Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до\~ [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказала, що 28.01.1998 її батько [PERSON] та вона - [PERSON] , як покупці, уклали із [PERSON] , як продавцем, Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22342, а саме: квартири загальною площею 51,10 кв. м., під номером [ADDRESS] . Позивач вказала, що вищезазначена Квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого УЖКГ Одеської міськради 20.01.1998, зареєстрованого 28.01.1998 в МБТІ м. Одеси в реєстровій книзі № 26к під реєстровим № 3107, стр. 75. Також, позивач вказала, що зазначений Договір купівлі-продажу № 22342 був зареєстрований Одеською товарною біржею та посвідчений підписами продавця, покупців, експерта Одеської товарної біржі [PERSON] та помічником директора по правовій роботі Одеської товарної біржі [PERSON] . Квартира продана за 32680 гривень, які покупці сплатили продавцю. Таким чином, на думку позивача, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу були виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу може бути визнаним дійсним. Крім того, як вказала позивач, зазначений Договір купівлі-продажу № 22342 зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації 02.02.1998, а 31.01.2017 квартира зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач стверджує, що [INFO] її батько [PERSON] помер, про що було складено відповідний актовий запис № 4889, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії: [NUMBER] , яке видано 28.04.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З метою отримання спадщини, яка залишилася після смерті батька, позивач звернулась до приватного нотаріуса, але останнім було повідомлено про неможливість вчинення нотаріальних дій досилаючись на необхідність звернення до суду з позовом про визнання Договору купівлі-продажу № 22342 дійсним. Позивач стверджує, що вона має у своєму розпорядженні всі документи на квартиру в оригіналі. Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22342, укладений 28.01.1998 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 22342 від 28.01.1998, предметом якого є квартира номер [ADDRESS] , - дійсним. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 24.09.2022 року, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Враховуючи викладене, сторони у судове засідання не викликалися. Відповідач та про дату судового засідання повідомлялись належним чином (а. с. 28 29, 38) Відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від відповідача та третьої особи до суду не надійшло. На підставі статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.01.1998 року [PERSON] та [PERSON] , як покупці, уклали із [PERSON] , як продавцем, Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22342, а саме: квартири загальною площею 51,10 кв. м., під номером [ADDRESS] . Зазначений Договір купівлі-продажу № 22342 було укладено у письмовій формі та зареєстровано на Одеській товарній біржі (а. с. 5 7). Квартира продана за 32680 гривень. Право власності за Договором купівлі-продажу № 22342, від 28.01.1998 року, було зареєстровано в МБТІ м. Одеси в реєстровій книзі № 26к під реєстровим № 3107, стр. 75 (а. с. 8). [INFO] батько позивачки [PERSON] помер, про що було складено відповідний актовий запис № 4889, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії: [NUMBER] , яке видано 28.04.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а. с. 15). З метою отримання спадщини, яка залишилася після смерті батька, позивач звернулась до приватного нотаріуса, але останнім було повідомлено про неможливість вчинення нотаріальних дій досилаючись на необхідність звернення до суду з позовом про визнання Договору купівлі-продажу № 22342 дійсним. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. В той же час, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, встановлених законом. Суд, за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Згідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Проте, на даний час позивач не може в повній мірі реалізовувати своє право власності на нерухоме майно, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1998 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved