Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ЄДРПОУ 40075815) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) - 150 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Мотивує вимоги тим, що 22.03.2017 року в Березівському районі Одеської області потяг сполученням Одеса- Колосівка електропоїзд ЕР9е № 658, під керуванням машиніста [PERSON] скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер. 23.03.2017 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017150180000146. Внаслідок смерті батька, Позивач позбавлений можливості отримувати допомогу та підтримку від батька, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, він втратив і можливість життєвого зв`язку з батьком протягом свого майбутнього життя. Для чоловіка важливою є порада та підтримка батька, приклад для наслідування Позивач був близьким з батьком і крім додаткових зусиль для організації свого життя він відчуває страждання та біль пов`язані з втратою рідного батька, неможливістю прийти до батька, поспілкуватись, почути батьківський голос. Отже, Позивач втратив найближчу людину, свого батька, був позбавлений батьківської підтримки, любові та допомоги. Щодо тяжкості вимушених змін - враховуючи вищенаведене, те, що Позивача й загиблого об`єднували тісні сімейні зв`язки, в зв`язку зі смертю батька вимушений зміни в житті є дуже тяжкими, Позивачу потрібно докладати зусиль для організації свого життя. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану- він ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку Позивача не призведуть до позитивних змін в його житті, оскільки він втратив батька назавжди. Страждання Позивача, пов`язані зі смертю батька є триваючими, тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в його житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи те, що Позивача та загиблого об`єднували тісні стосунки, він отримував підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть [PERSON] повністю змінила життя Позивача у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, Позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 150 000 гривень. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. 26.07.2022 року до суду надійшов відзив на позов, по якому просить відмовити у задоволені позову, оскільки [PERSON] порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, судом встановлені наступні фактичні обставини справи. В ході судового розгляду встановлено, що 22.03.2017 року в Березівському районі Одеської області потяг сполученням Одеса- Колосівка електропоїзд ЕР9е № 658, під керуванням машиніста [PERSON] скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер. Так, згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Рига Республіка Латвія, помер [INFO] у віці 71 років; місце смерті смт Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, про що свідчить актовий запис № 3342, зроблений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 23.03.2017 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017150180000146 та розпочато досудове розслідування. Як зазначено в Постанові Касаційного цивільного суду від 01.09.2020 року у справі № 357/6237/19-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки . Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 4 від 01.03.2013 року роз`яснив, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже, для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: 1) факт заподіяння шкоди; 2) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між наїздом на загиблого електропоїздом ЕР9е № 658 (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті №90 [PERSON] . Вказані вище факти було встановлено на стадії досудового розслідування кримінального провадження, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12017150180000146. Позивач [PERSON] - син загиблого [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Власником електропоїзду ЕР9е № 658 є «Моторвагонне депо Одеса-Застава 1», регіональної філії «Одеська залізниця», Акціонерного товариства "Українська Залізниця", а [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Одеса-Застава 1», регіональної філії «Одеська залізниця», AT «Укрзалізниця» на посаді машиніст електропоїзда з 19.07.2001 року, що підтверджується листом від АТ "Укрзалізниця" від 15.11.2021 року вих. №ЦЦТех-08/405. Постановою слідчого СВ Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області від 09.02.2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017150180000146 від 23.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України закрито, в зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 25.05.2001р. № 5 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає суд. При визначенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначено в Постанові КЦС ВС у справі No 447/2015/16-ц від 02.10.2019 року наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди встановлено, як наслідок, у АТ «Укрзалізниця» виник перед позивачем як сином померлого [PERSON] обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки у розумінні статей 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України. При урахуванні вини потерпілого суд виходив з положень частини 2 статті 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Цивільне законодавство розрізняє просту і грубу необережність, що має значення при визначенні розміру відшкодування. При грубій необережності особа порушує елементарні правила поведінки, тому ступінь шкідливих наслідків досить великий. При простій необережності, навпаки, протиправність полягає у порушенні складних правил, у зв`язку з чим ступінь передбачення наслідків досить малий. У випадку коли заподіювач відповідає тільки за шкоду, а вина потерпілого виражена у формі грубої необережності, то враховуючи ступінь вини кожної зі сторін, можна говорити про зменшення розміру відповідальності заподіювача шкоди. Коли заподіювач відповідає незалежно від вини, то в разі наявності грубої необережності потерпілого розмір відшкодування повинен бути зменшений. В даному випадку вина машиніста поїзда в наїзді на [PERSON] відсутня, постанова про закриття кримінального провадження №12017150180000146 має чинність. При цьому має місце необережність потерпілого [PERSON] , який порушив елементарні правила поведінки при знаходженні поряд з залізничною колією під час руху по такій товарного поїзда. Більш того, потерпілий перебував в стані слабого алкогольного сп`яніння. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі суд врахував вину потерпілого, який до того ж перебував у стані алкогольного сп`яніння, та визначив розмір відшкодування 30000,00 грн., що, з огляду на відповідальність АТ «Укрзалізниця» без вини, узгоджується з положеннями частини 3 статті 23, частини 2 статті 1193 ЦК України. Також, згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial