Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на її утримання на період навчання, у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, щомісячно з 19.09.2022 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є її батьком. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №2-3838/10 від 20.09.2010 року шлюб між її батьками [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.01.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на її утримання, до досягнення нею повноліття. Також рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.02.2012 року з відповідача стягувались аліменти на її утримання на період навчання з 02.09.2021 року до 30.06.2022 року На теперішній час вона досягла повноліття, але навчається на 2 курсі факультету іноземних мов Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, на денній формі навчання, термін закінчення навчання 30.12.2025 року. У зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги, а тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання. Ухвалою суду від 26.12.2022 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.18). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.16, 22, 26, 30), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Суд на підставі ст.ст. 223, 280-281 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст.ст.247, 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02.10.1999 року по 01.10.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується світлокопією свідоцтва про одруження та копією рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №2-3838/10 від 20.09.2010 року (а.с.7, 8). Від цього шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с.9). Донька мешкає та зареєстрована з матір`ю, що підтверджується довідкою №111 від 20.10.2022 року (а.с.11). Відповідно до довідки Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка №301 від 22 вересня 2022 року [PERSON] є студенткою 2 курсу факультету іноземних мов Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка денної форми навчання. Спеціальність: «Середня освіта (Німецька мова і література)». Термін навчання з 19 вересня 2022 року по 30 грудня 2025 року (а.с.10). Згідно ст.51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, але не більше терміну навчання. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених в ст. 182 цього Кодексу. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що позивач досягла повноліття, продовжує навчатися в Тернопільському національному педагогічному університеті імені Володимира Гнатюка. У зв`язку із навчанням, позивач потребує коштів на проживання, харчування, придбання одягу та учбового (канцелярського) приладдя, витрат на проїзд тощо. Отже, позивач у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги батьків. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Як вбачається з позову, позивач пред`явила його 26.10.2022 року, але просить стягувати аліменти з 19.09.2022 року (а.с.1-3). На підтвердження факту звернення до [PERSON] із вимогою щодо необхідності сплати аліментів за минулий час позивач не надала суду жодного доказу. Таким чином, факт вживання [PERSON] заходів щодо одержання від [PERSON] аліментів з 19.09.2022 року до 26.10.2022 року не підтверджується матеріалами справи. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на корить позивача аліментів на її утримання на період навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, тому позивачкою при подачі позову судовий збір не сплачено. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial