Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

заявника звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки [NUMBER] , дата заповнення 13 січня 1983року. В обгрунтування своїх вимоги покликається на те, він народився [INFO] . ГУ Пенсійного фонду України в Тернопільській області 09.01.2023року прийнято рішення №134850009589 про відмову у призначені йому пенсії за віком. Страховий стаж не враховано згідно трудової книжки [NUMBER] , оскільки перша сторінка трудової книжки засвідчена відбитком печатки, що не відповідає назві підприємства, в яке він був вперше прийнятий на роботу. Заявник просить встановити факт належності йому вказаної трудової книжки, оскільки він не має можливості реалізувати своє право на пенсію за віком. В судовому засіданні заявника [PERSON] заяву підтримав, пояснив, що встановлення факту належності йому трудової книжки [NUMBER] , дата заповнення 13 січня 1983року необхідне для підтвердження наявного стажу для призначення пенсії. Представники Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив. Подав до суду відзив на заяву, в якому вказав, що ГУ Пенсійного фонду України у Тернопільській області не заперечує факт належності трудової книжки саме [PERSON] .. Рішення про відмову прийняте з підстав не підтвердження страхового стажу, пов`язаного з оформленням трудової книжки. Рішення про відмову у призначенні пенсійної виплати від 09.01.2023 заявником не оскаржувалося, а тому вважає, що [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту свої прав. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до паспорта серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №134850009589 від 09.01.2023року відмовлено [PERSON] у призначені пенсії за віком. Як вбачається із вказаного рішення, до страхового стажу [PERSON] не зараховано трудову книжку [NUMBER] , дата заповнення 13.01.1983, оскільки перша сторінка трудової книжки засвідчена відбитком печатки, що не відповідає назві підприємства в яку заявник був вперше прийнятий. Додатковий коментар до вказаного рішення: для зарахування періоду роботи в колгоспі «Дружба» з 01.08.1979 по 15.10.1980 необхідно надати довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві. Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п.2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п.2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з п.2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Згідно ч.3 ст.48 Кодексу законів про працю України працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України. Згідно п.6 ч. 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту - належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вимоги до трудової книжки встановлюються законодавцем, а підпис в ній і відбиток печатки є обов"язковими реквізитами. Одночасно за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. Встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Заяви про підтвердження трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року (з відповідними змінами) «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено інший порядок підтвердження трудового стажу та відповідних записів у трудовій книжці, тобто не судовому порядку, а органами Пенсійного фонду України(п.2 Порядку). Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку підтвердження наявного трудового стажу, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. [PERSON] просить встановити факт належності йому трудової книжки, однак зі змісту самої заяви фактично вбачається питання факту наявності страхового стажу за період роботи з 01.08.1979 по 15.10.1980, а таке питання не підлягає судовому розгляду, а повинно вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] не звертався до адміністративного суду щодо оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про не зарахування стажу або відмову у призначенні та виплаті пенсії . Окремо судом відзначається, що відмова заявнику [PERSON] в задоволенні позовних вимог відповідно до обраного ним способу захисту порушеного права, не позбавляє заявника права на звернення до суду з позовом з обранням іншого способу захисту порушеного права. Згідно ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] є безпідставними та не обгрунтовані, а тому у задоволенні таких слід відмови.

Outcome: dismissed