Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

13 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просив: - ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину визначених судовим наказом Новосанжарського районного суду від 25.06.2020 по справі №542/514/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . - відкликати з виконання судовий наказ Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.06.2020 по справі №542/514/20. Позивач мотивував свої вимоги тим, що судовим наказом Новосанжарського районного суду від 25.06.2020 по справі №542/514/20 [PERSON] зобов`язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказав, що аліменти сплачує добросовісно, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Зазначив, що в даний час його сімейний стан змінився, [INFO] народилася друга дитина [PERSON] , яка в даний час зі своєю матір`ю проживає в Польщі, м. Познань. В зв`язку з тим, що мати [PERSON] в даний час знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, працювати та заробляти кошти на своє утримання та утримання їхньої спільної дочки не може. Вказав, що його фінансове становище погіршилося та він не взмозі в повному обсязі виконувати рішення суду по сплаті аліментів, так як на утриманні має ще одну малолітню дитину та цивільну дружину. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач, його представник адвокат Кірнос Н.В. в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували (а.с. 27, 39). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, заяв про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 27.02.2023 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Судовим наказом Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.06.2020 по справі №542/514/20 присуджено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3). Згідно із свідоцтвом про народження, складеного [INFO] в м. Познань Республіки Польща, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 36). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. За правилами статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Водночас, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, як на підставу своїх позовних вимог позивач посилався на зміну його сімейного стану та погіршення його матеріального становища, що обумовлено: - народженням другої дитини [PERSON] , [INFO] ; - утриманням дитини [PERSON] та її матері [PERSON] , яка перебуває у декретній відпустці та проживає разом з дитиною у м. Познань Республіки Польща. Разом з тим, суд не вважає доведеними ті обставини що позивач приймає участь в утриманні дитини [PERSON] , а також в утриманні її матері [PERSON] , які проживають в іншій країні. Водночас, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його матеріального становища у зв`язку із народженням іншої дитини, її утриманням та утриманням матері цієї дитини. Позивачем не доведено, що обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог вплинули на його змогу сплачувати аліменти на утримання [PERSON] у визначеному судом розмірі. За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed