Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

[PERSON] в грудні 2022 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивовано тим, що з 25.07.2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними набуте наступне майно: 1) трьохкімнатна квартира, загальною площею 46,4 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 01.08.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., за реєстровим № 997. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна № 360 ФОП суб`єкта оцінювання [PERSON] від 23.11.2022 року, дійсна ринкова вартість квартири складає 1434925,00 грн. 2) однокімнатна квартира, загальною площею 33,0 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 22.07.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В., за реєстровим № 1128. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна № 361 ФОП суб`єкта оцінювання [PERSON] від 23.11.2022 року, дійсна ринкова вартість квартири складає 997653,00 грн. 3) двокімнатна квартира, загальною площею 53,8 кв.м., житлова площа 30,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 09.09.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Ревуцьким Є.В., за реєстровим № 2228. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна № 361 ФОП суб`єкта оцінювання [PERSON] від 23.11.2022 року, дійсна ринкова вартість квартири складає 303145,00 грн. Позивач зазначає, що з відповідачем припинили проживати однією сім`єю та вести спільне господарство з травня 2022 року. Від шлюбу дітей не мають. На теперішній час сторони не можуть досягнути згоди щодо поділу спільного майна. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та згідно уточнених вимог просив в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 46,4 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 33,0 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 53,8 кв.м., житлова площа 30,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] ; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 118127,00 грн. у якості компенсації різниці вартості поділеного майна. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала. Також визнала витрати на правничу допомогу. При цьому сторони досягли згоди, що витрат на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн., слід зарахувати в рахунок компенсації вартості спільного майна подружжя. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 25.07.2004 року зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), відповідний актовий запис № 1196, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії [NUMBER] від 17.11.2022 року. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] набуте наступне майно: 1) трьохкімнатна квартира, загальною площею 46,4 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 01.08.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., за реєстровим № 997. Право власності зареєстроване на [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.11.2022 року. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна № 360 ФОП суб`єкта оцінювання [PERSON] від 23.11.2022 року, дійсна ринкова вартість квартири складає 1434925,00 грн. 2) однокімнатна квартира, загальною площею 33,0 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 22.07.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В., за реєстровим № 1128. Право власності зареєстроване на [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.11.2022 року. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна № 361 ФОП суб`єкта оцінювання [PERSON] від 23.11.2022 року, дійсна ринкова вартість квартири складає 997653,00 грн. 3) двокімнатна квартира, загальною площею 53,8 кв.м., житлова площа 30,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 09.09.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Ревуцьким Є.В., за реєстровим № 2228, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.09.2022 року. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна № 362 ФОП суб`єкта оцінювання [PERSON] від 23.11.2022 року, дійсна ринкова вартість квартири складає 303145,00 грн. Положеннями ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, щомайно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу); Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно нажите під час шлюбу є спільною власністю подружжя, реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. (Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 161/14048/19 постанова від 29.01.2021 року). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від у часті в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України і сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктами 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Спірне нерухоме майно було придбано [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим доказів, які б спростовували вказану обставину, суду відповідачем не надано. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач [PERSON] як зазначалось вище, позов визнала. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 і ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі,зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приймає визнання відповідачем позовних вимог, і вважає, що таке визнання не суперечить закону та не може порушувати права, свободи та інтереси інших осіб, враховуючи предмет спору. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнала до початку розгляду справи по суті, тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, слід повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову у сумі 6202,50 грн. згідно квитанції ID: 7555-5444-1559-5373 від 05.12.2022 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Між [PERSON] та адвокатом Присяжним В.А., 12.11.2022 року було укладено договір про надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, у ній наявний ордер, серії ВТ № 1032554 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Присяжним В.А. Ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Відповідно до розрахунку витрат на оплату професійної правничої (правової) допомоги (станом на 24.01.2023 року), адвокат Присяжний В.А. надав [PERSON] такі послуги: консультація, правовий аналіз документів, підготовка та надсилання клопотання, підготовка та надсилання адвокатського запиту, складення позовної заяви з додатками, надсилання до суду. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги адвокатом Присяжним В.А. надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 24.01.2023 року у сумі 16000 грн. Як встановлено судом сторони досягли згоди, що витрати на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн. слід зарахувати в рахунок компенсації вартості спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6202,50 грн. підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved