Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про усунення від права на спадкування за законом. Ухвалою суду від 24.05.2022 року було залучено до участі у справі у якості правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що [INFO] , у віці 91 рік, помер її батько [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , що належала померлому на праві приватної власності. 04.09.2019 року вона звернулась до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, але дізналась, що крім неї є інші спадкоємці першої черги. Вважає, що її брат [PERSON] не має правової підстави для отримання спадщини і він повинен бути усунений від права на спадкування після померлого батька, оскільки останні 10 років свого життя, спадкодавець [PERSON] знаходився в безпорадному стані, починаючи з 2003 року він потребував постійного лікування, хворів на різні захворювання, був обмежений у русі та прикутий до ліжка, знаходився на її повному утриманні. Після його смерті всі витрати на поховання несла тільки вона. Окрім того, вона також утримувала зазначену квартиру в належному стані, робила ремонти, сплачувала комунальні послуги тощо. Ніякої допомоги відповідач не надавав, батька не провідував, з 1994 року постійно мешкав за кордоном у Болгарії. Просить позов задовольнити. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Згодом надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши позивача та її представника, заслухавши пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які кожна окремо засвідчили той факт, що покійний [PERSON] знаходився на повному матеріальному утриманні доньки [PERSON] , яка постійно мешкала з ним та доглядала його до смерті, несла всі витрати по його утриманню та похованню, та те, що син покійного [PERSON] з 1994 року мешкає за межами України та до батька не навідувався, матеріальної допомоги не надавав, перевіривши матеріали справи та дослідивши матеріали спадкових справ, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , що належала померлому на праві приватної власності на підставі наступних документів: 1/2 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.04.1994 року, виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ДВО «Азот», зареєстроване Дніпродзержинським БТІ за № [NUMBER] в книзі №141; 1/2 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Бурдік С.С. від 30.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-3084, спадкова справа №486/2013 (а.с.16-17). 04.09.2019 року позивачка [PERSON] звернулась до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, однак постановою державного нотаріуса Новікової Л.В. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку зі спором між спадкоємцями, оскільки після смерті [PERSON] спадкоємцями є: донька [PERSON] та син [PERSON] (а.с.22). Згідно спадкової справи №243/2019 після померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцями є: донька [PERSON] , яка подала заяву до нотаріальної контори 29.03.2019 року та син [PERSON] , який подав заяву 20.08.2019 року (а.с.95-114). Спадкодавець [PERSON] знаходився в безпорадному стані, що підтверджується письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи, з 2003 року він потребував постійного лікування, хворів на різні захворювання, був обмежений у русі та прикутий до ліжка, знаходився на повному утриманні позивачки. Також позивачка утримувала зазначену квартиру в належному стані, робила ремонти, сплачувала комунальні послуги тощо. [PERSON] ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані. З 1994 року постійно мешкав за кордоном у Болгарії. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223\~ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265\~цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною п`ятою статті 1224\~ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224\~ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224\~ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224\~ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син, зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається, як на підставу усунення відповідача від права на спадкування, на наявність обставин, визначених у ч.3 ст.1224 ЦК України, а саме мотивує тим, що відповідач, як син спадкодавця, проживав окремо від батька, життям та здоров`ям батька тривалий час не цікавився, будучи обізнаним про стан здоров`я батька, який перебував у важкому безпорадному стані тривалий час, не виконував своїх обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України, не надавав матеріальну та фізичну допомогу, що дає підстави для усунення відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті батька. Із урахуванням обставин справи, надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, суд прийшов до висновку, що [PERSON] через стан здоров`я, захворювання та вік, перебував у безпорадному стані, був безпомічним та неспроможним своїми силами фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Таку допомогу надавала тільки позивачка. Таким чином, у даному випадку наявне ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, та в бездіяльності [PERSON] , що спрямоване на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла жодних необхідних дій. Також судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією витягу з актового запису про смерть №3447 від 06.12.2021 року (а.с.158). Ухвалою суду від 24.05.2022 року було залучено до участі у справі у якості правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , його сина [PERSON] , [INFO] , який надав суду заяву про визнання позовних вимог. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено при розгляді справи, позивачкою доведено наявність підстав для застосування ч.5 ст.1224 ЦК України, що давали б підстави вважати, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги своєму батькові, який тривалий час хворів, перебував у безпорадному стані і потребував стороннього догляду та підтримки, оскільки жодних дій відповідачем вчинено не було. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе в цій частині позовні вимоги задовольнити повністю та усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] . Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.1, ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 16.10.2019 року між адвокатом Пипа А.О. та Стрельцовою Н.В. було укладено договір про надання правової допомоги № 30/19, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати послуг адвоката. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги не підлягають задоволенню. Задовольняючи позовну заяву частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial