Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У березні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (АТ «АЛЬФА-БАНК»), третя особа: [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про скасування незаконного рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію та припинення права власності на нерухоме майно за АТ «АЛЬФА-БАНК». Заявлені позовні вимоги сторона позивача обґрунтовує тим, що 11 квітня 2007 року між [PERSON] та АКБ "Укрсоцбанк" було укладено Договір кредиту №10-29/3238, відповідно до якого банк надав позивачу валютний кредит у розмірі 100 000,00 доларів США зі строком погашення до 11.04.2022 року. 11 квітня 2007 року з [PERSON] та [PERSON] , як співвласником нерухомого майна, було укладено Договір іпотеки №02-10/1223, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] виступили Іпотекодавцями у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором №10-29/3238 від 11 квітня 2007 року, та передали в іпотеку єдине своє житло - трикімнатну квартиру, загальною площею 74,7 кв.м, місцезнаходження якої в Святошинському районі м.Києва за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є рідною донькою [PERSON] .. Спірна квартира належить на праві власності іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 17.08.1999 року, зареєстрованого на українській біржі " Десятинная ", який зареєстрований у Київському міському БТІ КМДА 19.08.1999 року. Отже, право власності на спірну квартиру виникло у 1999 році, а в 2007 році було отримано кредит під заставу зазначеної квартири. 23 жовтня 2014 року Апеляційним судом м. Києва у цивільній справі №22-ц/796/12447/2014 було ухвалено судове рішення, яким було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором №10-29/3238 від 11.04.2007 року на загальну суму 1 349 256,36 грн. В задоволені позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено. "Укрсоцбанк" не оскаржував зазначене судове рішення в касаційному суді. Згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні відкриті виконавчі провадження по відношенню до [PERSON] . Більше чим через 5 (п`ять) років після ухвалення судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, а саме 24.07.2020 року, в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності (номер запису про право власності: 37527726) на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2134099580000) за Акціонерним товариством "АЛЬФА-БАНК". Запис було внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53354975 від 29.07.2020 року, приватного нотаріуса КМНО Юдіна Максима Анатолійовича. На думку позивача, державна реєстрація права власності на спірну квартиру за АТ "АЛЬФА-БАНК" та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53354975 від 29.07.2020 року, приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округ Юдіна Максима Анатолійовича, на підставі якого було внесено запис про право власності на спірну квартиру - є незаконними. В обґрунтування своє позиції, позивач зазначає, що в Іпотечному договорі №02-10/1223, серія та номер: 1229, виданий 11.04.2007 року, та змін до іпотечного договору відсутнє іпотечне застереження, та іпотекодавці не давали згоду на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, такий договір між Іпотекодавцями [PERSON] та [PERSON] та АТ "Укрсоцбанк" та/або АТ "Альфа-Банк" не укладався, та Іпотекодавці згоди на відчуження спірної квартири не надавали. Позивач у позовній заяві зазначає, що іпотекодавцем не отримувалась вимога про усунення порушення стосовно невиконання позичальником умов кредитного договору та повідомлення про намір звернення стягнення на предмет іпотеки. Сторона позивача посилається на положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та вказує, що на час реєстрації права власності за АТ "АЛЬФА-БАНК" було введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Спірна квартира була передана під заставу валютного іпотечного кредиту, має загальну площу 74,7 кв.м та використовується Іпотекодателями та членами їх сім`ю як постійне житло. Інше житло та/або житлове приміщення на праві власності у Іпотекодателей відсутнє. Крім того, за скаргою позивача до Міністерства Юстиції України, була проведена камеральна перевірка державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Юдіна Максима Анатолійовича, за результатами якої було виявлено порушення вимоги пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", та абзацу 1 пункту 12, пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року. Тому, сторона позивача вважає, що приватний нотаріус КМНО Юдін М.А. зобов`язаний був зупинити реєстраційні дії до надання зазначених документів, проте, державний реєстратор не дотримався вимог діючого законодавства та здійснив незаконну державну реєстрації права власності на спірну житлову квартиру за АТ "Альфа-Банк". У зв`язку з вищевикладеним позивач в позовній заяві просить суд, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2020 року (індексний номер: 53354975), приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округ Юдіна Максима Анатолійовича, на підставі якого було внесено запис №37527792 про право власності за Акціонерним товариством "АЛЬФА-БАНК" (код ЄДРПОУ: 23494714), на трикімнатну житлову квартиру загальною площею 74,7 кв.м, місцезнаходження якої в Святошинському районі м.Києва за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2134099580000) з одночасним припиненням права власності на зазначену квартиру за Акціонерним товариством "АЛЬФА-БАНК" (код ЄДРПОУ: 23494714), та поновленням цього права у попередніх власників - [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Ухвалою суду від 04.11.2020 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.05.2021 року заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі - задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно - трикімнатну житлову квартиру загальною площею 74,7 квадратних метри, місцезнаходження якої в в Святошинському районі м.Києва за адресою: [ADDRESS] , до ухвалення судового рішення за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК». Ухвалою суду від 20.10.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання . Відзив на позовну заяву від Акціонерного товариства "АЛЬФА-БАНК" до суду не надходив. 23.01.2023 року до суду надійшло клопотання від представника АТ "Сенс-Банк" про зміну назви відповідача, оскільки позачерговими загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-Банк" прийнято рішення про зміну найменування юридичної особи, змінено найменування банку з АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс-Банк" . В судове засідання сторони не з"явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Тому заява розглядається за відсутності сторін в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів, яких достатньо для виправлення описки. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та прийняти рішення про задоволення позовної заяви. Судом встановлено, що 11 квітня 2007 року між [PERSON] та АКБ "Укрсоцбанк" було укладено Договір кредиту №10-29/3238, відповідно до якого банк надав позивачу валютний кредит у розмірі 100 000,00 доларів США зі строком погашення до 11.04.2022 року. Судом встановлено, що 11.04.2007 року з [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №02-10/1223, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] виступили Іпотекодавцями у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором №10-29/3238 від 11 квітня 2007 року, та передали в іпотеку єдине своє житло - трикімнатну квартиру, загальною площею 74,7 кв.м, місцезнаходження якої в Святошинському районі м.Києва за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що 23.10.2014 року Апеляційним судом м. Києва у цивільній справі №22-ц/796/12447/2014 було ухвалено судове рішення, яким було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором №10-29/3238 від 11.0472007 року на загальну суму 1 349 256,36 грн. В задоволені позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено. "Укрсоцбанк" не оскаржував зазначене судове рішення в касаційному суді. Судом встановлено, що 24.07.2020 року, в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності (номер запису про право власності: 37527726) на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2134099580000) за Акціонерним товариством "АЛЬФА-БАНК". Запис було внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53354975 від 29.07.2020 року, приватного нотаріуса КМНО Юдіна Максима Анатолійовича. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Умови договору іпотеки та вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого порядку на офіційну адресу боржника/іпотекодавця. За відсутності такого належного надсилання вимоги іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Окрім того, ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. За таких умов, направлення повідомлення на адресу боржника/іпотекодавця має забезпечувати не тільки інформування про наміри іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, але й зазначення ціни предмета іпотеки, за якою має бути здійснене таке звернення. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Вищевказана правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі N 757/13243/17 (провадження N 14-711цс19). Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що вони не містять доказів отримання позивачем вимоги іпотекодержателя. За таких умов встановлена законом процедура для звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку дотримана не була. Окрім порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку таке звернення є незаконним ще й з огляду на наступне. За загальним правилом правовідносини регулюються тими нормативними документами, які діяли на час їх виникнення та існування. Конституцією України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58). Станом на час реєстрації права власності на іпотечне майно за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» в Україні діяли положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Пунктом 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлено, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна. Усім вищевказаним вимогам спірна квартира відповідає, відтак примусове звернення стягнення на неї в період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не допускається. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі N 644/3116/18 (провадження N 14-45цс20) було висловлено правову позицію щодо застосування Закону України N 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" в такого роду правовідносинах. Зокрема Закон України "Про іпотеку" прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону N 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон N 1304-VII ввів мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що іпотечне майно, за умови відповідності вимогам Закону N 1304-VII, не може бути примусово стягнута, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону N 1304-VII міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі N 802/1340/18-а. Заперечуючи проти позовних вимог, банк мав надати до суду докази доведення наявності у позивача іншого житла, але цього зроблено не було, належних доказів з цього приводу до суду не представлено. Верховний суд в постанові у справі N 278/3367/19 від 03.02.2021 року відмітив про необхідність суду застосування аксіоми цивільного судочинства "jura novit curia - "суд знає закон", а також ухвалення рішення про задоволення позовних вимог з урахуванням прийнятих змін до законодавства, що не свідчите про вихід за межі позовних вимог. Враховуючи даний принцип та положення ст. 26 "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" суддя приходить до висновку про необхідність задоволення позову у відповідній до вимог вищевказаного Закону України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved