Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідно до письмового договору відповідач отримав від нього позику в сумі 9 000 доларів США із строком повернення до 20 червня 2022 року. Оскільки вказану суму позики за договором відповідач не повернув, позивач просить стягнути з останнього суму боргу з урахуванням 3 % річних в загальному розмірі 9\~017 доларів 01 цент США. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Враховуючи, що судову повістку, яку було надіслано відповідачу за останньою відомою адресою реєстрації його місця проживання, повернуто до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд на підставі ч. 4 ст. 130 ЦПК України вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Оскільки відповідач, який належним чином у порядку визначеному цивільним процесуальним законом, повідомлений про розгляд справи, у встановлений строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 16 червня 2022 року між сторонами укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 9 000 доларів США та зобов`язалася повернути позику в строк до 20 червня 2022 року. Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів у позику підтверджується змістом відповідної розписки від 14 червня 2022 року (а.с. 15). Під час розгляду справи суду не надано відповідних доказів на підтвердження факту повернення відповідачем боргу в розмірі та у строки, що у визначені в розписці. Вирішуючи спір по суті вимог, суд виходить з наступного. Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Згідно із нормами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки станом на дату прийняття даного рішення суду, відповідачем не надано доказів про погашення ним свого боргу перед позивачем, суд приходить до висновку, що останній має право на відповідне відшкодування встановлених законом 3 % річних за період прострочення зобов`язання з дати прострочення зобов`язання 21 червня 2022 року по дату подачі позивачем позову до суду 13 липня 2022 року . Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок суми стягнення 3 % річних від суми боргу 9 000 доларів США, яка за визначений ним період становить 17,01 доларів США. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним із позивачем договором позики від 14 червня 2022 року та не повернув останньому суму позики у визначеному розмірі у визначений строк, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановлену суму боргу тазом із 3 % річних за визначений позивачем період з 21 червня 2022 року по 13 червня 2022 року. Стосовно стягнення боргу саме в іноземній валюті, суд враховує наступне. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня; при цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до\~ст. 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved