Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 лютого 2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім?ї, актовий запис № 149. В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що 01 лютого 2003 року між сторонами укладено шлюб. Від спільного шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на початку 2017 року року подружні відносини між сторонами почали погіршуватися, вони почали проживати окремо. Крім того, між сторонами почали виникати непорозуміння через несумісність характерів і протилежність поглядів на сімейне життя. Спільне господарство не ведеться. Фактично шлюбні відносини припинено. Сторони проживають окремо. Також позивач стверджує, що між сторонами досягннуто згоди щодо проживання, утримання та виховання неповнолітнього сина [PERSON] . З цих підстав позивач просив шлюб розірвати. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 грудня 2022 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження на 24 січня 2023 року. 24 січня 2023 року розгляд справи відкладено через неявку відповідача до 21 лютого 2023 року. Позивач в судове засідання 21 лютого 2023 року не з?явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином. 24 січня 2023 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовну заяву підтримав у повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягав. Відповідач в судове засідання 21 лютого 2023 року не з?явилася, про розгляд справи повідомлялася судом належним чином. На офіційну електронну адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких не заперечувала проти пред`явленого позову про розірвання шлюбу, підтвердила що між сторонами припинені шлюбні відносини та не ведеться спільне господарство, сторони проживають окремо. Просила проводити розгляд справи без її участі, оскільки перебуває разом з сином поза межами України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім?ї, актовий запис № 149. Після укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім?ї (а.с. 11). Від спільного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12,13). Подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Клопотань про надання терміну для примирення сторони не заявляли. Судом встановлено, що сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», що підтвердужється долученим до матеріалів справи посвідчененям від 05 жовтня 2001 року серії [NUMBER] , за приписами ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved