Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до [PERSON] у якому просив суд стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №SUXRRX10740011 від 06.04.2007 у розмірі 23280,08 грн. та судові витрати. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском загальної позовної давності. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.04.2007 між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № SUXRRX10740011 на виконання якого останній отримав 1304,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за зазначеним кредитним Договором у відповідача виникла заборгованість станом на 10.01.2023 на суму 50423,09 грн., яка підтверджується відповідними розрахунками позивача. Однак зазначає, що заборгованість до стягнення становить 23280,08 грн., яка складається з наступного: 22819,98 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 383,52 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 76,58 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак, стороною відповідача заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено в ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так згідно поданого позивачем Договору кредиту, кінцевим терміном повернення кредиту є 06.04.2008 року. Позивач до суду з позовними вимогами звернувся тільки 01.02.2023, тобто після спливу трирічного строку. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017 року. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed