Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

26.08.2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 172\~554,34 грн., яка складається з: 151 615,13 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 20\~939,21 грн. три проценти річних від простроченої суми, що виникла за період з 18.08.2012 року по 06.07.2021 року. Позов мотивовано тим, що 25.09.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DN81AR03110198, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало останньому кредит в розмірі 196\~546,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110198 від 25.09.2007 року в сумі 191\~207,19 грн. Зважаючи на те, що заочним рішенням з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати його укладення по дату поточної заборгованості (з 25.09.2007 року по 30.05.2012 року), то за період після подання позовної заяви (з 18.08.2012 року по 06.07.2021 року) у відповідача виникла заборгованість в розмірі 172 554,34 грн., яка складається з: 151 615,13 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 20\~939,21 грн. три проценти річних від простроченої суми. Заборгованість за індексом інфляції та трьома процентами річних було нарахована позивачем на визначену ним в позові та письмовому розрахунку прострочену суму, розмір якої становить 78\~566,01 грн. Зважаючи на те, що рішення суду відповідачем виконане не було, у позивача виникла заборгованість за період після подання позовної заяви - 18.08.2012 року по 06.07.2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, су д вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Зважаючи на зазначене, в судовому засіданні 01.03.2023 року постановлено заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 25.09.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DN81AR03110198, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало останньому кредит в розмірі 196\~546,00 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 9 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.09.2014 року. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110198 від 25.09.2007 року в сумі 191\~207,19 грн. Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2012 року набрало законної сили 27.10.2012 року. 22.11.2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова на вказане рішення видано виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження № 40918129 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110198 від 25.09.2007 року в розмірі 191\~207,19 грн. Постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Атаманюка П.В. від 04.06.2014 року повернуто стягувачу виконавчий документ з підстави відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Зважаючи на зазначене, судом встановлено, що відповідачем не виконано зазначене вище заочне рішення. Предметом спору у даній справі є\~звернення суми боргу, яка складається з індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, що виникла за кредитним договором та не була стягнута за рішенням суду, за період після подання позовної заяви - 18.08.2012 року по 06.07.2021 року Наявність заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2012 року, що набрало законної сили, про стягнення з відповідача кредитної заборгованості свідчить, що строк виконання зобов`язання настав та у відповідача існує невиконаний обов`язок зі сплати заборгованість. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 та ст. 599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів. Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно із\~ч.1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: припинення\~зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; зміна\~умов зобов`язання; сплата\~неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема,\~ст.\~625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних та інфляційні витрати входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та стягнутими заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2012, яке набрало законної сили 27.10.2012 року. У разі, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Під час розгляд справи судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, зважаючи на що позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2012, яке набрало законної сили 27.10.2012 року, та постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення. Великою Палатою\~Верховного Суду\~у постановах\~від 04.07.2018\~року у\~справі №\~310/11534/13-ц\~та від\~04.06.2019\~року у\~справі №\~916/190/18 визначено, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зважаючи на зазначене вище, з урахування заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2012 року, яким стягнуто суму боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось та триває, зважаючи на що позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення з 27.10.2012 року (дата набрання рішенням суду законної сили) по 06.07.2021 року (дата, визначена позивачем та зазначена в позові). Як було зазначено вище, під час звернення з позовом до суду позивачем заборгованість за індексом інфляції та трьома процентами річних була нарахована на визначену ним самостійно в позові та письмовому розрахунку прострочену суму, розмір якої становить 78\~566,01 грн., а не на суму, визначену заочним рішенням, яка становить 191\~207,19 грн. Зважаючи на те, що у позові було неправильно визначено період прострочення, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.12.2022 року було витребувано у позивача дані щодо дати набрання заочним рішенням законної сили, дані щодо фактичного виконання відповідачем заочного рішення, розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних за порушення відповідачем грошового зобов`язання з моменту набрання заочним рішенням законної сили по дату його фактичного виконання відповідачем (у випадку, якщо воно виконане) або по 06 липня 2021 року (дата, визначена позивачем у позові). На виконання ухвали суду позивачем було надано новий розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних за порушення відповідачем грошового зобов`язання за період з моменту набрання заочним рішенням законної сили. З нового розрахунку вбачається, що його було здійснено за вказаний в ухвалі суду період, проте не на суму заборгованості, визначену в позові (78\~566,01 грн.), а на суму, зазначену в заочному рішенні (191\~207,19 грн.), зважаючи на що сума заборгованості, яка виникла на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за новим розрахунком становить 419\~410,44 грн., що значно перевищує суму заборгованості, зазначену в позовних вимогах. Позивач заяву про збільшення позовних вимог до суду не подавав. Таким чином, з наданого позивачем на виконання ухвали суду розрахунку суми боргу за правильний період вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, що виник на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 27.10.2012 року по 06.07.2021 року становить 419\~410,44 грн., з яких: 369\~547,49 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 49\~862,95 грн. 3 відсотки річних від простроченої суми. Положеннями\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростований, клопотання про застосування строку позовної давності до суду не надано. Враховуючи наведене в сукупності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову.

Outcome: approved