Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

29.11.2021 року до суду надійшла позовна заява ПрАТ «СК «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення коштів. Позов обґрунтовується тим, що 02.12.2019 року о 15 год. 30 хв. в м. Києві по пров. Радищева, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volvo», д.р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля «Toyota», д.р.н. [NUMBER] , що належить ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ», під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Майнові інтереси власника автомобіля потерпілого були застраховані в ПрАТ «СК «Українська страхова група» за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-2801-19-00187, укладеним 11.07.2019 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику вищевказаного транспортному засобу. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року у справі № 760/33236/16 відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, яка була розглянута, пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок ДТП було визнано страховим випадком. Вартість відновлювального ремонту склала 81 011,74 грн. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі: акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 11.12.2019 року; ремонтної калькуляції № ДККА-69064 від 11.12.2019 року; рахунку-фактури № 0000019897 від 11.12.2019 року; страхового акту № ДККА-69064 від 12.12.2019 року; за яким позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 81 011,74 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АО983137. За зверненням позивача страхова компанія відповідача здійснила виплату з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля в розмірі 60 528,54 грн., яка не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-2801-19-00187. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-2801-19-00187, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом № АО983137, у розмірі 20 483,20 грн., а також сплачений судовий збір - 2270 грн. В порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України з метою визначення підсудності було здійснено запит щодо встановлення інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 29.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.09.2022 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2022 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - АТ «СК «Інго». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2023 року задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. В матеріалах справи міститься відзив, який надійшов до суду засобами поштового зв`язку 14.11.2022 року, в якому відповідач не погоджується з тим, що має сплачувати вказану різницю з огляду на висновки Верховного Суду України в постанові від 14.12.2021 року (справа № 147/66/17). Зазначає, що згідно з полісом № АО983137 страхова відповідальність була застрахована із лімітом відповідальності за спричинену шкоду майну в розмірі 100 000 грн. Позивач не надав суду доказів, що відсутня відповідальність ПрАТ «АСК «Інго Україна», як зазначено в постанові Верховного Суду України, розмір виплаченого страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності страховика. Таким чином, позивач не довів, що відсутній обов`язок у ПрАТ «АСК «Інго Україна» щодо виплати 20 483,20 грн., а він, як страхувальник, не є належним відповідачем, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В відповіді на відзив, яка 15.12.2022 року надійшла суду засобами поштового зв`язку, представником позивача наголошується на тому, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту « 28-2801-19-00187, та сумою страхового відшкодування, виплаченого за полісом АО983137, а саме: 81 011,74 - 60 528,54 грн. = 20 483,20 грн. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, згідно поданого 08.03.2023 року на електронну адресу клопотання вбачається, що представник просить підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, згідно заяви, яка надійшла до суду 06.03.2023 року, просить розглядати справу без його участі та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Враховуючи наявність відзиву, в якому відповідач висловив свою позицію, відповіді на відзив, а також надання третьою особою на виконання ухвали суду копії матеріалів страхової справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.12.2019 року в м. Києві по пров. Радищева, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Volvo FM», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень, зокрема, автомобілю «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ» Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року (справа № 760/33236/19) [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2801-19-00187 від 11.07.2019 року від 24.05.2019 року, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим ТЗ «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] . За укладеним договором страхова сума щодо ТЗ та ДО визначена - 750 000 грн. За змістом п 12.1. договору розмір страхового відшкодування визначається, виходячи з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ та/або ДО, документів, визначених договором. Страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Стаття 6 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає поняття «страховий випадок» як дорожньо-транспортну пригоду, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 11.12.2019 року за результатами огляду транспортного засобу ПрАТ «СК «Українська страхова група» було складено відповідних акт. В матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція № ДККА-69064 від 11.12.2019 року та рахунок-фактура № 0000019897 від 11.12.2019 року, за яким вартість відновлювального ремонту без врахування зносу деталей, що замінюються становить 81 011,74 грн. На підставі вказаних документів, з урахуванням умов укладеного договору, згідно страхового акту № ДККА-69064 від 12.12.2019 року позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 81 011,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 30298 від 12.12.2019 року. На момент ДТП транспортний засіб марки «Volvo FM», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , застраховано у ПрАТ «АСК «Інго Україна» згідно полісу № АО983137. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Тому ПрАТ «АСК «Інго Україна», всупереч доводам відповідача, правомірно здійснило позивачу виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу (35,70 %, франшиза - 510 грн.) в розмірі 60 528,54 грн. (платіжне доручення № 2581 від 25.02.2020 року), про що свідчать матеріали страхової справи № 2234272 (розрахунок № 2234272 від 17.02.2020 року, страховий акт № 2360489 від 17.02.2020 року) Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Страховик за полісом обов`язкового страхування відповідає за шкоду завдану його страхувальником з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який повинен відшкодовувати винуватець. На підтвердження цьому, Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі №676/518/17 дійшов наступного висновку, що відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки нормою ч. 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Отже, оскільки позивачем за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2801-19-00187 від 11.07.2019 року потерпілій особі виплачено страхове відшкодування за страховим випадком у розмірі 81 011,74 грн., однак страхова виплата ПрАТ «АСК «Інго Україна» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу в розмірі 60 528,54 грн. за полісом № АО983137 не покриває суми збитків, тому суд вважає, що стягненню з відповідача в порядку суброгації підлягають завдані ним збитки, які не були відшкодовані у сумі - 20 483,20 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 2270 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved