Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

28.11.2022 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, в якій вона просить стягнути з відповідача [PERSON] , аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на її утримання [PERSON] у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 20.10.2018 року по 12.09.2022 року перебували у шлюбі. У них є спільна дитина: син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виноградівського районного суду від 12.09.2022 року по справі №299/2670/22- шлюб між сторонами розірвано. На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання спільної дитини не надає, тому [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою суду від 23.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, раніше надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позову заяву не надав. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про судове засідання. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч.2ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сім`ю, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 20.10.2018 року по 12.09.2022 року перебували у шлюбі. У них є спільна дитина: син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виноградівського районного суду від 12.09.2022 року по справі №299/2670/22- шлюб між сторонами розірвано. На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні. За ствердженням позивача відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання спільної дитини не надає. На даний час [PERSON] не має змоги повністю забезпечити належне утримання своєї дитини, тому позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Також статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, внесено зміни до ст. 182 Сімейного кодексу України та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВерховноїРади Українивід 27лютого 1991року №789-ХІІ танабула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 192 СК України вказує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведеного, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з огляду на інтереси дитини, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Так, при визначенні розміру аліментів судом враховано, що відповідач є особою працездатного віку. При цьому суд також враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком до 6 років - 2272 грн. Таким чином, виходячи з того, що утримання дітей є обов`язком батьків, матеріальне забезпечення дитини не може бути меншим від встановленого законом прожиткового мінімуму відповідно до її віку, як встановлено дослідженими доказами, дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина в розмірі по 3000 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, що передбачено законодавством, однак позивачем не надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких грунтуються така вимога, суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом. При поданні позову позивач судовий збір не сплачувала в силу звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial