Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення порушень правил добросусідства, мотивуючи тим, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] , де проживає разом з сім`єю. По сусідству з ним в домоволодінні [ADDRESS] проживає [PERSON] , яка порушує правила добросусідства. Так, під його вікнами, біля його воріт на земельній ділянці, що належить Первомайській міській раді, [PERSON] спорудила вигрібну яму з порушенням санітарних, гігієнічних та будівельних норм. Всі нечистоти з ями дренують у землю під кам`яний паркан і ворота. З ями постійно виділяється неприємний запах, а влітку стоїть сморід. Через таке порушення він звернувся до міського голови і 04.02.2022 року відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол № 26 про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. У протоколі було зазначено, що 04.02.2022 року о 09.20 годині було виявлено факт розміщення зливної ями на прибудинковій території по [ADDRESS] без дозвільних документів, чим [PERSON] порушила п. 10.2.1 Правил благоустрою міста Первомайська. До протоколу [PERSON] надала пояснення, в яких зобов`язалась демонтувати яму до весни, однак станом на 28.05.2022 року яма на місці. За вказаним протоколом постановою виконавчого комітету Первомайської міської ради 03.05.2022 року винесено постанову № 51, якою [PERSON] за даним фактом притягнуто до адміністративної відповідальності та винесене усне зауваження. Позивач вважає, що факт самовільного розміщення зливної ями відповідачкою на території загального користування доведений. Вважає, що за таких обставин вона порушила п. 6.1.41 таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:20018, відповідно до якого відстань між житловим будинком і фільтруючим колодязем має бути 8 метрів, а в даному випадку відстань становить близько 2-3 метрів, а між вигрібною ямою та воротами відстань взагалі відсутня. Стверджує, що вказана вигрібна яма є самовільним будівництвом, оскільки вона збудована на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, на землі загального користування, без належного дозволу, проекту, з істотним порушенням будівельних норм і правил та без дотримання правил добросусідства. Вважає, що стічні води з вигрібної ями можуть зруйнувати капітальну споруду ворота і паркан на фундаментній основі. За таких обставин [PERSON] просить суд зобов`язати [PERSON] ліквідувати порушення, а саме вигрібну (зливну) яму по [ADDRESS] . Крім того, позивач зазначив, що [PERSON] та її чоловік по периметру свого будинку на відстані 1 метру від його домоволодіння встановили камери відеоспостереження, три з яких направлені в бік його домоволодіння, зокрема, на вікна будинку, гараж, ґанок, вхідні двері та зону відпочинку, побутові та санітарно-гігієнічні будівлі і споруди. Позивач вважає це втручанням в його особисте життя та життя членів його сім`ї. Він такої згоди [PERSON] не надавав і просив прибрати камери, але відповідачка добровільно порушення не усунула. Вважає, що за таких обставин вона порушила правила добросусідства, а тому просить суд зобов`язати [PERSON] у триденний строк з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати пристрої відеоспостереження, у радіус дії яких потрапляє його домоволодіння та знищити всю зібрану щодо цього відеоінформацію. Ухвалою суду від 25.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 07.09.2022 року представник позивача [PERSON] долучив до справи в якості доказів фотознімки та копію листа виконкому Первомайської міської ради. 21.10.2022 року від представника відповідачки - адвоката Бєлоущенка А.Ж. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідачка [PERSON] позов не визнає і просить відмовити в його задоволенні, оскільки твердження позивача про те, що вигрібна яма споруджена відповідачкою без належного дозволу біля воріт під вікнами позивача, на території, що належить Первомайській міській раді, з порушенням норм і правил, не доведено позивачем. Зокрема, не доведено, що саме [PERSON] самочинно спорудила вигрібну яму. З договору довічного утримання вбачається, що [PERSON] отримала цей будинок у власність від [PERSON] з усіма господарськими спорудами. Також вважає, що факт притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не доводить позовні вимоги в частині порушення прав позивача. Зазначив, що позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки, на якій розташована зливна яма, і він не довів, що відповідачка порушує його права чи правила добросусідства. 26.12.2022 року представник позивача - адвокат Доров А.О. подав відповідь на відзив, в якій фактично повторив зміст позову. Сторонами, їх представниками не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. В судове засідання учасники справи не явилися. Представник позивача - адвокат Доров А.О. надав заяву про розгляд справи у відсутність його та позивача; просив задовольнити позов. Представник відповідачки - адвокат Бєлоущенко А.Ж. надав заяву про розгляд справи у відсутність його та відповідачки; просив відмовити в задоволенні позову. Представник третіх осіб: Первомайської міської ради та Виконавчого комітету Первомайської міської ради міський голова Демченко О.М. надав заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність представника за наявними матеріалами справи і ухвалити рішення у відповідності до вимог законодавства. На підставі ст. 223 ЦПК України\~суд проводить судовий розгляд у відсутність учасників справи. \~ \~ \~ \~Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони є власниками сусідніх суміжних домоволодінь. Позивачу на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 25.03.2004 року, реєстровий № 835, що підтверджується копією відповідного договору, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідачці на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 16.01.2006 року, реєстровий номер №189, що підтверджується копією відповідного договору, витягами з державного реєстру правочинів та державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Достовірної інформації про належність земельних ділянок, на яких розташовані вказані суміжні домоволодіння, актуальної на час виникнення спірних правовідносин і на час розгляду справи в суді, сторонами не надано, але однозначно, сторони є користувачами таких земельних ділянок, а тому в даному випадку мають застосовуватись норми, що регулюють правовідносини, які виникають з добросусідства, норми Конституції України та цивільне законодавство. Зміст добросусідства визначений статтею 103 ЗК України, в якій зазначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Відповідно до ст. 161 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Виконання рішення щодо земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення. Крім того, відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій формі. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав зазначених вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язком для неї. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів влади та місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивач стверджує, що відповідачка на прилеглій до її будинку території, яка належить Первомайській міській раді, поряд з його будинком, розмістила вигрібну яму, яка створює йому незручності, зокрема, виділяє неприємний запах, а стічні води дренують у землю під паркан і ворота і руйнують їх. На думку суду, таке твердження позивача не доведене сукупністю належний, допустимих і достовірних доказів. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано фотокартки, на яких видно, що на клумбі біля якогось будинку розташований невеличкий люк. Відповідачка не оспорювала того факту, що зображене на фотознімках домоволодіння належить їй і що під клумбою дійсно розташована вигрібна яма, однак суду не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що наявність такої вигрібної ями завдає позивачеві якихось незручностей чи руйнує належне йому майно. Як зазначає сам позивач, і як зазначено в Акті обстеження домоволодінь та прилеглої території, що знаходяться на [ADDRESS] та [ADDRESS] , комісія встановила, що під клумбою біля домоволодіння [ADDRESS] на прилеглій території розташована вигрібна яма, яка побудована без відповідних дозволів. Громадянці [PERSON] запропоновано вирішити питання ліквідації вигрібної ями до грудня 2022 року. У зазначеному акті відсутній висновок про те, що вигрібна яма виділяє сморід чи пошкоджує майно позивача. Також і в протоколі №26 про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , і у постанові про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП зазначено лише про те, що вона розмістила зливну яму на прибудинковій території без дозвільних документів. Таке правопорушення визнано малозначним і в жодному із наведених документів не зазначено про те, що зливна яма спричиняє незручності чи шкодить майну [PERSON] або іншим чином порушує (може порушити) його права чи інтереси. Оцінюючи в сукупності надані сторонами докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості і взаємозв`язку суд дійшов до висновку про те, що вимога про зобов`язання [PERSON] ліквідувати вигрібну (зливну) яму по [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що така яма порушує його права чи правила добросусідства. Невідповідність такої споруди державним будівельним нормам і правилам або спорудження її без дозвільних документів у випадку, якщо це не порушує прав чи інтересів позивача, не надає йому права вимоги до відповідачки про усунення таких порушень. Судом в даному випадку на підставі наданих доказів не встановлено будь-яких порушень прав чи інтересів позивача, їх обмеження чи невизнання з боку відповідачки, за захистом яких він мав би право звернутися до суду, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вимоги про зобов`язання демонтувати пристрої відеоспостереження та знищити всю зібрану щодо позивача відеоінформацію, суд зазначає наступне. Правовідносини з вказаного питання врегульовані Конституцією та цивільним законодавством. Так, відповідно до ст.ст. 269, 270 ЦК України право особи на недоторканність особистого і сімейного життя є особистим немайновим правом і належить кожній фізичній особі від народження або за законом. Відповідно до ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відповідно до ст. 272 ЦК фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. Відповідно до ст. 273 ЦК України діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3\~цього Кодексу, а також може здійснюватися іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ч.2 ст. 276 ЦК України якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Відповідно до ст. 301 ЦК України фізична особа має право на особисте життя і збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Таке право особи є особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи. Відповідно до ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Позивачем надано фотознімки, на яких зображено суміжне з ним домоволодіння, на якому облаштовані камері відеоспостереження. Відповідачкою такі обставини не оспорювались. Однак, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що відеозйомка здійснюється і розповсюджується чи іншим чином використовується відповідачкою. Те, що відеокамери, розташовані на будинку відповідачки, працюють та їх об`єктиви направлені в бік будинку і прибудинкової території позивача, є його припущенням адже докази такого факту відсутні. Жодного кадру чи знімку з цих відеокамер суду не надано. Іншими доказами такі обставини також не підтверджені. За таких обставин судом не встановлено порушення прав та інтересів позивача відповідачкою, про яке він зазначив у позову, а відтак відсутні підстави для застосування будь-якого способу захисту такого права. З огляду на такі обставини відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача в тому числі і по сплаті судового збору, відшкодуванню не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed