Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «Універсал Банк», у якому просила визнати недійсним кредитний договір [NUMBER] від 24.09.2019 року, укладений між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 24.09.2019 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту [NUMBER], відповідно до якого видано картку, кредитний ліміт за якою станом на 27.01.2021 склав 55 000 грн., а заборгованість сягнула 75 341,21 грн. 21 коп. Позивач вказує, що про існування кредитних правовідносин з відповідачем дізналася з претензій, що надходили на її адресу, зазначає що кошти додому не приносила, а обставин укладення кредитного договору з відповідачем не пам`ятає. Позивач вказує, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи та з 2018 року хворіє на шизофренію, тому у зв`язку з психічним захворюванням вона не здатна була усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладення оспорюваного договору. Таким чином, просила позов задовольнити з підстав зазначених у ч.1 ст. 225 ЦК України. 05.07.2021 року представник відповідач подав відзив на позов, у якому заперечив позовні вимоги та вказував, що кредитний договір був вчинений [PERSON] самостійно, позичальник не була визнана недієздатною чи обмежено дієздатною, активно вчиняла розпорядження коштами, а тому ініціювання даного позову свідчить про недобросовісність останньої. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позовну заяву у повному обсязі, ініціювали призначення судової психіатричної експертизи на з`ясування психічного стану [PERSON] в момент укладення правочину. Представник відповідача вимоги заперечив, просив відмовити у позові, вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину перед судом не заявляв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що 24.09.2019 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг [NUMBER]. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 3 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину. Судом встановлено та підтверджено наданим документами, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує нагляду психіатра, неодноразово госпіталізовувалася до КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія». Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» №491 від 15.09.2022 року [PERSON] на момент підписання та посвідчення кредитного договору [NUMBER] від 24.09.2019 року, укладеного з АТ «Універсал Банк», страждала на Шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, дефектний стан (згідно з МКХ-10:F 20.0). За своїм психічним станом на той період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с.145-148). За ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. З огляду на зазначене, суд вважає, що [PERSON] укладаючи 24.09.2019 року кредитний договір № [NUMBER] з АТ «Універсал Банк» діяла не усвідомлюючи значення своїх дій та не розуміючи їх наслідків. Презумпція правомірності правочину у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначає, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи зазначене, надані докази, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання недійсним кредитного договору [NUMBER] від 24.09.2019 року, укладеного між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] . Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, відповідач повинен подати належні та допустимі докази на спростування тих обставин, про які вказує у позовній заяві позивач, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. При цьому, заперечуючи проти вимог позову відповідачем не спростовано жодними належними та допустимими доказами обґрунтувань позову та висновків судової психіатричної експертизи. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі статтею 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до частини першої статті 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 ЦК України та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. При цьому, у даному випадку, суд не застосовує наслідки недійсності правочину, оскільки заяв щодо застосовування наслідків передбачених частиною першою статті 216 ЦК України, сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, від якого позивач була звільнена, підлягає стягненню на користь державного бюджету з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 37, 203, 215, 216, 225, 530, 612, 626, 1054, 1057-1 , 1185-1186 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81,128, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved