Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Перечинська міська рада Закарпатської області в особі Органу опіки та піклування Перечинської міської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до листа служби у справах дітей Ужгородської РДА № 53/12/01-17 від 11 лютого 2022 року щодо надання інформації про реалізацію прав дітей, які перебувають на утриманні організацій недержавної форми власності/підпорядкування, а саме щодо дитини [PERSON] , [INFO] , стало відомо, що остання, за заявою матері [PERSON] , вже тривалий час, зокрема, з 18 грудня 2012 року перебуває у [ADDRESS] . За час перебування дитини в Будинку милосердя батьки не навідують доньку та не переймаються її долею. В ході перевірки обставин, службою у справах дітей Баранинської сільської ради встановлено, що мати [PERSON] - [PERSON] на час влаштування дитини в Будинок милосердя проживала за адресою: [ADDRESS] , проте в 2020 році вона померла. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області, та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 0003572427 від 02 червня 2022 року батьком дитини [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . За Витягом з реєстру територіальної громади № 2022/000188217 від 28 липня 2022 pоку [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується характеристикою на [PERSON] ). З Акту обстеження умов проживання від 21 липня 2022 року за адресою фактичного проживання [PERSON] встановлено, що умови проживання не задовільні, в житловому будинку одна кімната, наявна електроенергія, пічне опалення, дрова відсутні. В кімнаті є ліжко, шафа для одягу, сервант для посуду, стіл, стілець. Постільна білизна та одяг чоловіка вкрай брудні, речі розкидані, всюди пилюка. Антисанітарні умови та неприємний запах. Земельна ділянка біля будинку не покошена та не засаджена сільськогосподарськими культурами. Батько дитиною взагалі не цікавиться, не відвідує її в дитячому закладі. На момент обстеження, при візуальному огляді, був у стані алкогольного сп`яніння. Комісія в складі начальника служби Г. Рашкі, фахівця з соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг Перечинської міської ТГ» В. Гафіянич, старости Сімерківського старостинського округу М. Ласкіна рекомендує органу опіки та піклування Перечинської міської ради підготувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та подати до Перечинського районного суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] . На вказану комісію з питань захисту прав дитини в Перечинській ТГ 28 липня 2022 року [PERSON] не з`явився, що свідчить про його незацікавленість дитиною. Староста Сімерківського старостинського округу на засіданні комісії зазначив, що батько взагалі не цікавиться дитиною, де вона проживає, скільки їй років, хто її утримує фінансово. Враховуючи вказані обставини іте, що орган опіки та піклування вважав за доцільне надати згоду на позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно вказаної вище дитини, тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести в її відсутності, в якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00035724277 від 02 червня 2022 року. При цьому встановлено, що мати дитини [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] в 2020 році померла, що підтверджується повідомленням служби у справах дітей Баранинської сільської ради. Також встановлено, що батько дитини [PERSON] взагалі не цікавиться донькою, де вона проживає, скільки їй років, хто її утримує фінансово. Відповідач живе своїм життям, працює на сезонних заробітках, зароблені кошти витрачає собі на їжу та інші потреби. Дитина [PERSON] , [INFO] , з 18 грудня 2012 року перебуває у Будинку Милосердя «Добрий Самаритянин», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за час перебування дитини у вказаному закладі батько не навідував доньку та не переймався її долею. З Акту обстеження умов проживання від 21 липня 2022 року за адресою фактичного проживання [PERSON] встановлено, що умови проживання не задовільні, в житловому будинку одна кімната, наявна електроенергія, пічне опалення, дрова відсутні, в кімнаті є ліжко, шафа для одягу, сервант для посуду, стіл та стілець, постільна білизна та одяг чоловіка вкрай брудні, речі розкидані, всюди пилюка, антисанітарні умови та неприємний запах, Земельна ділянка біля будинку не покошена та не засаджена сільськогосподарськими культурами. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Перечинської міської ради уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Так, у цій ситуації суд звертає увагу на те, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Для суду є безспірним, що в цих правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим у порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд, розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів, викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в цьому випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання в право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд вважає, що втручання в право відповідача спрямоване на захист прав і свобод неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Тобто, в цьому випадку при втручанні в право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач систематично ухиляється від участі у вихованні дитини, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Проте, в цій ситуації суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в цьому випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більше того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, в якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Повертаючись до обставин цієї справи та оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьком надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. У ситуації, що розглядається, дитина відповідача тривалий час проживає в дитячому будинку, який здійснює її догляд і виховання. При цьому, під час судового розгляду відповідач жодним чином не продемонстрував суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї. Дії відповідача по ухиленню від виховання дитини є систематичними. Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дитиною, не зміняться в бік розлучення його з дитиною, яка разом з ним не проживає. Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення якнайкращих інтересів дитини, суд зауважує, що в цих правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію її прав. Суд повторює, що важливим у цій ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ним не проживає, так само цей захід не виключає можливість побачення батька з дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. Суд також наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому СК України (стаття 169). У цих правовідносинах судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні якнайкращих інтересів дитини. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, у цій конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в вказаному випадку стосовно вказаної особи. Виходячи з викладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи необхідність у витратах на гармонійний розвиток дитини до досягнення нею повноліття, відсутності доказів реального розміру доходу відповідача та фінансової спроможності надавати дитині допомогу, беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача підлягають стягненню судові витрати, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved