теплопостачання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені нормами ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.02.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 по справі № 640/3837/17 та від 29.08.2018 по справі № 686/16161/16-ц. Отже, в даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення матеріальної та моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої матеріальної та моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з боку відповідачів відсутній контроль відповідно до Закону України «Про звернення громадян» стосовно розгляду його звернень та останні не вчиняють дії щодо впровадження у виробництво його запатентованої технології « [INFO] » та [PERSON] « [INFO] », що спричинило йому матеріальну шкоду та моральні страждання. Просив зобов`язати на підставі ст. 276 ЦК України, в особі відповідачів у справі, у межах повноважень кожного із відповідачів, негайно поновити гарантію його екологічних та інших особистих немайнових прав, які встановленні ст. 1, 3, 40, 46, 50, 56 Конституції, ст. 9, 10, 11 Закону «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими законодавчими актами України. При цьому, як вбачається з матеріалів справи позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо протиправності дій відповідачів, суду не надано. Таким чином, позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому матеріальної шкоди та моральної шкоди та їх обґрунтованого розміру, та не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою, а доводи позивача про заподіяння йому шкоди є безпідставними та необґрунтованими. При цьому, Кабінет Міністрів України діє відповідно до чинного законодавства України та в межах своїх повноважень, які закріплені Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, а тому Кабінет Міністрів України не може самостійно здійснити фінансування проекту [PERSON] «[INFO]» та запровадити у державі технологію «[INFO]», як наслідок фінансування проекту. На підставі досліджених наказів, що містяться в матеріалах справи, суд не вбачає порушення Відповідачами прав позивача. Крім того, суд звертає увагу, що значна кількість доводів позовної заяви зводиться до пояснень суті технології [PERSON] «[INFO]», що ніяким чином не підтверджує завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідачів. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається. Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення його прав, відповідно, судом не встановлено, яким саме чином порушено право позивача, яке підлягає відновленню, а тому суд вважає що позов до задоволення не підлягає. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed