Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у сумі 5672,00 грн, судові витрати з оплати судового збору у сумі 2\~481,00 грн та витрати на професійну правову допомогу у сумі 2\~520,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі є споживачами послуг з вивезення побутових відходів, які надає ТОВ «Ґрін Бін Україна». Відповідачі не сплачують плату за надані послуги, у зв`язку з чим за період з 01.11.2020 р. по 30.09.2022 р. утворилась заборгованість в сумі 5672,00 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь. Позивач вказує, що на адресу відповідачів неодноразово були надіслані претензії про необхідність сплати боргу за надані послуг, однак надіслані позивачем листи-претензії проігноровані відповідачами. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 24.10.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача - адвокат Дорофєєв О.В. в судове засідання направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.79). Відповідачі в судові засідання 17.11.2022 р., 07.12.2022 р., 17.01.2023 р. та 21.02.2023 р. року не з`являлись з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї документами неодноразово направлялись відповідачам за зареєстрованим місцем їх проживання, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не вручені з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.75-78, 82-83). Крім того, [PERSON] та [PERSON] повідомлялись про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України". З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи, що представник позивача скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі,\~проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує, відповідачі про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлялись\~належним чином,\~в судове\~засідання не\~з`явились,\~про причини\~неявки суд\~не повідомили,\~у встановлений\~строк відзив\~на позов\~не подали, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 223, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами і ухвалити заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Зі змісту статті 5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належить послуга з поводження з побутовими відходами. Згідно з пунктом «б» частини 1\~статті 15 Закону України «Про відходи»\~громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. Відповідно до положень\~статті 35-1 Закону України «Про відходи»\~власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зі змісту п. 6 ч. 1 ст. 1 "Про житлово-комунальні послуги" вбачається, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до положення п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до пункту 6 частини 1\~статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Згідно зі ст. 525\~ЦК\~України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно частини 1\~статті 612 Цивільного кодексу України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.09.2022 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , частки співвласників є рівними, кожному зі співласників належить по 1/6 частині (а.с.18-20). Згідно з Рішенням Житомирської міської ради №2069 від 10.11.2020 р. «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів на певній території міста Житомира», ТОВ «Ґрін Бін Україна» є виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території міста Житомира по межам територій №1, 3, 4, 6 строком до 01.11.2027 р. (а.с. 33-34). На підставі Рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради №1425 від 02.12.2020 р., №735 від 07.07.2021 р., № 557 від 03.08.2022 року для ТОВ «Ґрін Бін Україна» встановлені і затверджені тарифи на послуги з поводженням з побутовими відходами (а.с. 35-44). Отже, на підставі матеріалів справи і вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, судом встановлено, що відповідачі, як співвласники житлового приміщення, є споживачами послуг з вивезення побутових відходів, які надає позивач на даній території м. Житомира. Матиеріали справи не містять доказів того, що відповідачі не користуються послугами ТОВ «Ґрін Бін Україна» щодо вивезення побутових відходів. Зі змісту розрахунку заборгованості за надані послуги за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за період з 01.11.2020 року по 30.09.2022 року утворилась заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів, яка становить 5672,00 грн (а.с. 22). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі всупереч приписам законодавства не виконують свій обов`язок щодо оплати за надані послуги. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами, передбаченим ст.ст. 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, та не надали до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості в солідарному порядку. За правилами ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Водночас, згідно з ч. 1\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга\~статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта\~статті 355 цього Кодексу). Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВС від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц, постанова ВСУ від 04.11.2015 у справі 6-734цс15, постанова ВС від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц). Таким чином, беручи до уваги те, що відповідачі є співвласниками житлового приміщення з визначеними частками, то з кожного з них підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів відповідно до розміру частки кожного в спільній частковій власності, а вимога про стягнення заборгованості солідарно на підставі ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на яку посилається позивач, не підлягає застосуванню до спірні правовідносини. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості з [PERSON] . За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , тобто до звернення позивача з даним позовом до суду (а.с.52). За правилами статті 25 ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони та треті особи. Статтею 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Частиною 1 статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин 1,2, четвертої статті 25, частини 1 статті 26 ЦК України та частини 2 статті 48 ЦПК України, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України). Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суддя своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №185/998/16 та в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі 127/328/17. Беручи до уваги те, що одним зі співвідповідачів є [PERSON] , який помер до звернення до суду з даним позовом, суд вбачає підстави для закриття провадження у справі у частині вимог до зазначеного відповідача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, вимоги чинного законодавства, які регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів відповідно до розміру частки кожного у праві спільної часткової власності, що становить по 945,33 грн з кожного (5620 грн : 6). V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За правилами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір у зв`язку з пред`явленням позову в розмірі 2481,00 грн. Таким чином на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з кожного з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 413, 50 грн (2481 грн : 6) пропорційно до розміру задоволених вимог. Щодо витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що 15.08.2022 року між ТОВ «Ґрін Бін Україна» та адвокатом Дорофєєвим Д.О., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1169 від 19.12.2015 р, укладений Договір-доручення про надання правової допомоги, зі змісту пункту 4.1 якого вбачається, що гонорар адвоката за послуги, визначені у п.п.2.1.2 цього договору, складає 2520,00 грн та має бути сплачений клієнтом протягом 10-ти банківських днів з моменту зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок клієнта на підставі виданого судом виконавчого листа про стягнення заборгованості з споживачів послуг по вивезенню ТПВ за адресою [ADDRESS] , або добровільного виконання рішення суду боржником (а.с.46). Відповідно до частин 1,2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Подібні за змістом правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 12.01.2021 року у справі № 280/2635/20; від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16; від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18; від 01.09.2021 у справі №178/1522/18; від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19; від 10.11.2021 року у справі № 329/766/18; від 23.12.2021 року у справі № 923/560/17. Судова практика з зазначеного питання є сталою і змін не зазнавала. Відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 01.11.2022 року у справі № 757/24445/21. Крім того, у справі "Бєлоусова проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно з договірними зобов`язаннями, а тому витрати за цим гонораром є фактично понесеними. В межах цієї справи сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19. Дослідивши умови укладеного між позивачем та адвокатом договору, те, що гонорар адвоката встановлений у фіксованому розмірі в сумі 2520,00 грн, який суд не вважає завищеним, те, що позивач має зобов`язання зі сплати таких витрат на користь адвоката, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить по 420,00 грн з кожного (2520,00 грн : 6).

Outcome: approved