Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 09.12.2022 до суду надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вини з відповідачем у виконкомі Топилянської сільської ради Шполянського району Черкаської області зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Шполянського районного суду Черкаської області, прийнятого 04.11.2019 у справі № 710/823/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. За час проживання у зареєстрованому шлюбі, а саме 28.11.2007 сторонами був придбаний за договором купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з наступних об`єктів нерухомості : житлового будинку з верандою, що позначені в схематичному плані технічного паспорта на житловий будинок інвентаризаційної справи № 161,- під літерами: «А» «а» , загальною площею 78,5 кв.м, житловою площею 56,3 кв.м.; літньої кухні-сараю - «Б»; колодязя «літера-К», огорожі (№1) (надалі- житловий будинок). На підставі договору житловий будинок був зареєстрований на правах власності за відповідачем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16988053 від 10.12.2007. Разом з тим відповідач заперечує той факт, що житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності та відповідно - не визнає право позивача на частку у праві власності на це нерухоме майно. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання з`явився, повідомив, що позов визнає повністю. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 20.12.2022 було відкрите провадження по справі. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справи в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 04.11.2019 у справі №710/823/19 було вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.08.2002 виконкомом Топильнянської сільської ради Шполянського району Черкаської області, актовий запис №7, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 24.08.2002 (а.с. 8-9). За змістом довідки виданою виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ від 15.11.2022 за № 171/02-42 (а.с. 10); технічного паспорту на житловий будинок садибного типу інвентаризаційної справи № 161 Черкаського об`єднаного бюро технічної інвентаризації (а.с. 13-16); договору купівлі-продажу від 28.11.2007, зареєстрованому в реєстрі за № 1968, посвідченого державним нотаріусом Шполянського державної нотаріальної контори Курінним В.В., де на стороні покупця виступав [PERSON] (а.с. 11), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16988053 від 10.12.2007 (а.с. 12), [PERSON] є власником житлового будинку з надвірніми будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з наступних об`єктів нерухомості: житлового будинку з верандою «А» «а», загальною площею 78,5 кв.м, житловою площею 56,3 кв.м.; літньої кухні-сараю - «Б»; колодязя «К», огорожі (№1). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст.60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"(далі - Постанова Пленуму ВСУ №11), роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( 2947-14). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Як зазначив Верховий Суд України у постанові по справі № 6-399цс17 від 05.04.2017 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 30.09.2022 у справі №158/1546/20, питання презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом та практика вирішення зазначеного питання є сталою. Так, у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Так, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який придбаний відповідачем під час шлюбу сторін. Позивачем було надано докази на підтвердження того, що власником спірного житлового будинку є саме відповідач. Водночас відповідач не вчинив жодних дій для спростування презумпції спільності права власності подружжя на житловий будинок та визнав позов. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ч.ч.\~1,\~5,\~6,\~7\~ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.ч.\~1-4\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~ засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вирішує повернути позивачу з бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 500,00 грн. відповідно до ст. 142 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved