Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

15 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом про відшкодування моральної шкоди, внаслідок\~\~ невиконання Рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі\~ № 686/4032/21 в період часу\~ з 08.08.2022 року по 15.08.2022 року\~ в розмірі 3\~000\~000 грн. На обґрунтування своїх вимог вказав, що моральна шкода, завдана йому, полягає у порушенні права на судовий\~ захист, адже\~ виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного\~ на судовий\~ захист.\~ Неминучим наслідком\~ порушення права позивача\~ є\~ обов`язок правопорушника відшкодувати моральну\~ шкоду,\~ що розрахована позивачем за вільним\~ волевиявленням\~\~ та\~ буде справедливою сатисфакцією\~ за порушене\~ право на судовий\~ захист і ефективним\~ юридичним\~ захистом. Позивач\~ змушений\~ звертатись\~ до суду\~ з метою\~ захисту прав.\~ Держава\~ несе відповідальність\~ за невиконання\~ остаточних рішень суду. Просить стягнути з відповідача на його користь\~3\~000 000 гривень моральної шкоди за невиконання рішення суду та судові витрати\~ по справі. Ухвалою судді від 18 серпня 2022 року позов [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу 10 днів з дати отримання ухвали на усунення недоліків. Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.10.2022 року представник відповідача в особі Верховного суду надіслав до суду відзив на позов, в якому заперечив повністю проти задоволення позову та просив розглядати справу за його відсутності. У своєму відзиві представник відповідача вказав, що позивач безпідставно і необґрунтовано визначив Верховний суд в якості належного органу, який наділений повноваженнями представляти Державу Україну у спірних правовідносинах. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. Зазвичай це орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, позивач не зазначив якими діями/бездіяльністю Верховного суду йому завдано моральної шкоди, не навів конкретні норми закону, які на його переконання, порушив орган державної влади у правовідносинах щодо яких виник спір. 13.12.2022 року представник відповідача в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області надіслав до суду відзив на позов, в якому заперечив повністю проти задоволення позову та просив розглядати справу за його відсутності. Ухвалою суду від 13.12.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду не повідомив, у своїй позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. Представники відповідача в особі Верховного суду та Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в судове засідання не з`явились, заперечення проти позову виклали у відзивах. Дослідивши матеріали справи, суд\~ знаходить позов таким,\~ що не\~ підлягає\~ задоволенню. Так, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України). З огляду на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, що висловлені в постанові від 25 березня 2020 року по справі № 641/8857/17 держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 року у справі № 688/2479/16-ц) зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Зважаючи на принцип\~ диспозитивності\~ цивільного\~ процесу, коло учасників, в тому\~ числі\~ орган, що представляє\~ державу та\~ діями якого завдано позивачу шкоду, має\~ бути визначений\~ ініціатором спору. Згідно\~ статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи\~ відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 23 ч. ч. 1 та 2 п. 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ст. 23 ч. 3 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Аналізуючи зазначені норми права, наявні підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. І до його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди) (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі №686/27961/19). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. Згідно з статтею 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем у цивільному процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом положень статті 58 ЦПК України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника. Відтак у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №761/35803/16-ц (провадження №14-316цс19). З наведеного слідує, що відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя може бути лише держава, яка бере участь у справі як сторона у цивільному процесі через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. При цьому, саме на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. Відповідач же повинен довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем. Якщо договором або законом не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, то позови про таке відшкодування не підлягають задоволенню (Постанова\~ Великої Палати Верховного Суду у від 25 березня 2020 року (справа №641/8857/17). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України). Відповідно до вимог\~ ст. 81 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За ст.82 ЦПК,\~ обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду, що набрало\~ законної сили, не\~ доказуються при\~ розгляді іншої\~ справи, у якій\~ беруть участь ті самі\~ особи, або особа,\~ щодо якої встановлені ці\~ обставини. Правова\~ оцінка, надану судом певному факту при\~ розгляді іншої справи, не\~ є обов`язковою для суду. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року у цивільній справі №\~686/4032/21 позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 500грн. моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 липня 2021 року\~рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року залишено без змін. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року\~ за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року залишено без змін. Позивач\~ звернувся\~ до суду\~ про відшкодування моральної шкоди,\~ що\~ завдана йому невиконанням рішення суду у справі № 686/4032/21. На обґрунтування своїх вимог вказав, що моральна шкода, завдана йому, полягає у порушенні прав. Позивач\~ змушений\~ звертатись\~ до суду\~ з метою\~ захисту прав. Держава\~ несе відповідальність\~ за невиконання\~ остаточних рішень суду. Просить стягнути з відповідача на його користь\~\~ три\~ мільйони гривень моральної шкоди за невиконання рішення суду та судові витрати\~ по справі. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що відносно [PERSON] були вчинені неправомірні дії, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням останньому моральної шкоди. Згідно з частинами 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів тому, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, а тому в задоволенні позову [PERSON] до Держави Україна в особі Верховного суду, Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі №686/4032/21 в період з 08.08.2022 року по 15.08.2022 року слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed