Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

30 червня 2021 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просила витребувати у станції технічного обслуговування РР-АUTО на її користь належний їй автомобіль ОРЕL СОRSА, 2001 року випуску, кузов [NUMBER] , держ. номер [NUMBER] , стягнути з відповідача на її користь судові витрати та зобов`язати відповідача компенсувати доходи, не отримані нею за час відсутності її майна у сумі 60 000 гривень. Свій позов обґрунтовувала тим, що вона є власником транспортного засобу ОРЕL СОRSА, 2001 року випуску, кузов [NUMBER] , держ. номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 23.05.2020 року. 20 квітня 2021 року її чоловік, [PERSON] , звернувся до працівника відповідача з приводу визначення причини, з якої не заводиться автомобіль. В той же день працівник відповідача [PERSON] забрав автомобіль. Раніше вони ремонтували у відповідача автомобіль, після чого він знову не заводився. Протягом тривало часу працівник відповідача не міг пояснити, з якої причини автомобіль не заводиться та які саме ремонті роботи необхідно провести і їх вартість. 25 травня 2021 року чоловік позивача зателефонував працівнику відповідача та запитав, що з автомобілем, на що отримав відповідь, що автомобіль відремонтований. [PERSON] запросив у працівника відповідача всі документи, які підтверджують проведені роботи, замінені деталі та їх вартість, на що отримав відповідь, що вартість ремонту становить 500 доларів США, а документи він підготує. Через тиждень вони отримали документ, який містив перелік робіт вартістю 500 доларів США. Вартість та необхідність саме таких ремонтних робіт з позивачем або її чоловіком не обговорював працівник відповідача, документи, що підтверджують вартість замінених деталей працівник відповідач не надав. Враховуючи, що договір на ремонті роботи автомобіля між позивачем та відповідачем не укладався, а також ненаданням відповідачем інших документів, що підтверджують проведення ремонтних робіт і їх вартість, а також згоди позивача на проведення саме тих ремонтних робіт, на оплаті яких наполягає відповідач, тому відповідач незаконно користується автомобілем, відмовляється у добровільному порядку повернути його позивачу. Крім того, чоловік позивача, [PERSON] , працював на автомобілі в таксі, заробляючи 1000 гривень за добу, що підтверджується даними мобільного додатку таксі. Враховуючи, що автомобіль перебував у відповідача без законних на те підстав, її сім`я за весь строк перебування автомобіля у відповідача (з 20 квітня 2021 року) не отримала доходів на суму 60 000 гривень. 05 липня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 30 вересня 2021 року. 06 січня 2022 року до суду надійшло клопотання про заміну відповідача із станції технічного обслуговування РР-АUТО на [PERSON] . 14 січня 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. було замінено станцію технічного обслуговування РР-АUТО на [PERSON] . 16 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому він зазначає, що позовна заява не підлягає до задоволення та використовуючи надане процесуальним законом право заперечує проти задоволення позову виходячи з наступного. 06.10.2009 року він зареєструвався як приватний підприємець ? [PERSON] .? по ремонту та технічному обслуговуванню автотранспортних засобів. 25.01.2017 року він звернувся до державного реєстратора та припинив діяльність свого приватного підприємства. З 2017 року по теперішній час він не являється приватним підприємцем, засновником і не здійснює ніякої підприємницької діяльності. Гр-на [PERSON] він в своєму житті бачив лише один раз, коли йому передавав технічний паспорт на автомобіль ОРЕL СОRSА, інших відносин, а тим більше майнових та фінансових, у відповідача з ним не було. Як йому відомо вищевказаний автомобіль знаходиться в м. Києві на станції технічного обслуговування, яка індивідуально займається ремонтом роботизованих коробок перемінних передач. Адреса знаходження автомобіля відома [PERSON] , оскільки він туда приїздив та сам спілкувався з майстром який відремонтував його автомобіль. І саме за ремонт його автомобіля він повинен заплатити по місцю ремонту, забрати його та користуватися. Чому вищевказаний громадянин не забирає свій автомобіль йому не відомо, і до його відносин між тим СТО він взагалі не має жодного відношення. 16 лютого 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні, які відбулися до 07 березня 2023 року, позов підтримала та просила задовольнити, пояснення надала аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні, які відбулися до 07 березня 2023 року, позовні вимоги не визнав, пояснення надав аналогічні змісту відзиву на позов, просив відмовити у його задоволенні. Суд, вивчивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником транспортного засобу ОРЕL СОRSА, 2001 року випуску, кузов [NUMBER] , держ. номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 23.05.2020 року. Із висновку від 01 червня 2021 року про результати перевірки по зверненню від [PERSON] ЄО № 16473 від 25.05.2021 року, вбачається, що 25 травня 2021 року до Броварського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява від [PERSON] про те, що 25.05.2021 року близько 14:00 год. за адресою м. Бровари, вул. Металургів, 22, працівники СТО вимагають за роботу по ремонту авто 500 доларів та відмовляються надавати акт- виконаних робіт. 25 травня 2021 року СВ Броварського РУП даний матеріал був направлений для розгляду згідно Закону "Про звернення громадян", у зв`язку із відсутністю даних, які б свідчили на час вивчення матеріалів та давали можливість кваліфікувати дії особи за ознаками певного кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В ході проведення перевірки опитана [PERSON] пояснила, що20 квітня 2021 року залишила свій автомобіль марки "Опель Корса" н.з. [NUMBER] для виконання ремонту на станції технічного-обслуговуванян за адресою [ADDRESS] , через те, що авто не заводилося. 25.05.2021 року чоловік [PERSON] прийшовши на дане СТО забирати авто з ремонту та отримати відповідні документи, що підтверджують проведення ремонтних робіт для проведення оплати, але працівник вказаного СТО повідомив, що сума за ремонт 500 доларів та надавати акти виконаних робіт та розрахунок вартості відмовився. Також, повідомив, що автомобіль віддадуть після оплати за виконану роботу. У висновку зазначено, що в даній ситуації виник цивільно-правовий спір, що не відноситься до компетенції ОВС, а вирішується в приватному порядку в суді. 30 червня 2021 року позивач звернулась із вказаним позовом до суду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 41 Конституції Українита п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зістаттею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду, висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року ?Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав? зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову, оскільки як було встановлено у судовому засіданні автомобіль, який належить на праві власності позивачу особисто відповідачу не передавався, доказів укладення будь яких договорів позивача із відповідачем про ремонт автомобіля не надано. Будь яких доказів знаходження вказаного автомобіля у відповідача також не надано.

Outcome: dismissed