Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на гараж № [NUMBER] сектор ІІ, розташований за адресою: [ADDRESS] , гаражний масив « [INFO] », з погрібом і оглядовою ямою, загальною площею 33,5 кв.м., загальна площа погріба 11,1 кв.м., оглядова яма 3,9 кв.м., вказуючи, що відповідно до Витягу із рішення Ізяславської міської ради народних депутатів від 26.12.1991 року № 248, йому виділено земельну ділянку для будівництва гаража, на якій він збудував гараж. З часу завершення будівельних робіт пройшов тривалий час, а визначений порядок, який встановлював механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, втратила чинність. На вказаний гараж [PERSON] виготовив технічний паспорт, однак в здійсненні реєстрації права на нерухоме майно гараж, позивачу відмовлено, оскільки цільове призначення земельної ділянки суперечить вимогам абз. 1 п. 9 розділу V прикінцеві положення ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності». Тому позивач і звернуся до суду з позовом про визнання права власності на гараж. Ухвалою суду від 12.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. В подальшому, після надання можливості сторонам по справі надати суду відзив, відповідь на відзив та заперечення, письмові пояснення щодо даного позову, документів на підтвердження своїх вимог та заперечень, ухвалою суду від 30.01.2023 року закрито підготовче провадження по справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове\~засідання позивач[PERSON] не з`явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, подав на адресу суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Від представника Ізяславської міської ради Хмельницької області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, та проти задоволення позовних вимог заперечень не має. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача, про день слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку із неприбуттям учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії Витягу із рішення Ізяславської міської ради народних депутатів від 26.12.1991 року № 248, [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва гаража № [NUMBER] в районі «Автолюбитель». Згідно із копії Витягу із рішення 13 сесії Ізяславської міської ради народних депутатів від 16.06.1993 року № 10 «Про приватизацію земельної ділянки» вирішено дозволити бюро технічної інвентаризації виписати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку під будівництво гаража в м. Ізяслав в районі гаражного масиву «Автомотолюбитель» гр. [PERSON] . Як вбачається з витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0500662352022 від 17.06.2022 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 305423280 від 20.07.2022 року) [PERSON] являється власником земельної ділянки, розміром 0,0036 га, з кадастровим номером 6822110100:01:006:1014, цільове призначення якої - для будівництва індивідуальних гаражів, місце розташування якої по [ADDRESS] , гаражний масив « [INFO] », гараж № [NUMBER] сектор ІІ, що в м. Ізяслав Хмельницької області. Також 24.01.2022 року позивач виготовив технічний паспорт на будівлю гаражу (машино-місце) № [NUMBER] , сектор [NUMBER] , який знаходиться в [ADDRESS] , збудованого 01.02.1992 року. Згідно довідки КП «Шепетівське РБТІ» від 26.08.2022 року, правовстановлюючі документи на гараж [ADDRESS] , не виготовлялися та не реєструвалися. Як засвідчує витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ІУ161220809713 від 09.08.2022 року та № ІУ161220810615 від 10.08.2022 року Державної інспекції архітектури та містобудування України позивачу по справі було повернуто декларацію про готовність до експлуатації об`єкта та повідомлено, що цільове призначення земельної ділянки суперечить вимогам абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме побудований гараж не підпадає під перелік об`єктів, які можуть бути прийнятті згідно спеціального Порядку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018 року № 158. Відповідно до звіту про проведення технічного огляду гаражу від 03.11.2022 року, складеного експертом Чілійом А. І. (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №006517 від 24.11.2021 року №704), гараж [ADDRESS] , гаражний масив «Автомотолюбитель», що в м. Ізяслав Хмельницької області відповідає вимогам державних будівельних норм. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй введена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За приписами ст. 331 ЦК України визначені загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч. 2 вищевказаної статті ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, він приймається в експлуатацію згідно з цим порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкту. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 року встановлено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно має бути визнане за позивачем, оскільки він являється власником земельної ділянки, на якій зведено ним гараж, останній збудовано з дотриманням будівельно-технічних норм і правил, без порушень нормативних документів, діючих у галузі будівництва, при цьому не порушуються права та законні інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 317, 319, 331, 375, 376 ЦК України,

Outcome: approved