Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

У листопаді 2023 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] у будинку [ADDRESS] таким, що втратив право користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . На даний час у квартирі зареєстровано три особи - [PERSON] , донька [PERSON] та чоловік доньки - відповідач по справі. [PERSON] не являється співвласником квартири. У квартирі був зареєстрований з 20.11.2007року та проживав в ній до 2015 року. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Однак ще до розірвання шлюбу у січні 2015р. відповідач змінив місце проживання і в спірній квартирі не проживає. Квартиру залишив добровільно, нею не цікавиться, не приймає участі в оплаті необхідних щомісячних платежів, пов`язаних з утриманням житлового приміщення. Перешкод у проживанні та користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив, майна належного йому на праві власності в квартирі немає. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.11.2022 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивачів у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Надав заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.03.2001р. [PERSON] належить частина, [PERSON] - належить частина; [PERSON] - частина, [PERSON] - частина квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с.6/. [INFO] [PERSON] померла /а.с.7/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.2007р. спадкоємцем після померлої [PERSON] є її дочка [PERSON] /а.с.8/. Відповідно до довідки з місця проживання сім`ї та реєстрації за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] /а.с.10/. Судом встановлено, що відповідач є колишнім чоловіком [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2015р. шлюб, зареєстрований 14 липня 2007р. у Відділі РАЦС Солом`янського РУЮ у м.Києві між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено , актовий запис № 1218 - розірвано/а.с.11-12/. Відповідно до листа від 22.07.2022р. під час проведення попередньої перевірки здійснено моніторинг інформаційно-телекомунікаційної системи «ІПНП» та встановлено, що в період з 2020р. по теперішній час звернень від [PERSON] , [INFO] з приводу неможливості проживання або чинення перешкод у проживанні у квартирі [ADDRESS] до Святошинського УП ГУ НП у м.Києві не надходило/а.с.13/. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вказано у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі №6-2931цс16, право користування чужим майном є по суті встановленням сервітуту, у зв`язку з чим його припинення повинно відбуватися з урахуванням вимог статей 405 та 406 ЦК України як правових норм, що регулюють спірні правовідносини щодо користування чужим житлом. За приписами ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved