Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

09 грудня 2022 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнення на її користь з відповідача, [INFO] аліменти в розмірі 1/4 всіх його доходів щомісячно на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , за період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року; стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно на час навчання, починаючи з 15 вересня 2022 року, але не більше ніж до досягнення сином 23-річного віку, за умов продовження навчання; стягнути на її користь додаткові витрати в розмірі 13718,00 гривень - половини понесених нею витрат на оплату навчання сина. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2022 року в справі № 463/12641/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства ухвалено: визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису про народження №1054, який зроблений Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 22 червня 2002 року, змінивши відомості про батька: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Починаючи з народження сина вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про отримання аліментів на утримання сина, зокрема, зверталася до суду з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів, проте у задоволені позову було відмовлено. Відповідач заперечував батьківство та необхідність утримання сина, який на даний час є студентом І курсу, денної платної форми навчання, факультет педагогічної освіти, термін закінчення навчання - 30 червня 2026 року. Оплата на навчання сина у 2022 - 2023 навчальному році становить 27436,00 грн. Вона вже оплатила половина з вказаних коштів у розмірі 13718,00 грн., що свідчить про те, що вона понесла додаткові витрати на утримання сина. Відповідач в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на час навчання сина не бажає, в зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом. 02 лютого 2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Відповідач та третя особа у справі належним чином повідомлялися судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву, письмових пояснеь на позовну заяву не надходило. Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини 8 статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги статей 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2022 року в справі № 463/12641/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства ухвалено: визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису про народження №1054, який зроблений Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 22 червня 2002 року, змінивши відомості про батька: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] /а.с.5-7/. За наслідками розгляду вказаної справи, рішенням від 10 серпня 2022 року Личаківського районного суду м. Львова суд встановив юридичний факт того, що [INFO] народився [PERSON] , а також, що записи про батька у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України зі слів матері. Крім цього, у рішенні зазначено, що суд призначав в межах вказаної справи експертизу з метою перевірки батьківства, проте відповідач своїм правом не скористався, не прибув для проведення такої. 30 листопада 2022 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було повторно видано свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] , у якому батьком зазначено - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] встановлено другу групу інвалідності та призначено до 31 травня 2024 року соціальну допомогу в розмірі 2100,00 грн. /а.с.13/. З довідки факультету педагогічної освіти Львівського національного університету імені І.Франка від 26.10.2022 року № 242 убачається, що [PERSON] є студентом І курсу, денної платної форми навчання, факультет педагогічної освіти, термін закінчення навчання - 30 червня 2026 року /а.с.30/. Відповідно до розрахунку витрат на навчання студента [PERSON] на 2022 - 2023 навчальний рік оплата за навчання становить 27436,00 грн., а саме: 1 семестр - 13718,00 грн., ІІ семестр - 13718,00 грн./а.с.15/. 14 вересня 2022 року [PERSON] оплатила за навчання сина 13718,00 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Приватбанк» /а.с.16/. З довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про доходи [PERSON] вбачається, що позивач є пенсіонером, а сума отриманої нею пенсії за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року склала 24164,00 грн. /а.с.28/. Із справи відомо, що до досягнення [PERSON] повноліття його мати позивач [PERSON] неодноразово зверталася до суду зі заявами про визнання відповідача батьком третьої особи та про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Так, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2005 року в справі № 2-1/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів у задоволені вказаного позову було відмовлено за безпідставністю /а.с.8,9/. За наслідками розгляду вказаної справи, рішенням від 22 лютого 2005 року Личаківського районного суду м. Львова суд встановив факт того, що підтвердилася обставина відсутності відповідача [PERSON] у м. Львові у період ймовірного зачаття дитини в зв`язку з його перебуванням у спірний період з липня по 26 вересня 201 року у Придністров`ї, а також те, що відповідач спільно не проживав та не вів з [PERSON] спільне господарство, не приймав участь у вихованні дитини, не визнавав її своєю та не утримував дитину. Крім цього, суд дав оцінку тому, що призначена судово-генетична експертиза не була проведена із-за небажання позивачки. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2007 року в справі № 2-1/05 за заявою [PERSON] про перегляд рішення суду від 22 лютого 2005 року за нововиявленими обставинами по справі за її позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів у задоволені вказаної заяви було відмовлено /а.с.11/. Врахувавши вищевказані обставини, суд прийшов до висновку, що слід відмовити у задоволені позовної вимоги про стягнення на користь позивачки з відповідача аліментів в розмірі 1/4 всіх його доходів щомісячно на утримання дитини за період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року, з огляду на наступне. Верховний Суд неодноразово зауважував, що не може одночасно існувати двох судових рішень, у яких встановлені взаємовиключні юридичні факти щодо однієї і тієї ж особи та стосовно одного й того ж предмета спору. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. У частині 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. З огляду на статтю 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року (день досягнення третьої особи повноліття), тобто за період коли третя особа був дитиною. Суд, враховуючи наявність рішення рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2005 року в справі № 2-1/05, яким у задоволені позову [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] було відмовлено, приходить до висновку, що задоволення, у даній конкретній справі, судом вимоги про стягнення аліментів за минулий період призведе до одночасного існування двох судових рішень, у яких встановлені взаємовиключні юридичні факти щодо однієї і тієї ж особи та стосовно одного й того ж предмета спору, що обумовить грубе порушенням таких принципів цивільного судочинства, як верховенство права, пропорційність та обов`язковість судових рішень. Крім цього, відповідно до частини 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Беручи до уваги, наявність рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2005 року в справі № 2-1/05, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач у період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року ухилявся від сплати аліментів на утримання третьої особи, оскільки він достовірно знав про існування судового рішення у вказаний період, яким були встановлені факти того, що третя особа не є його дитиною. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період, який становить більше ніж п`ятнадцять років. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 всіх доходів на утримання третьої особи, який продовжує навчання починаючи з 15 вересня 2022 року та стягнення додаткових витрат в розмірі 13718,00 грн., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з частиною 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з частиною 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в частині 1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Статтею статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам було роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна позиція висловлена у рішенні Верховного суду України від 24 грудня 2014 року № 6-186цс14. Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 666/1408/16-ц зазначив, що у статті 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 7 Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб - 2684 гривні; осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем доведено, що [PERSON] є сином відповідача, який набув повноліття та не досяг віку 23 років, третя особа продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, яка за своїм розміром має хоча б мінімально гарантувати йому право на гідний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що він за станом здоров`я або майновим станом не може сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Беручи до уваги, що відповідач є пенсіонером, а відтак отримує пенсію, що свідчить, що за своїм становищем він може надавати матеріальну допомогу третій особі, враховуючи потребу в матеріальній допомозі повнолітнього сина, який проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою, та продовжує навчання на денній формі, суд вважає за необхідним позовну вимогу про стягнення аліментів задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти до закінчення третьою особою навчання в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але з дня подачі позову, тобто з 09 грудня 2022 року, та на весь період ї навчання, але не більш як до досягнення третьою особою двадцяти трьох років, що мінімально гарантувати позивачу право на гідне життя та не поставить платника аліментів у скрутне для нього матеріальне становище. Разом з тим, вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат у вигляді половини витрат, які понесла позивачка на оплату навчання сина в розмірі 13718 грн., то така задоволенню не підлягає, оскільки у відповідача відсутній обов`язок брати участь у додаткових витратах на повнолітнього сина, що викликані особливими обставинами. Крім цього, оплата одним із батьків половини вартості за навчання повнолітнього сина у навчальному році не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на користь матері. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім того в порядку, визначеному статтями 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial