Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до Старосинявського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позові вказав, що 10.11.2020 між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого він надав позику відповідачеві в сумі 45000 (сорок п`ять тисяч) доларів США на строк до кінця 2021 року. На підтвердження факту отримання позики відповідачем власноручно написана розписка. У зазначений строк відповідач позику не повернув. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача позику в сумі 45000 доларів США. Ухвалою суду від 20.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку. В судове засідання позивач надав заяву згідно якої підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання повістки та розміщення оголошення на офіційномусайті Судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подавав. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом встановлено, що 10.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 45000 доларів США на строк до кінця 2021 року. На підтвердження факту отримання позики [PERSON] власноруч написав розписку, згідно якої він позичив (взяв у борг) в [PERSON] гроші в сумі 45000 доларів США, які зобов`язався повернути до кінця 2021 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За умовами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як передбачено частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. У договорі позики від 10.11.2020, укладеному між [PERSON] та [PERSON] зазначені усі істотні умови договору позики: грошова сума позики, строк користування. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач надав позивачу розписку, яка свідчить про факт укладення договору та про факт передачі грошової суми позичальнику. Доказів повернення позики у строк до 31.12.2021 року включно відповідач суду не надав, тому суд дійшов висновку про невиконання відповідачем зобов`язання повернути позикодавцеві позику. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошвих коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу у розмірі 45000 (сорок п`ять тисяч) доларів США підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, тому він звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір в сумі 12405 гривень, що становить 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та є максимальним розміром сплати судового збору для фізичних осіб за подання до суду позовної заяви майнового характеру, згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Такий розмір обрахований із ціни позову по курсу НБУ гривні до долара США станом на день звернення до суду 14.12.2022 року (45000 х 36,5686 = 1645587 грн). Оскільки один відсоток ціни позову - 16455,87 гривень є більшим ніж максимальним розміром сплати судового збору, тому судом стягується 12405 гривень.

Outcome: approved