Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.07.2008 року. Мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що їх сімейне життя погіршилося, наразі вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, фактично припинили сімейні. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] 14.02.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату. час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача, адвокат Чальцев Д.В. в судове засідання надіслав заяву в якій підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу та просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 26.07.2008 [PERSON] та [PERSON] вступили у шлюб (а.с.13). Сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як встановлено судом, сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, не примирилися, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення, а тому вважає за необхідне шлюб розірвати Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із наявної у матеріалах справи квитанції №124 від 03.02.2023, позивачем сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн (а.с.6). Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1073,60 грн сплаченого судового збору. З урахуванням вимог ч.1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Згідно наявної у справі квитанції №23-14854921/С від 23.01.2023, акту виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг №23/1 від 23.01.2023 та Договору №23/1 від 23.01.2023 про надання адвокатських послуг, ордера серія ПТ №212821 від 22.02.2023, позивач [PERSON] понесла витрати на правову допомогу в розмірі 2250,00 грн (а.с.15-19, 32-34). З урахуванням положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають відшкодуванню вказані вище витрати на правову допомогу в розмірі 2250,00 грн.

Outcome: approved