Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

27.01.2023 [PERSON] та [PERSON] , звернулися в суд із спільною заявою про розірвання шлюбу у порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України, також заявники додали письмовий договір укладений між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини сина [PERSON] , [INFO] . Заяву обґрунтовано тим, що сімейне життя між заявниками не склалось, вони фактично з листопада 2022 року припинили шлюбні відносини. Спільне господарство ними не ведеться. Шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. Від спільного проживання заявники мають сина [PERSON] , [INFO] , щодо якого обоє досягнули згоди про подальшу участь у його вихованні та утриманні у спосіб укладення 17.01.2023 відповідного договору про це, як і про проживання дитини. Заявники зазначають також, що вони не примирилися між собою і надалі мають намір проживати окремо один від одного. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна у сторін немає. Відтак заявники просять заяву про розірвання шлюбу подружжя, задовольнити. В судове засідання заявники не з`явилися. Подали заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримують у повному обсязі, та просять її задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що заявники зареєстрували шлюб 11 липня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 246 (а.с.5). У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] - (а.с.6). Крім того, заявники 17.01.2023 уклали між собою договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10-12), у котрому в деталях визначили порядок здійснення своїх батьківських прав, встановили свої права й обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 24 зазначеного Кодексу, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 56 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором проте, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При чому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. З огляду на взаємини, які склались та існують між заявниками, враховуючи те, що шлюб існує формально, заявники не бажають збереження шлюбу, стверджують, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до частини восьмої статті 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Зважаючи, на це, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, слід залишити заявниці прізвище " [PERSON] ". Щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , то обоє заявників досягли в укладеному 17.01.2023 між ними договорі про проживання, виховання та утримання дитини, однак вказувати про це у резолютивній частині цього судового рішення суд не вправі, так як главою 1 «Загальні положення» розділу ІV «Окреме провадження» не передбачено вирішення судом питання під час розгляду в порядку окремого провадження спільної заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей, про визначення місця проживання таких дітей. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст.ст. 104,109,110,112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved