Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 02.02.2022 відносно неї інспектором ВР та ОМ ДТП ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП НП складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №230916 за ст. 124 КУпА, в якому зазначено, що 20.01.2022 о 17:55 годин, пл. Домнобудівників, в районі будинку №2 м. Кривого Рогу водій [PERSON] керуючи автомобілем «GEELY MR-7151A», р.н. [NUMBER] , відповідно та вчасно не оцінила зміну дорожньої обстановки при виконанні маневру лівого повороту, змінюючи напрямок руху не переконалась в безпеці маневру, не дала дорогу транспортному засобу, що виконував мій об?їзд, в наслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «SKODA SUPERB», р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в наслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження чим спричинено матеріальні збитки, постраждалі при ДТП - відсутні. Вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення, разом з іншими зібраними матеріалами направлено для розгляду до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. 07.04.2022 постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яка набрала законної сили. провадження по справі 210/625/22 за ст. 124 КУпАП - закрито на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення. В мотивувальній частині вказаної постанови, суд після дослідження усіх наявних доказів, які зібрані співробітниками патрульної поліції та мого допиту, дійшов обґрунтованого висновку, що інший учасник дорожнього руху, а саме водій [PERSON] діяв в супереч вимогам ПДР України, що в свою чергу призвело до ДТП. Внаслідок противоправних дій працівників полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УП в Дніпропетровській області, що полягало у незаконному притягненні мене до адміністративної відповідальності, яка за змістом норм глав 19-21 КУпАП розпочинається зі стадії складання відносно особи протоколу про адміністративне правопорушення, мені заподіяно моральні страждання, які полягали у порушенні сну, погіршені стану мого самопочуття та звичного ритму життя. душевних стражданнях, які я зазнала в наслідок пошкодження майна та у зв`язку з позбавленням мене подальшої можливості на безперешкодне отримання страхового відшкодування, протиправній поведінці відносно мене з боку співробітників поліції, необхідності пошуку кваліфікованої юридичної допомоги та додаткових витратах на захист та відновлення моїх порушених прав. Також це суттєво ускладнило життєву ситуацію у родині, у зв`язку з виникненням недовіри до мене та необхідністю нести суттєві фінансові втрати на тлі важкого для родини фінансового становища. Тому, на підставі вищевикладеного позивач вважає, що їй спричинено моральну шкоду, яку просить стягнути з Держави України через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь у розмірі 25000,00 грн. та стягнути правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 14.07.2022 року відкрито провадження у цивільній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач Департамент патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області ППП в місті Кривий Ріг, отримавши копію позовної заяви та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 14.07.2022 року, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що відсутні докази того, що інспектор ВР та ОМ ДТП ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Козачук М.В. складаючи протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №230916 від 02.02.2022 року, вийшов за межі наданих йому повноважень або діяв в непередбачений законом спосіб, відсутні підстави спричинення моральної шкоди, як зазначає позивач в результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, саме за фактом складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст.. 124 КУпАП відносно позивача. Крім того, відповідач зазначає, що рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежного, а такий факт може бути встановлено лише в порядку адміністративного судочинства, суд загальної юрисдикції не може робити висновків щодо неправомірності чи протиправності дій або бездіяльності органів державної влади стосовно складання протоколу про адміністративне правопорушення. Тому, спираючись на вищевикладене та на недоведеність завдання моральної шкоди позивачу, відповідач просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Позивач, отримавши відзив на позовну заяву, скористався правом подачі відповіді на відзив в якій просила суд задовольнити позовну заяву з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві. У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що 02.02.2022 року відносно [PERSON] працівником патрульної поліції інспектором ВР та ОМ ДТП ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Козачук М.В., складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №230916 відповідно до якого, 20.01.2022 року о 17.55 год. в Металургійному районі м. Кривий Ріг, пл. Домнобудівників, в районі буд. 2, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «GEELY MR 7151A» реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно та своєчасно не оцінила зміну дорожньої обстановки, при виконанні маневру лівого повороту змінюючи напрямок руху не переконалась в безпеці маневру та не дала дорогу транспортному засобу, що виконував її об`їзд , в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Skoda Super B» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, постраждалі при ДТП відсутні. Дії водія [PERSON] кваліфіковані як порушення п. 2.3 б, 10.1 ПДР України, за що передбачено відповідальність за статтею 124 КУпАП (а.с. 17). Згідно постанови Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2022 року провадження у справі №210/625/22 про адміністративне правопорушення за складеним протоколом серії ААД №230916 стосовно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 19.04.2022 року (а.с. 21-24). Відповідно до пояснень [PERSON] , яка є матір`ю позивача, остання пояснює, що з 2008 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] їй на праві приватної власності належить автомобіль «GEELY MR-7151A», реєстраційний номер [NUMBER] , який на постійній основі користується [PERSON] . Так, 20.01.2022 року [PERSON] стало відомо, що [PERSON] стала учасником ДТП під час керування вищезазначеним автомобілем. В своїх поясненнях мати позивача пояснює, що її донька після потрапляння в ДТП та складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, переносить постійні переживання, перебувала у розпачі, не находила собі місця, постійно жалілась на поганий стан почуття та сильно переживала (а.с. 25-27). Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення [PERSON] , яка є подругою [PERSON] та яка також вказує, що остання переносить постійні переживання, перебувала у розпачі, жалілась на поганий стан почуття (а.с. 28-29). Суд дослідивши матеріали справи дійшов до такого висновку. Згідно п.4 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до вимог ч.1 ст.2 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ч.1 ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1176 ЦК України регламентовано відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. В частині 1 цієї статті зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно вимог ст.23 ЦК України, якою передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб. У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст. З Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України, постанова Верховного Суду від 28.03.2018року справа № П/9901ІЗ 70/18). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду і передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, ж відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду,завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України відповідно. Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За висновком Верховного суду України у справі № 6-501цс17 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах. У зв`язку з викладеним, для настання деліктної відповідальності необхідно довести наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінку заподіювана; вину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши, що позивач не надала належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до неї застосовано не було, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди (постанова Верховного суду від 21.10.2020 року по справі № 312/262/18). За таких обставин, в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed