Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позов мотивований тим, що позивачка з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 18.12.2009 було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина в сумі 1 750, 00 гривень. Позивачка зазначила, що за період з 01.01.2020 по 14.10.2022 нею були понесені додаткові витрати на утримання дитини на загальну суму 103 351, 05 гривень, з яких: на лікування - 2 100, 00 гривень, на лікарські препарати - 14 525, 90 гривень, на купівлю техніки та приладами для навчання - 26 927, 11 гривень. На думку позивачки, половину цих витрат зобов`язаний нести відповідач. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 51 675, 52 гривень. Ухвалою суду від 30.12.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення та копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано батьком відповідача 11.01.2023, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 58) Враховуючи положення ст. 128 і ч. 3 ст. 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 30.12.2022, від відповідача відзив на позов на адресу суду не надійшов. Будь-які докази по справі, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 30.07.2008, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2631. (а.с. 6) Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 18.12.2009, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів 18.12.2009 зроблено відповідний актовий запис № 1407. (а.с. 7) Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 14.12.2011, позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 275. (а.с. 8) Відповідно до довідки про склад сім`ї № 466, виданої 28.09.2022 головою КК «Лівобережний», позивачка проживає у [ADDRESS] разом із своїми дітьми - сином [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] , [INFO] , які перебувають на її утриманні. (а.с. 5) З ЄДРСР, доступ до якого є публічним, вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/23495/19 від 01.11.2019, яке набрало законної сили 06.12.2019, змінено розмір аліментів (спосіб їх присудження) і з 27.08.2019 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 750, 00 гривень щомісячно. Відповідно до ст. 199 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину судом враховано положення ч. 1 та ч. 2 ст. 141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. В обґрунтування позовних вимог позивачкою надано суду копії квитанцій, фіскальних та товарних чеків щодо понесення нею додаткових витрат з яких вбачається оплата стоматологічних послуг, купівля комп`ютерної техніки, канцелярського приладдя, одягу, лікарських препаратів тощо. (а.с. 9-45) Водночас, позивачкою жодним чином не обґрунтовано необхідності здійснення таких витрат, не наведено особливих обставин, які їх спричинили. Суд не погоджується із необхідністю стягнення із відповідача в якості додаткових витрат на дитину понесених позивачкою витрат на купівлю одягу, канцелярського приладдя, оскільки слід зауважити, що звичайні регулярні витрати становлять основу аліментів, а будь-які додаткові витрати, обумовлені особливими обставинами та спрямовані на розвиток здібностей, лікування тощо, є додатковими витратами на дитину і не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів. Також матеріали справи не містять і доказів в підтвердження наявності у сина певних здібностей та необхідності їх розвитку, у результаті чого позивачка вимушена була нести додаткові витрати, які не покриваються аліментами. Крім того, враховуючи, що позивачка має двох неповнолітніх дітей - дочку і сина, а предметом спору є додаткові витрати на неповнолітнього [PERSON] , батьком якого є відповідач, у суду об`єктивно викликає сумнів понесення деяких витрат, виходячи із наданих позивачкою в обґрунтування позовних вимог платіжних документів, саме на сина. Це купівля хлопчику, зокрема: бісеру, клею з блискітками, акрилу для декору, фетру м`якого, наліпків «Принцеса», трикотажних боді. (а.с. 15- 17, 21, 31, 33, 35, 38) Квитанція від 02.09.2022 на суму 5 600, 00 гривень не свідчить про придбання позивачкою одягу саме для сина, а квитанція від 04.09.2022 на суму 2 400, 00 гривень взагалі не свідчать про здійснення витрат на дитину. (а.с. 44-45) Також з наданих позивачкою платіжних документів можна лише в частині встановити придбання певних товарів саме для дитини-хлопчика, а деякі взагалі викликають сумнів щодо придбання їх дитині, а саме: очищувача вакуумного, тестера стартового, дозатора-поплавка, басейна каркасного, драбини для басейну, шнура побутового, рідини «Флокер», таблеток «Мініхлор», тенту покривного, фляги, тримача для фляги, скімерів для басейну, хомутів затяжних, фотопаперу, зволожувача повітря, БФП кольорового друку, кабеля, пледу, серветок, аромодифузора тощо (а.с. 10 -11, 13, 18). Витрати на лікарські препарати (а.с. 23-28), а також лікування дитини у лікаря стоматолога (а.с. 9), не є додатковими витратами, оскільки вищенаведені норми закону чітко встановлюють, що підставою для стягнення таких витрат є каліцтво дитини або тяжка хвороба. Крім того, суду не надано будь-яких доказів того, що лікарські препарати були призначені дитині лікарем і вона потребувала відповідного лікування (виписки з історії хвороби дитини, рецепти лікарів, довідки тощо). Суду не надано доказів, що дані витрати на купівлю лікарських препаратів здійснені позивачкою саме на сина. Відвідування лікаря стоматолога відноситься до звичайних витрат, оскільки не пов`язано із особливостями хвороби, а тому охоплюється аліментними зобов`язаннями. Зазначені позивачкою витрати на придбання комп`ютерної техніки та супутніх до неї товарів (монітору, гарнітури, миші, клавіатури, USB-адаптеру, кабелю), канцелярського приладдя, а також одежі, на підтвердження чого нею надані фіскальні чеки, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат, в даному випадку, з батька на утримання дитини у розумінні ст. 185 СК України. (а.с. 12, 14-22, 29-43) Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Належних доказів, що підтверджують наявність саме особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, позивачкою суду не надано. Наведені позивачкою витрати є звичайними, відносяться, зокрема, до загального розвитку дитини, і є не обов`язковими, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Вищевикладене узгоджується із позицією Верхового Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 29.04.2022 у справі № 761/27222/20, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 12.03.2020 у справі № 520/12681/17 . Отже, дослідивши надані позивачкою докази, суд приходить до висновку, що дані витрати не є додатковими витратами в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки позивачкою не наведено наявності особливих обставин для їх понесення, а тому дані витрати охоплюються аліментними зобов`язаннями, які були визначені судовим рішенням щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 30.12.2022 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та докази надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 992, 40 гривень підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу слід залишити за позивачкою. Доказів понесення інших судових витрат, зокрема відповідачем, суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed