Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

29 листопада 2022 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Галайського Ореста Вікторовича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, у якій просив суд ухвалити рішення, яким визнати право власності в порядку спадкування за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на 1/4 частки квартири [ADDRESS] (а. с. 1-3). Стислий виклад позиції позивача. Обґрунтування позивача. [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб їх матері № [NUMBER] , свідоцтвом про народження позивача № [NUMBER] , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00022658066 та № 00022658315. Батьками померлої [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . У подальшому [PERSON] одружилась з [PERSON] . У шлюбі у них народилася позивач , отже батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . Позивач та померла мають спільну матір, але є дітьми від різних батьків. Відтак, позивач [PERSON] є рідною сестрою померлої [PERSON] по матері - [PERSON] . Після смерті [PERSON] її сестра - [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2022 №3132/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] відмовлено. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] може бути видано на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , оскільки такі належали померлій на праві власності. Що стосується 1/4 частини квартири, то нотаріус вважав, що такі належать колишньому з подружжя померлої - [PERSON] , оскільки 1/2 частини квартири [ADDRESS] була придбана померлою [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Однак, з такою відмовою позивач не погоджується, оскільки нотаріусом під час вирішення питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину не було враховано, що придбана [PERSON] за час перебування в шлюбі 1/2 частини квартири [ADDRESS] була особистою власністю померлої. На підставі Договору купівлі-продажу від 07.05.2002 [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , спадкоємцем її майна стала [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.09.2012. Відтак, [PERSON] стала єдиним власником квартири [ADDRESS] (1/2 на підставі договору купівлі-продажу та 1/2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] ). Проте, на час придбання квартири у 2002 році, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , саме тому нотаріус помилково вважає, що [PERSON] є власником 1/4 частини квартири. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 14.10.2013 у справі № 441/1464/13 шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було розірвано. Даним рішенням суду було встановлено та підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] в шлюбі фактично не проживають з 1998 року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спору щодо поділу майна не мають. Відтак, насправді, [PERSON] не перебувала у шлюбних відносинах з 1998 року, і хоча такий був розірваний лише у 2013 році, однак, спільного господарства з відповідачем вона не вела, в шлюбних відносинах не перебувала, подружні стосунки припинила з 1998 року. Як наслідок відсутності спільного господарства та проживання з відповідачем, [PERSON] придбала квартиру у 2002 році за особисті кошти, що означає, що 1/2 частки в даній квартирі є її особистою власністю, і не була спільною власністю подружжя. У зв`язку з тим, що [PERSON] спільного господарства з відповідачем не вела з 1998 року дана квартира хоча і була придбана за час перебування в зареєстрованому шлюбі, але фактично придбана за особисті кошти [PERSON] . Більше того, під час розірвання шлюбу відповідач жодних претензій щодо поділу майна не мав, що підтверджується вищенаведеним рішенням суду. Отже, на думку позивача, придбана 1/2 частина квартира [ADDRESS] була особистою власністю померлої. Однак, нотаріус на дані обставини уваги не звернув і позивач змушена захищати свої права та інтереси як спадкоємець у судовому порядку. 3/4 права власності на квартиру є безспірними, оскільки, такі [PERSON] набула на підставі свідоцтва про право на спадщину (1/2 ) та 1/4 є безспірною на підставі договору купівлі-продажу, який був здійснений під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Під сумнів ставить нотаріус право власності на 1/4 частку, яка нібито мала б належати чоловіку померлої, оскільки, квартира придбавалась за час офіційно зареєстрованого шлюбу. Зважаючи на відмову нотаріуса, єдиним належним способом захисту порушеного права є звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на 1/4 частки квартири. Отже, на думку позивача, нотаріус прийшов до помилкового висновку про те, що придбана 1/2 частини квартири [ADDRESS] була спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , то у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частини квартири [ADDRESS] було відмовлено безпідставно, а дана 1/4 частини квартири [ADDRESS] не належить [PERSON] . Тому з метою захисту своїх спадкових прав та інтересів, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Обґрунтування заперечень відповідача. Відзив на позовну заяву відповідачем [PERSON] в порядку ст. 178 ЦПК України, у встановлений судом строк до суду не подано. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні (а. с. 31). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 січня 2023 року залучено державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Спільник З.В. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у цивільній справі № 466/9550/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Витребувано в державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Спільник З.В. належно завірену у встановленому порядку копію спадкової справи відкриту після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 39). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 43). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2023 року постановлено проводити заочний розгляд справи (а. с. 86). Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Галайський О. В. позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеній позовній заяві, просив такі задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про виклик до суду, які ним отримано 16.12.2022, 24.01.2023, 10.02.2023, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив. У судове засідання третя особа державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Спільник З. В. не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 07.02.2023 на адресу суду надіслала належним чином завірену копію спадкової справи № 902/2021 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 48-77). Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Так, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступне. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.09.2021 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 10). Померла [PERSON] є рідною сестрою позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб їх матері серії [NUMBER] від 14.02.1965 (а. с. 20), свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 10.11.1966 (а. с. 21), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00022658066 (а. с. 22-23) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00022658315 (а. с. 24-25). Батьками померлої [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . У подальшому [PERSON] одружилась з [PERSON] . У шлюбі у них народилася позивач, отже батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . Позивач та померла мають спільну матір, але є дітьми від різних батьків. Відтак, встановлено, що позивач [PERSON] є рідною сестрою померлої [PERSON] по матері - [PERSON] . Після смерті [PERSON] її сестра - [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2022 № 3132/02-31, виданої державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено (а. с. 5-6). Відмова у вчиненні нотаріальної дії мотивована нотаріусом тим, що Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] може бути видано на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , оскільки такі належали померлій на праві власності. На думку нотаріуса, 1/4 частини вищевказаної квартири належить колишньому з подружжя померлої - [PERSON] , оскільки 1/2 частини квартири [ADDRESS] була придбана померлою [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 07.05.2002, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. за реєстровим № 5247, [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] (а. с. 11-12). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2012, посвідченим державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 3-1196, після смерті [PERSON] , спадкоємцем її майна стала її мама [PERSON] (а. с. 13). Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири. Відтак, [PERSON] стала єдиним власником квартири [ADDRESS] (1/2 на підставі договору купівлі-продажу та 1/2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] ). На час придбання квартири у 2002 році, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 14.10.2013 у справі № 441/1464/13-ц шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвано (а. с. 14). Вказаним рішенням судом встановлено та підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] в шлюбі фактично не проживають з 1998 року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спору щодо поділу майна не мають. Відповідач жодних претензій щодо поділу майна не мав. Суд погоджується з тим, що оскільки рішенням суду встановлено, що [PERSON] спільного господарства з відповідачем [PERSON] не вела з 1998 року, спірна квартира хоча і була придбана за час перебування в зареєстрованому шлюбі, але за особисті кошти [PERSON] , відтак 1/2 частки в даній квартирі є її особистою власністю, і така не була спільною власністю подружжя. Тому, придбана 1/2 частина квартира [ADDRESS] була особистою власністю померлої [PERSON] . Згідно довідки 1/11079 від 30.11.2021, виданої Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» позивачу [PERSON] встановлено, що згідно матеріалів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012, квартира [ADDRESS] зареєстрована за: [PERSON] - 1/2 на підставі договору купівлі-продажу № 5247 07.05.2002, посвідченого Красовською А. В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстровано в ЛОДКБТІ та ЕО 27.05.2002 за реєстровим № 15207; [PERSON] - 1/2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-1196 13.09.2012, виданого Третьою львівською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в ОКПЛОРБТІта ЕО 01.10.2012 за реєстровим № 29170658 (а. с. 15). Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити її право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. У статті 356 ЦК України зазначається, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співмешканців у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір, сплаченого позивачем за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved