Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог Відділу реєстрації місця проживання особи міської ради м. Кропивницького про усунення перешкод [PERSON] у здійснені права власності шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користуванняза адресою: [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку, стягнення судових витрат. 09 квітня 2021 року представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила усунути перешкоди [PERSON] , шляхом надання доступу для проживання в квартирі [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] , [INFO] , не чинити перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що оскільки відповідач не є власником цілої квартири, а тому представник позивача просить суд усунути перешкоди [PERSON] , шляхом надання доступу для проживання в квартирі [ADDRESS] та зобов"язати [PERSON] , [INFO] , не чинити перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 26 січня 2021 рокупозовну заяву представника [PERSON] адвоката Вишні-Чижової Ганни Вікторівни до [PERSON] , третя особа Відділ реєстрації місця проживання особи Міської ради м. Кропивницького про усунення перешкод у праві користування майном, зняття з реєстрації залишено без руху. Ухвалою судді від 01 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 квітня 2021 рокув прийнятті заяви представника [PERSON] адвоката Вишні-Чижової Ганни Вікторівни про уточнення позовних вимог,а саме: усунути перешкоди [PERSON] , шляхом надання доступу для проживання в квартирі [ADDRESS] та зобов"язати [PERSON] , [INFO] , не чинити перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] відмовлено. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 рокув прийнятті заяви представника [PERSON] адвоката Вишні-Чижової Ганни Вікторівни про уточнення та збільшення позовних вимог, а саме: усунути перешкоди [PERSON] в користуванні власністю, а саме квартирою за адресою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] ; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] відмовлено. Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року прийнято заяву представника [PERSON] адвоката Вишні-Чижової Ганни Вікторівни про часткову зміну предмету позовних вимог, а саме: усунути перешкоди [PERSON] в користуванні власністю: квартирою за адресою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] ; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідач в своїх поясненнях вказав, що він в квартирі змінив замок, ключі позивачці не віддав, тому що вона не приходила. Він заперечив проти проживання у вказаній квартирі позивачки разом з її новим чоловіком. Натомість не заперечує проти проживання позивача разом з донькою. Представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, доводи відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 березня 2008 року за реєстром №1716 нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] купила у [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , за 64631 грн.(а.с.18-23). Право власності продавцю [PERSON] належало на підставі рішення Кіровського районного суду М.Кіровограда від 28 лютого 2008 року, право власності зареєстровано бюро технічної інвентаризації 21 березня 2008 року. [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу №36376873 від 16.04.2015 року(а.с.24-25). Відповідач [PERSON] в 2015 році звернувся з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири задоволено. Встановлено факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 10 жовтня 2006 року. Визнано спільною сумісною власністю, набутою за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В задоволенні позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовлено за недоведеністю позову(а.с.44-50). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року змінено рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2018 року, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В іншій частині рішення суду залишити без змін(а.с.51-56). Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2019 року зупинено виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2018 року до закінчення касаційного провадження. Відповідач [PERSON] зареєструвався в квартирі [ADDRESS] . 15 березня 2019 року. Позивач вказала, що у відповідача знаходяться ключі від квартири та ним змінено вхідні замки, що перешкоджає позивачу потрапити до неї у зв`язку з чим, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних платежів, які нараховуються за відповідачем. Дана обставина впливає на призначення субсидії на житлово-комунальні послуги. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дана норма права практично дублюється нормою ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Частиною 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1 ст.361 ЦК України зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном Відповідно до ч.1-3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21 лютого 1990 року у справі «Роwеll and Rayner v.the U.K.». Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення від 24 листопада 1986 року у справі «Gillow v. the U.K.» так і наймача (рішення від 18 лютого 1999 року у справі «Larkos v.Cyprus». Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4ЦПК). Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Роwеll and Rayner v.the U.K. 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K. 24/11/1986) так і на наймача (рішення в справі Larkos v.Cyprus 18.02.1999). Суд не приймає до уваги акт від 18.12.2020 року, підписаний [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , акт від 15.02.2021 року, підписаний [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , надані представником позивача, в якості доказів, оскільки вказані акти належним чином не оформлені(не завірені). Щодо допиту свідків, представник позивача відмовилась від клопотання про допит свідків. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, оскільки сам відповідач зазначив, що він проти проживання позивачки з її чоловіком та що порушує права позивача, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840 грн.20 коп.

Outcome: approved