Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 07.09.2021 між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 642 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Як вказує позивач, спільне життя з відповідачем не склалося, а починаючи з лютого 2022 сторони почали проживати окремо, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач та відповідач не мають спільних дітей, спорів про поділ майна між ними не існує. Після остаточного припинення шлюбних стосунків, у липні 2022 року позивач дізналася, що вагітна. Батьком дитини є [PERSON] , який визнає себе батьком зачатої дитини та підтверджує своє батьківство у відповідній заяві. Таким чином позивач зазначає, що шлюб між сторонами існує лише юридично, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам як позивача так і відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] було повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року було скасовано та направлено справу для продовження розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні 22.02.2023 позивач та її представник вимоги позову підтримали, просили суд його задовольнити, наголошуючи на тому, що позивачка вагітна від іншого чоловіка. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, поважності причин неявки не повідомив, відзиву на позов не надавав. Разом із тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі положень ст. 280 та у відповідності до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.09.2021 року Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 642 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В силу ч. 3 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Від шлюбу сторони дітей не мають. Разом із тим, установлено, що позивачка очікує на народження спільної дитини з [PERSON] , що підтверджується його заявою про визнання себе батьком зачатої дитини, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, батьківство зачатої дитини визнано [PERSON] , що свідчить про обґрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення судом. Також у прохальній частині позову заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Так, представником позивача в підтвердження надання послуг адвоката надано наступні докази: копія договору про надання правової допомоги № 17/09/22 від 17.09.2022. Як вказала Велика Палата у постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем та його представником не надано до суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про відмову у стягненні заявлених коштів. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved