Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

І. Описова частина Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 08 лютого 2023 року надійшла позовна заява, в якій представник позивача Грейніс В.О. в інтересах [PERSON] просить відшкодувати шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду в сумі 274 700 гривень. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] зазначає, що 23.05.2019 до ЄРДР відносно [PERSON] за №12019120140000261 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України. [PERSON] 30.05.2019 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України. [PERSON] 18.07.2019 складено обвинувальний акт та скеровано до суду. [PERSON] 08.06.2021 змінено обвинувачення з ч.1 ст.191 КК України на ч.1 ст.185 КК України. Вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2022 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14.09.2022 вирок Новоукраїнського районного суду від 06.07.2022 залишено без змін. Касаційна скарга не подавалася. Кримінальне провадження тривало в період з 23.05.2019 по 14.09.2022, таким чином незаконне кримінальне переслідування особи тривало 41 місяць. Зокрема впродовж зазначеного проміжку часу в нього був порушений нормальний ритм життя, постраждала його репутація як громадянина, все це негативно вплинуло на фізичне та психічне здоров`я, що призводило до душевних страждань, що спонукало позивача звернути до суду. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2023 було відкрито провадження та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін. Від представника Державної Казначейської служби України надійшов відзив згідно якого просить відмовити в позові також зазначає, що позивачем значно завищена сума відшкодування шкоди порівняно з відповідним мінімальним розміром встановленим вищезазначеним Законами та не вказано обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, також позивачем не зазначено у чому конкретно полягає страждання, не досліджено характеру немайнових витрат. Також відсутні посилання на стан здоров`я позивача. Позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань. Від представника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області надійшов відзив згідно з яким просить відмовити в позові також зазначає, що позивач не надав достатніх доказів на підтвердження моральних страждань, не навів достатніх доводів і підстав, з яких виходив визначаючи заявлений до відшкодування розмір шкоди та не довів причинний зв`язок між діями працівників досудового слідства та прокуратури та негативним наслідками які настали. Від представника Кіровоградської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву згідно з яким вона просить відмовити в позові до Кіровоградської обласної прокуратури та рішення про відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] прийняти у відповідності до вимог чинного законодавства. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Також представник відповідача зазначала, що позивач перебував під слідством та судом з 30.05.2019 (з дня повідомлення про підозру) по 14.09.2022 (день набрання законної сили вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2022), всього 39 місяців та 14 днів. Отже розмір мінімальної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню становить 264427 грн (39 місяців і 14 днів * 6700). Разом з тим відсутність належних доказів про заподіяння моральної шкоди є лише припущенням, тому просили відмовити в позові. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, доходить до таких висновків. З вироку Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2022 встановлено, що визнати [PERSON] невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України та на підставі п.2 ч.1 статті 373 КПК України виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим [PERSON] ( а.с.5-9). Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14.09.2022 апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишено без задоволення, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2022, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст.185 КК України та на підставі п.2 ч.1 статті 373 КПК України виправдано, - залишено без змін ( а.с.10-13). З витягу з ЄРДР № 12019120140000261 від 23.05.2019 встановлено, що під час проведення досудового розслідування в межах кримінального провадження №12019120140000162 від 28.03.2019 встановлений окремий склад злочину, а саме [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст.185 КК України ( а.с.14). Постановою від 23.05.2019 призначено групу слідчих ( а.с.15). Постановою від 23.05.2019 призначено групу прокурорів ( а.с.16). З повідомлення про підозру від 30.05.2019 встановлено, що [PERSON] 30.05.2019 вручено повідомлення про підозру за ч.1 ст.191 КК України (а.с.17 -18). З обвинувального акту, затвердженого начальником Добровеличківського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області від 18.07.2019 встановлено, що [PERSON] обвинувачується за ч.1 ст.191 КК України ( а.с.19-21). З обвинувального акту, погодженого першим заступником керівника Новоукраїнської окружної прокуратури від 08.06.2021 встановлено, що відносно [PERSON] змінено обвинувачення з ч.1 ст.191 КК України на ч.1 ст.185 КК України ( а.с.22-23). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено статтею 56 Конституції України. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Отже статтею 1176 ЦК України визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон №266/94-ВР). Відповідно до статті 1 Закону №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Разом з тим відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону №266/94-ВР). Отже, моральна шкода у цих правовідносинах у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України та статтею 4 Закону №266/94-ВР, відшкодовується особі щодо якої допущено передбачені статтею 1 цього Закону дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України №266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування. Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.03.2019 у справі №405/7623/16-ц, від 08.11.2018 у справі №296/2443/16-ц. Судом встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2022, який залишений без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14.09.2022. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що позивачем пред`явлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у мінімальному розмірі (із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати, встановлений на момент розгляду справи Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік"), яка підлягає задоволенню. Кримінальне провадження тривало в період з 23.05.2019 по 14.09.2022. Водночас тривалість перебування позивача під слідством та судом з 30 травня 2019 року (повідомлення про підозру) до 14 вересня 2022 року (набрання законної сили виправдувальним вироком), що загалом становить 39 місяців 15 днів. Характер і обсяг страждань, яких позивач зазнав внаслідок тривалого незаконного перебування під слідством та судом; тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах; ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану; взявши до уваги, що під час досудового розслідування, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визнає необхідною і достатньою суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 264650 гривень. Посилання відповідачів у відзивах на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Крім того суд приймає до уваги, що [PERSON] були завдані негативні наслідки, оскільки він дуже сильно хвилювався, переносив нервові стреси. Отже, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди. З цих підстав та, враховуючи норми чинного законодавства щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди у разі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та постановлення виправдувального вироку суду незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів. Таким чином, позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення йому про підозру і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду. Відповідно до частини першої статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Частиною першою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода у цих випадках відшкодовується державою. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Отже,\~відповідачем у\~справі є\~держава,\~яка бере\~участь у\~справі через\~відповідний орган\~державної влади.\~Кошти на\~відшкодування шкоди\~державою підлягають\~стягненню з\~Державного бюджету\~України,\~тому відсутня\~необхідність зазначення\~у резолютивній\~частині рішення\~таких відомостей,\~як орган,\~через який\~грошові кошти\~мають перераховуватись,\~або номера\~чи виду\~рахунку,\~з якого\~має бути\~здійснено стягнення/списання,\~оскільки такі\~відомості не\~впливають ні\~на підстави,\~ні на\~обов`язковість\~відновлення права\~позивача в\~разі встановлення\~судом його\~порушення,\~та за\~своєю суттю\~є регламентацією\~способу та\~порядку виконання\~судового рішення,\~що має\~відображатися у\~відповідних нормативних\~актах,\~а не\~резолютивній частині\~рішення (пункт\~6.21\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду,\~від 19.06.2018\~року у\~справі №910/23967/16\~(провадження\~№12-110гс18). У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №495/6187/16 (провадження №61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі №201/9398/20 (провадження №61-11520св21). Вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 02.09.2022 року у справі №711/4624/21, провадження №61-5128св22. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Враховуючи, що відшкодування шкоди відповідно до статті 1176 ЦК України та пп.1 п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок №845), здійснюється за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України, суд стягує на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України. Заява про відшкодування моральної шкоди розглядається тільки судом з урахуванням фактичних обставин щодо наявності моральної шкоди в межах, встановлених саме цивільним законодавством, з дослідженням доказів. Такі процесуальні дії суду притаманні змагальному процесу, яким є за чинними на цей час процесуальними кодексами саме позовне провадження. Частина 4 статті 28 ЦПК України визначає, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України). Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, у розмірі 274700,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню та стягненню на користь [PERSON] з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial