Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

20.01.2023 позивач звернувся із даним позовом до суду. Позов мотивовано тим, що 06.12.2022 рішенням Виноградівського районного суду у справі №299/3938/22 шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. У шлюбі вони народили двох дітей: син [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , 2017 р.н. З початку літа минулого року шлюбні стосунки зіпсувалися і подружжя почали жити окремо. Відповідачка змінила місце реєстрації, старший син залишився проживати разом із батьком, відповідачка перестала піклуватися про сина. Тому позивач просить суд визначити місце проживання сина разом із батьком, позивачем. Крім того, позивач\~ заявив, що факт самостійного виховання та утримання сина має для нього юридичне значення, оскільки дозволить йому забезпечити належні умови життя та здоров`я обох дітей. У судове засідання на судовий розгляд справи учасники справи не з`явилися. Позивач подав заяву, у якій просив судовий розгляд провести без участі сторони позивача. Позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачка подала письмову заяву, у якій заявила про те, що не заперечує проти визначення місця проживання сина із батьком. Підтвердила ті обставини позову, що син проживає разом із батьком, який повністю утримує його та забезпечує належні умови життя та виховання. Просила провести розгляд справи без її участі. Представник третьої особи подав письмову заяву,\~ у якій просив розглядати справу без участі представника третьої особи, заявив про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог. Судовий розгляд справи проведено без участі учасників справи. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши подані на їх підтвердження письмові докази, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши фактичні обставини, з`ясування яких є необхідним для вирішення даного спору по суті та які мають юридичне значення у даних правовідносинах, суд вирішив наступне. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] у зареєстрованому шлюбі народили двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивача, які підтверджені у письмовій заяві відповідачки, з літа 2022 року подружжя припинило спільно проживати у зв`язку із погіршенням шлюбних відносин. Син залишився проживати разом із батьком. Письмовими доказами підтверджено, що відповідачка змінила місце реєстрації проживання та проживає окремо за адресою [ADDRESS] разом із донькою. Як повідомив позивач, з того часу відповідачка стала приділяти менше уваги сину, перестала ним піклуватися. Рішенням Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району від 20.01.2023 №5 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за його місцем проживання [ADDRESS] . Правовідносини, що виникли між сторонами спору, врегульовані нормами СК України. Як вже зазначено вище, шлюб між батьками дітей розірвано, батьки дітей проживають окремо. Після розірвання шлюбу старший син сторін залишився проживати разом із батьком. Старший син сторін спору не досяг чотирнадцяти років. Проте, відповідач ініціював питання про визначення місця проживання сина, оскільки це є необхідним для юридичної визначеності у сімейних правовідносинах. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд на підставі зібраних у справі доказів встановив, що відповідач, батько малолітнього [PERSON] , є здоровим молодим чоловіком, який має постійний стабільний дохід, веде здоровий спосіб життя, проявляє батьківську турботу до дітей, має постійне місце проживання, позитивно охарактеризований за місцем проживання. Діти перебувають у приязних стосунках із батьком. Вирішуючи питання про доцільність зміни місця проживання дітей, суд взяв до уваги наведені вище\~ обставини, вік дітей, Рішення органу опіки і піклування, а також позицію відповідачки. Крім того, позивач\~ заявив, що факт самостійного виховання та утримання сина має для нього юридичне значення, оскільки дозволить йому забезпечити належні умови життя та здоров`я обох дітей. Так, у відповідності до вимог ст.ст. 315, 319 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, в випадках коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. До правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України та Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховним Судом України звернуто увагу на те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Перелік юридичних фактів, підвідомчих встановленню в судовому порядку, наводиться в ст. 315 ЦПК України не є вичерпним. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З вищенаведеного вбачається, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення місця проживання малолітнього сина разом із позивачем та встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на його особистому вихованні і утриманні має для заявника юридичне значення з метою захисту прав та інтересів його дитини та прав заявника як батька, у тому числі, переміщення заявника і його дитини без нотаріальної згоди матері тощо. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Відтак, суд прийшов до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved