Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

В обгрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що [INFO] по вул. Клеванській в с. Зоря Рівненського району відбулася ДТП, у якій автомобіль «ВАЗ 2104» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на пішохода. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] , [INFO] , від отриманих травм помер. Оскільки позивач є сином загиблого, який діє також в інтересах [PERSON] , який був під опікою загиблого, у зв`язку із його смертю, позивачу [PERSON] та [PERSON] спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника (14-18 років) та моральній шкоді. У позовній заяві зазначено, що в ході проведення розслідування страхового випадку Відповідачем не здобуто, і відповідно не надано Позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що Позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідувалося за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає. Викладене вище свідчить, що Позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, Позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від Відповідача. Просить суд стягнути з відповідача 150 228,00 грн страхового відшкодування як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився. До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а розгляд справи 27.01.2023 р. провести без участі представника ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" у зв`язку з перебуванням представника у відпустці. У подальшому у судове засідання представник відповідача не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення. Заяв не подано. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] по вул. Клеванській в с. Зоря Рівненського району відбулася ДТП, у якій автомобіль «ВАЗ 2104» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на пішохода. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] , [INFO] , від отриманих травм помер. Вказане підтверджується повідомленням про ДТП від 20.01.2020 року, складеним представником по довіреності [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] та [PERSON] . До вказаного повідомлення додається заява на виплату страхового відшкодування. Як вбачається із заяви на виплату страхового відшкодування від 14.02.2020 року, підписану представником по довіреності [PERSON]. в інтересах позивача [PERSON] (в інт. [PERSON] ), просить Відповідача виплатити страхове відшкодування в розмірі 150 228,00 грн. (що належить внукові загиблого [PERSON] , опікуном якого був загиблий) на підставі ст.ст. 35, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно розпорядження голови Рівненської РДА № 433 від 29.09.2016 "Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування", з урахуванням висновку служби у справах дітей райдержадміністрації та інтересів дитини, над [PERSON] , [INFO] встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON] . Як вбачається із заяви на виплату страхового відшкодування від 27.01.2021 року, підписану [PERSON] , [INFO] , за згодою позивача [PERSON] , просить Відповідача виплатити страхове відшкодування в розмірі 150 228,00 грн., пов`язане із втратою годувальника (14-18 років), що належить йому, як опікуваному загиблого [PERSON] . Як вбачається із відповіді Зорянської сільської ради №27/02-12/21 від 06.01.2021 року на адвокатський запит [PERSON] , [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживав і здійснював догляд за своїм онуком [PERSON] , [INFO] . Згідно розпорядження голови Рівненської РДА № 433 від 29.09.2016 [PERSON] фактично перебував на утриманні свого діда [PERSON] . Позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] внаслідок ДТП, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 10.03.1979 року. Згідно розпорядження голови Рівненської РДА № 2 від 08.01.2020 "Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування", з урахуванням висновку служби у справах дітей райдержадміністрації та інтересів дитини, над [PERSON] , [INFO] встановлено опіку та призначено опікуном позивача [PERSON] . 29.09.2020 року постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Рівненській області Крупенка Б.І. кримінальне провадження № 12019180000000325 від 04.12.2019 за ознаками ч.2 ст.286 КК України, закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. Копія вказаної постанови була надіслана представником позивача за довіреністю [PERSON] на адресу відповідача. 11 лютого 2021 року вих. №1503-1 у відповідь на надіслану Заяву щодо відшкодування шкоди, що заподіяна [PERSON] , відповідач Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" повідомило про розрахунок розміру відшкодування з приводу моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] на користь позивача [PERSON] у розмірі 25 038,00 грн (4173,00 грн *12 мін зар/плат)/2, і буде перераховано згідно довіреностей. Позивач вказує, що 15.02.2021 на банківський розрахунковий рахунок Представника позивача надійшло страхове відшкодування в сумі 25038,00 грн. Також 11 лютого 2021 року вих.№1502-1 у відповідь на надіслану Заяву щодо відшкодування шкоди, відповідач Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. Відповідач виплатив страхове відшкодування частково (25038,00грн відшкодування моральної шкоди 16.02.2021р.), а в частині не виплаченого страхового відшкодування прийняв рішення про відмову у виплаті. Після цього Сторонами більше не вживалося жодних дій, що були спрямовані на досудове врегулювання спору. Оскільки, вказана сума страхового відшкодування є меншою ніж та, яка передбачена законом, то Позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів перебування [PERSON] на утриманні у загиблого в ДТП [PERSON] та, що допомога загиблого була для [PERSON] основним і постійним джерелом засобів до існування, у зв`язку з чим, підстави для виплати страхового відшкодування відсутні. З огляду на встановлені судом обставини, засуванню підлягатимуть наступні норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України): «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань передбачають відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. (далі- Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ПРАТ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП", який діяв на момент настання ДТП станом на [INFO], заподіяну Позивачам, відповідно до Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004 р., покладається на Відповідача, як на страховика. Відповідно до статті 22 Закону, в редакції чинній на дату ДТП: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Згідно п.23.1 ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону). Тобто зазначеною нормою Закону, встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно ч.1 ст.1200 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України): «У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті". Отже, до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, слід віднести: непрацездатних осіб, які були на утриманні; непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання. В розумінні вище наведеної норми ЦК України, Позивач в інтересах [PERSON] , є особою, який, за життя свого дідуся-опікуна, був на його утриманні та мав право на утримання. Отже, з наведеного вище слідує те, що позивач [PERSON] являється неповнолітньою особою, який самостійно себе забезпечити не міг і не може. Таким чином, Позивач є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю опікуна, оскільки на день його смерті був на його утриманні та мав право на одержання від нього утримання. Пунктом 27.2. статті 27 Закону від 01.07.2004: "Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманням одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку". На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173,00 грн. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою Позивачем годувальника становить 150 228.00 грн. Отже, загальний розмір невиплаченого Позивачу страхового відшкодування становить 150 228,00 грн. Посилання представника відповідача у відзиві на відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з ненаданням позивачем доказів перебування [PERSON] на утриманні у загиблого в ДТП [PERSON] та, що допомога загиблого була для [PERSON] основним і постійним джерелом засобів до існування, спростовується матеріалами справи, зокрема розпорядженням голови Рівненської РДА № 433 від 29.09.2016 "Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування", з урахуванням висновку служби у справах дітей райдержадміністрації та інтересів дитини, над [PERSON] , [INFO] встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON] . Суд вважає, що позивні вимоги є доведеними, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved