Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Рух справи. Процесуальні дії у справі. 8 вересня 2022 року до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява [PERSON] до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 21 листопада 2022 року о 10:00, про що повідомлено учасників провадження. Крім цього, вказаною ухвалою суду, за клопотанням позивача на підставі статті 84 ЦПК України, витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коляди О.П. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . На стадії підготовчого провадження брала участь представник позивача адвокат Холоденко Г.М. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, при цьому, 6 жовтня 2022 року, від селищного голови В.Підкруганного, надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача, проти задоволення позову не заперечує. На виконання ухвали суду від 13 вересня 2022 року, 6 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку до суду від приватного нотаріуса Коляда О.П. надійшли копії документів, на підставі яких винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] , [INFO] . У супровідному листі також зазначено, що спадкова справа до майна померлої не заводилась. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування, до судового розгляду на 2 березня 2023 року о 10:00, про що повідомлено сторін судовими повістками. 2 березня 2023 року, через канцелярію Вишгородського районного суду Київської області, представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Також, представник позивача зазначила, що у зв`язку з визнанням відповідачем позову, вважає недоцільним виклик та допит свідків. У призначене судове засідання учасники провадження не з`явились. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності сторін, суд враховує наявність в матеріалах справи заяв представників сторін про розгляд справи у їх відсутність, положення частини першої статті 223 ЦПК та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Обґрунтування позову. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є спадкоємцем спадкового майна після смерті [INFO] її матері [PERSON] , [INFO] , актовий запис про смерть №20420, зареєстрований відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві. До складу спадкового майна, входить: частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташованими за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , яка померла [INFO] та на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка у розмірі 0,162 га,, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка передана для обслуговування житлового будинку, відповідно до Державного акту 1-КВ №010123 виданого 9 червня 2000 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №694. У державному акті про право власності на землю зазначено прізвище померлої « [PERSON] » замість « [PERSON] », проте відповідно до довідки, виданої Інститутом мовознавства імені О.О. Потебні №131/104, встановлено, що з лінгвістичного погляду, варіанти прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », які належать одній і тій особі, чи одній родині, вважаються цілком ідентичними. Крім цього, у наявності є договір щодо користування спадкового майна між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А. і зареєстровано в реєстрі за №408 та згідно умов якого, [PERSON] та [PERSON] , володіючи в рівних частинах кожна на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Вишгородської нотаріальною конторою 11 грудня 1992 року за №II-4648, зареєстрованого у Вишгородському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №27, під реєстровим номером №108, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , встановлено порядок користування вищезгаданим будинком, що складається з приміщень: тамбур «II» площею 9,7 кв. м., жила кімната «1-2» площею 18, 1 кв. м., а також надвірні будівлі: сарай «3», літня кухня «Ж», в загальному користуванні співвласників залишаються: огорожа «№1-3». Позивач зазначає, що вона фактично прийняла спадщину, але документально її не оформила, поки її матір хворіла вона до смерті її доглядала та проживала з нею, незважаючи на те, що вони зареєстровані за різними адресами. Не розуміючись на правилах прийому спадщина, вона не зверталась до нотаріуса. У 2022 році, коли виникло питання щодо перебудови спадкового майна, так як були невеликі пошкодження, позивачу повідомили, що потрібно оформити право на спадщину та звернутися до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Позивачем було подано заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коляди О.П. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , проте 19 липня 2022 року нею отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Під час подачі заяви про прийняття спадщини, позивач знайшла заповіт від 22 жовтня 2003 року, посвідчений секретарем виконкому Ясногородської сільської ради, Вишгородського району, Київської області і зареєстрований в реєстрі за №121. Згідно з умовами цього заповіту, [PERSON] заповіла на випадок своєї смерті належний їй будинок та господарські споруди та будівлі розташовані за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивача інших спадкоємців на спадкове майно після смерті [PERSON] , немає. Позивач [PERSON] , посилаючись на положення статей 328, 392, 1216-1218, 1261, 1268, 1297 ЦК України звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] ( [INFO] , місце народження - село Ясногородка, Києво-Святошинського району, Київської області), яка померла [INFO] та на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку у розмірі 0,162 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для обслуговування житлового будинку, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, 1-КВ №010123, виданого 09 червня 2000 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №694. Щодо правової позиції учасників провадження. Стаття 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Представник позивача у заяві від 2 березня 2023 року підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Згідно клопотання від 20 вересня 2022 року №2090/03-18 за підписом селищного голови В.Підкруганного, яке надійшло на адресу суду 6 жовтня 2022 року, Димерська селищна рада проти задоволення позову не заперечує. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 жовтня 1953 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (позивач), актовий запис №2220 (а.с. 14, 60). Зазначене також підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 77-78). Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] , видане 29 серпня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району міста Києва, актовий запис №409, після розірвання шлюбу [PERSON] (позивач) залишила шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 16, 62). Зазначене також підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 61, 79-81). [INFO] [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 15 червня 2005 року відділом реєстрації смерті у м.Києві, актовий запис №11183 (а. с. 17). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 грудня 2018 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в місті Києві, [INFO] , у віці 94 роки, померла [PERSON] (мати позивача), актовий запис №20420 (а. с. 13, 63). Зазначене також підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 75-76). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11 грудня 1992 року державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Голуб Л.А. на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Ясногородської с/Ради народних депутатів 29 березня 1979 року, зареєстрованого в реєстрі за №7, [PERSON] , який помер [INFO] , заповів, у рівних частинах [PERSON] та [PERSON] , спадкове майно, яке складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , що належало йому на підставі довідки, виданої виконкомом Лесногородської с/Ради народних депутатів від 14.11.1992 року за №443, зареєстрованого в по господарській книзі за №84 (а. с. 18-19, 66). Згідно Державного акту на право власності на землю, серія І-КВ №010123, виданого Ясногородською сільською радою народних депутатів 9 червня 2000 року на підставі рішення Ясногородської сільської ради народних депутатів від 27 березня 1999 року №21, [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,162 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Землю передано для обслуговування житлового будинку (а. с. 24-25). У довідці, виданої 20 лютого 2006 року №131/104 Інститу мовознавства ім. О.О. Потебні Національної академією наук України за підписом ученого секретаря Інституту кандидата філософських наук Лазаренко О.М. на заяву [PERSON] про ідентичність прізвищ, записаних в офіційних документах українською мовою по-різному « [PERSON] » та « [PERSON] », зазначено, що розбіжність написань сталася через неправильне переведення прізвища з російської мови на українську. Згідно з нормами чинного українського правопису написанню прізвища російською мовою « [PERSON] » в українській мові відповідає написання « [PERSON] ». Варіант написання прізвища українською мовою « [PERSON] » неправильний, проте є наслідком транслітерування, тобто передачею російського звучання прізвища за допомогою літер української абетки. Отже, з лінгвістичного погляду, варіанти прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », які належать одній і тій особі, чи одній родині, вважаються цілком ідентичними (а. с. 23). Згідно Договору від 6 лютого 2001 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А. (реєстровий №108 від 28.02.2001), встановлено порядок користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , а саме: у користування [PERSON] переходить частина будинку, що складається з приміщень: веранда, зазначена в плані «І» площею 3,7 кв. м.; коридор «1-1» площею 4,9 кв.м.; комора «1-2» площею 5,4 кв. м.; жила кімната «1-3» площею 14,8 кв. м., а також надвірні будівлі: два сараї «В, Е», туалет «Г», погріб «Д»; у користування [PERSON] переходить частина будинку, що складається з приміщень: тамбур «ІІ» площею 9,7 кв. м.; жила кімната «2-1» площею 18, 1 кв. м., а також надвірні будівлі: сарай «З», літня кухня «Ж». У загальному користування залишаються: огорожа «№1-3» ( а.с 21-22). 22 жовтня 2003 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Ясногородської сільської ради Салютою М.В., зареєстрований в реєстрі за №121 (а. с. 20-21). Згідно вказаного заповіту, [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , на випадок смерті зроблено заповітне розпорядження згідно з яким належний їй будинок та господарські споруди та будівлі розташовані за адресою: [ADDRESS] , та все майно, яке в них знаходиться, і на що вона за законом матиме право на день смерті, заповідається [PERSON] . Як зазначено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колядою О.П., спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с. 57), що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 73). Так, 19 липня 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Коляди О.П. із заяво про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 59). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 липня 2022 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на (одну другу) частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини (а. с. 9-12, 84). Відповідно до звіту про оцінку майна, об`єктом якого є частина житлового будинку, загальною площею 27,80 кв. м., житловою площею 18,10 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , ринкова вартість частини вказаного житлового будинку становить 304982 гривні, що за курсом Нацбанку України станом на дату оцінки складає 8340 доларів США (а. с. 26-30). Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, площею 0,162 га (з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 327362 гривень, що за курсом Нацбанку України станом на дату оцінки складає 8952 доларів США (а. с. 31). Як убачається із заяви [PERSON] від 22 серпня 2022 року до відповідних органів, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. (реєстровий №699), вона стверджує, що фактично прийняла спадщину, але не знаючи законів, не звернулася до нотаріальної контори вчасно щодо відкриття спадкової справи. Разом із своєю матір`ю відвідувала спадкове майно, яке вони використовували як дачу, проводили ремонти, крім цього вона доглядала свою матір до її смерті. На сьогоднішній день, вона доглядає спадкове майно, про що можуть підтвердити свідки (а.с. 36). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Частина перша статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина перша статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абз. 6 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідач позов визнав, а визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки, як убачається із досліджений матеріалів справи, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, тобто відсутні інші спадкоємці, у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Так, відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статей 1218, 1220, 1221, 1258, 1268 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223\~ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено судом, за життя спадкодавець [PERSON] , залишила заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Ясногородської сільської ради Салютою М.В., зареєстрований в реєстрі за №121. Відповідно до якого, [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , на випадок смерті зроблено заповітне розпорядження згідно з яким належний їй будинок та господарські споруди та будівлі розташовані за адресою: [ADDRESS] , та все майно, яке в них знаходиться і на що вона за законом матиме право на день смерті, заповідається [PERSON] . Крім цього позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , а тому згідно статті 1261 ЦК України, вона є спадкоємцем першої черги за законом. У суду відсутні докази про визнання вказаного вище заповіту недійним, а також наявність інших спадкоємців (за законом, за заповітом) після смерті [PERSON] , судом не встановлено. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Судом встановлено, що позивач фактично прийняла спадщину, але документально її не оформила, поки її матір хворіла вона до смерті її доглядала та проживала з нею, хоч вони і зареєстровані за різними адресами. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 41, 55\~Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи, що позивач є спадкоємицею після смерті матері, у цьому випадку не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв`язку із смертю [PERSON] , з урахуванням відсутності інших спадкоємців, позов є обґрунтованим, а відтак наявні правові підстави визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування. Висновок суду. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved