Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до ВП №3 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області (далі відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення моральної шкоди. Позивач в позові посилається на те, що 14.10.2020 року протягом дня, вечора та ночі великогабаритна техніка створювала гучний шум, який проникав на подвір`я позивачки та всередину її будинку по [ADDRESS] де остання проживає, у результаті чого у [PERSON] виникли сильні головні болі. Коли гучний шум, який створювала великогабаритна техніка, продовжився після 22 год та заважав [PERSON] відпочивати вона зателефонувала на спецлінію 102 та повідомила, що великогабаритна техніка створює гучний шум та заважає їй відпочивати. Проте, замість того, щоб захистити права від гучного шуму у нічний час, поліцейським СРПП №2 Макарівського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим сержантом поліції Пінчуком Михайлом Ігоровичем, який прибув на виклик Позивачки, відносно останньої було складено постанову серії ГАА № 043588 від 14.10.2020 року щодо вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 102 гривні. 11.01.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64069248 на підставі постанови серії ГАА № 043588 від 14.10.2020 року. 07.09.2021 року постановою головного державного виконавця Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костецького Миколи Миколайовича відкрито виконавче провадження №66724657 на підставі постанови серії ГАА № 043588 від 14.10.2020 року Бучанського РУП ВП №3 про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 102,00 грн. В межах виконавчого провадження №66724657 від 07.09.2021 року ухвалено стягнути з [PERSON] виконавчий збір у розмірі 10.2 грн; стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 367, 00 грн.; зобов`язано протягом 5-ти робочих днів подати декларацію про майно та доходи. 13.10.2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 370/2866/20 за адміністративним позовом [PERSON] до Відділення поліції № 3 Бучанського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови від 14.10.2020 року серії ГАА № 043588 було визнано протиправною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення від 14.10.2020 року серії ГАА № 043588 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Постанова набрала законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає. [PERSON] вказує на те, що працівники поліції не лише не захистили її від негативного впливу гучного шуму у нічний час (що стало підставою для виклику мною поліції), а й при складанні постанови грубо порушили її права, що призвело до необгрунтованого притягнення останньої до відповідальності за правопорушення, яке вона не вчиняла. Такі дії поліції створили для Позивачки атмосферу страху, адже вона тепер боїться звертатись до поліції за захистом своїх прав, оскільки боїться, що її знову можуть безпідставно притягнути до відповідальності за виклик поліції. З урахуванням тривалості негативного впливу на своє здоров`я та необхідності проведення подальшого лікування хвороб, які виникли та загострились Позивачка оцінила завдану їй моральну шкоду розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2022 цивільну справу № 381/1002/22 передано на розгляд до Макарівського районного суду Київської області. Ухвалою суду від 27.12.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.\~ Копію ухвали суду від 27.12.2022 року та позовну заяву з додатками ВП №3 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області отримало 10.01.2023 року, що підтверджується розпискою про одержання копії ухвали та позовної заяви з додатками. У встановлений судом строк відповідач на адресу суду не надіслав відзив на позовну заяву. Копію ухвали суду від 27.12.2022 року та позовну заяву з додатками Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області отримало 13.01.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0800100114905. У встановлений судом строк третя особа на адресу суду надіслала пояснення щодо позову або відзиву. В якому зазначили, що жодних прав позивача не порушували, підстав для стягнення моральної шкоди не вбачають, оскільки на їх думку, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови ГАА № 043588 від 14.10.2020 року, поліцейський СРПП №2 Макарівського ВП старший сержант поліції Пінчук Михайло Ігорович, розглянувши матеріали адміністративної справи стосовно громадянки [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] , тимчасово не працює, установив, що: 14.10.2020 близько 22 год. 09 хв. [PERSON] , знаходячись за місцем свого проживання здійснила завідомо неправдивий виклик спеціальної служби, а саме поліції. В результаті чого відповідно до ст.183 КУпАП постановив, притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності і накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 (п`ятдесят одна гривня) 00 коп. (а.с.2). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66724657 від 07.09.2021 року, головним державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Костецьким Миколою Миколайовичем, розглянуто заява стягувача про примусове виконання постанови ГАА № 043588 від 14.10.2020 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] , 102,00 грн., стягувач Бучанське РУП ВП №3, документ вступив в силу 29.11.2020 року (а.с.2 - зворот). Відповідно до Постанови Шостого Апеляційного Адміністративного суду від 13.10.2021 року, справа № 370/2866/20 вбачається, що [PERSON] звернулася з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 14.10.2020 року серії ГАА № 043588, адже рішенням Макарівського районного суду Київської області від 09.09.2021 року у задоволенні її адміністративного позову було відмовлено. У результаті чого, колегія суддів Апеляційного суду постановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 09.09.2021 року скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Визнано протиправною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення від 14.10.2020 року серії ГАА № 043588 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Постанова набрала законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає (а.с. 3-4, а.с.10). Вищевказаною постановою Шостого Апеляційного Адміністративного суду від 13.10.2021 року, справа № 370/2866/20 встановлено, що поліцейський СРПП №2 Макарівського ВП Пінчук М.І. при розгляді справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП належним чином не перевірив інформацію, яку повідомила позивач, та не довів чи була надана інформація дійсно завідомо неправдивою, при цьому в постанові взагалі не вказано, яку саме завідомо неправдиву інформацію повідомив позивач. Наведених у позовній заяві обставин не спростовано в оскаржуваній постанові, а також не наведено будь-яких відомостей чи доказів тому, що позивачем було викликано поліцію знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем у справі не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача, тому винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КпАП, тому постанова підлягає скасуванню, а провадження закриттю відповідно до ст.286 КАС України. Як вбачається із судових рішень, наявні в матеріалах справ докази не доводять вину [PERSON] , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Крім того, постановою Шостого Апеляційного Адміністративного суду від 13.10.2021 року, справа № 370/2866/20, було визнано\~протиправною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення від 14.10.2020 року серії ГАА № 043588 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення (а.с.10). Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Згідно п.1 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п. 3 ст.13 Закону України «Про національну поліцію», у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ. Відповідно до статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції. З матеріалів справи відомо, що особа яка склала Постанову ГАА № 043588 від 14.10.2020 року, є поліцейський СРПП №2 Макарівського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старший сержант поліції Пінчук Михайло Ігорович. Вищевказана посада не відноситься ані до кримінальної поліції, ані до органів досудового слідства. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли на нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Згідно п.п 9, 10, 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Враховуючи вищезазначене, матеріали справи містять доказ того, що вказані вище дії відповідача щодо складання Постанови ГАА № 043588 від 14.10.2020 року у встановленому законом порядку визнавались судом протиправними постановою Шостого Апеляційного Адміністративного суду від 13.10.2021 року, справа № 370/2866/20, адже оскаржувана постанова була скасована на підставі її протиправності, а відтак існують підстави для компенсації моральної шкоди. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначила, що внаслідок неправомірних дій працівників СРПП №2 Макарівського ВП, які виразились у суттєвих та неприємних змінах у її житті, а саме: відкрито два виконавчих провадження; вона була змушена звертатись до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіональні управління Міністерства юстиції (м. Київ) та до суду, що призвело до незапланованих витрат та душевних хвилювань. Душевні страждання Позивачки пов`язані з приниженням моєї честі та гідності, ділової репутації, оскільки до Єдиного реєстру боржників внесено інформацію про стягнення з [PERSON] штрафу у справах про адміністративні правопорушення та внесено інформацію до Автоматизованої системи виконавчі провадження, що створює для неї перешкоди при працевлаштуванні та принижує її честь, гідність, ділову репутацію. Необґрунтоване притягнення її до відповідальності за правопорушення, яке вона не вчиняла завдало їй моральних страждань, призвело до виникнення та існування протягом тривалого часу у останньої відчуття приниження власної честі, гідності, яке посилювалося усвідомленням, що за всім цим стоїть держава Україна, в особі своїх органів, які мали би не порушувати, а захищати її права. Крім того, вказує на те, що було порушено її нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунки з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків її страждання збільшуються. [PERSON] вказує, що її моральні страждання проявляються у відчуттях відчаю, страху, соромі, принижені, неможливістю продовжувати активне життя і великого бажання захистити свої права. Вона відчуває безмежну беззахисність. У неї виникли сильні сумніви у можливості захисту своїх прав. Склалося враження, що добитися справедливості в нашій державі неможливо, що Україна не є правовою державою, хоча останнє задекларовано в конституції України. З моменту складення постанови в справі про адміністративне правопорушення та судової тяганини, вона перебувала у стресовому стані, а саме: була змушена доказувати у судовому порядку незаконність дії працівника поліції. Бездоказове ствердження співробітником поліції про вчинення нею адміністративного правопорушення завдало їй розпачу, через що вона стала дратівливою. Позивачці була спричинена моральна шкода в результаті довготривалої дії фізіологічних та психологічних стресів, емоційно-негативних хвилювань, які порушили її моральне благополуччя, як наслідок погіршило стан здоров`я. Вказує на те, що дії співробітника поліції, були свідомо направлені на фальсифікацію відносно неї постанови в справі про адміністративне правопорушення, направлені на незаконне притягнення її до адміністративної відповідальності, що характеризується прямим умислом. Отже, співробітник поліції усвідомлював негативний характер своїх дій та передбачав настання шкідливих наслідків особисто для неї. У результаті таких дій вона вимушена була коригувати свої плани на майбутнє, нормальне та розмірене життя вже було неможливе, адже не зі свого бажання вона мала у суді відстоювати свої права. Суд звертає увагу на те, що розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Вищевикладене дає підстави суду вважати доведеним факт наявності у позивача права на компенсацію моральної шкоди, проте враховуючи обставини справи, та те, що позивач не надав критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, суд вважає, що розмір моральної шкоди в 50\~000 грн. є надмірним. У зв`язку з чим, позовні вимоги щодо розміру моральної шкоди, на переконання суду, необхідно зменшити до 15\~000 грн., що на переконання суду буде достатнім для задоволення вищевказаної шкоди. Відповідно до частини першої\~статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35\~Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до\~закону\~мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845\~(у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тому, шкода дійсно має стягуватися з Державного бюджету України. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 15 000 гривень Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial