Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування вимог вказано, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час перебування в якому стали батьками [PERSON] , [INFO] . Починаючи з березня 2022 року відповідач залишив сім`ю та до 20.12.2022 року в добровільному порядку, після неодноразових нагадувань позивачем, надає матеріальну допомогу на утримання доньки, однак в незначних розмірах та не систематично. Відповідач офіційно працевлаштований, офіційно отримує заробітну плату, тому позивач просить визначити аліменти саме в частці від заробітку відповідача. Крім цього, позивач зазначила, що від попереднього шлюбу відповідача у останнього є неповнолітня дитина, однак [PERSON] достовірно не відомо про те, чи сплачує відповідач аліменти на утримання такої дитини. Відповідач не має непрацездатних батьків. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.01.2023 року у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 14). 03.02.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив частково задовольнити позовну заяву та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування відзиву зазначив, що дійсно має на утриманні неповнолітню дитину від попереднього шлюбу, на користь якої сплачує аліменти на виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира по справі №295/11235/16-ц. Крім цього, зазначив, що з 21.03.2022 року по теперішній час є мобілізованим, не ухиляється від своїх батьківських обов`язків та в середньому щомісяця перераховує 4000, 00 грн на утримання доньки [PERSON] , при кожній зустрічі купує дитині подарунки. Окрім цього, відповідач просив взяти до уваги при визначенні розміру аліментів те, що він несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, оренди квартири у м. Києві, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №2239 (а.с. 5). В шлюбі сторони стали батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання №10-14/21703 від 06.09.2019 року та копією паспорта позивача (а.с. 7-8). З долученого до відзиву рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2016 року вбачається, що таким рішенням вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду - 23.08.2016 року і до повноліття дитини. Крім цього, з долученої до відзиву довідки заступника начальника Управління роботи з особовим складом СБУ №11/1/6-13 від 18.01.2023 року вбачається, що відповідач проходить військову службу в Службі безпеки України з 21.03.2022 року по теперішній час. У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із частиною першою та другою статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист праві свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку. У частині 8 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині 1 та 2 статті 182 СК України визначено, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як передбачено частиною 4 ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не спростовано посилань позивача про те, що він в незначних розмірах та не систематично надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин, на які посилався у відзиві на позовну заяву, а саме - про перерахування в середньому 4000, 00 грн на утримання доньки [PERSON] , купівлі останній подарунків або надання коштів. Не доведено відповідачем і факту відсутності у його власності нерухомого майна, цінностей та банківських вкладів, Долучивши до відзиву на позовну заяву копію рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2016 року про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду - 23.08.2016 року і до повноліття дитини, відповідачем не надано суду жодних доказів про наявність виконавчого провадження, відкритого на виконання такого рішення, доказів про фактичну сплату аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу, або будь-яких інших доказів, що підтверджували б виконання такого рішення суду. Крім цього, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів саме в частці від доходу є обґрунтованою, оскільки відповідач офіційно працевлаштований та отримує дохід. Разом з тим, на переконання суду, наявність на утриманні у відповідача неповнолітньої дитини від попереднього шлюбу не є безумовною підставою для стягнення аліментів на доньку [PERSON] в розмірі, значно меншому за мінімально визначений законом на одну дитину в частці від доходу відповідача. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 565/2071/19 встановив, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Так, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення іншої дитини та суперечитиме її інтересам. Таким чином, встановивши, що [PERSON] є здоровим, працездатним, офіційно працевлаштованим, доказів погіршення його матеріального становища або стану здоров`я після ухвалення рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2016 року в ході розгляду даної справи не встановлено, позов є таким, що підлягає задоволення частково та суд стягує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Outcome: approved