Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просить встановити факт належності їй трудової книжки [NUMBER] виданої 24.03.1987 року на ім`я [PERSON] , [INFO] . Вимоги своєї заяви обґрунтовує тим, що 25 серпня 2022 року заявником було подано заяву про призначення пенсії у зв`язку з досягненням пенсійного віку. За результатами поданих заявником документів 31.08.2022 року було прийнято рішення про відмову у призначені пенсії. Підставою для прийняття рішення про відмову стала помилка при заповненні трудової книжки [NUMBER] , оскільки в першому записі дата прийняття на роботу 22.09.1978 року, а дата заповнення трудової книжки [INFO] . Підстаною для таких заповнень стала втрата трудової книжки, однак працівником кадрової служби при видачі нової трудової книжки не було внесено інформацію, що дана трудова книжка є « [PERSON] », тому заявник вимушена звернутися до суду з заявою встановлення факту належності їй трудової книжки. Заявник у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій вимогу про встановлення факту підтримала і просила її задовольнити, справу просить розглянути за її відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій справу просить розглянути за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За результатами розгляду наданих заявником доказів судом встановлено наступне. За паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим 11 липня 2000 року Фрунзівським РВ УМВС України в Одеській області, заявник документована як [PERSON] , яка народилась [INFO] в селі Доброолександрівка Овідіопольського району Одеської області (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] уклала шлюб 09.04.1983 року з [PERSON] та їй було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 8). Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] дата заповнення трудової книжки зазначена 24.03.1987 року, а дата прийняття на роботу зазначена 22.09.1978 року, також містяться відомості щодо періоду роботи в: Одеській міській клінічній лікарні № 1 (період роботи з 28.06.1994 року по 03.08.2010 року), даний факт підтверджується випискою форми ОК-5 Пенсійного фонду України (а.с. 9, 15-16). Заявник в заяві зазначає, що помилка при заповненні трудової книжки [NUMBER] сталася у зв`язку не внесенням працівником кадрової служби при видачі нової трудової книжки інформації, що дана трудова книжка є « [PERSON] », оскільки стара трудова книжка була втрачена. Згідно копії рішення про відмову у призначені пенсії від 31.08.2022 року № 155650003220, страховий стаж заявника складає 16 років 07 місяців 17 днів зараховано по 12.04.2022 року. За наданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 22.09.1978 року по 15.06.1994 року, оскільки записи внесено не своєчасно з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме першому записі дата прийняття на роботу 22.09.1978 року а дата заповнення трудової книжки 24.03.1987 року (а.с. 10). Згідно архівної довідки виданої департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради № 2247-Д-11.1-21 від 17.10.2022 року [PERSON] (мовою документів), [INFO] , працювала в Одесском производственном обьединении консервной промышленности (мовою документів) / Агропромисловому плодоовочевому комбінаті «Одеса: прийнята з 22.09.1978 року (а.с. 11-14). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Захарівської селищної територіальної громади, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 р. № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» та додатку 1 до нього, в Одеській області Захарівська райдержадміністрація була реорганізована шляхом приєднання до Роздільнянської райдержадміністрації. Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між учасниками справи, суд находить заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що посвідчує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно пункту 5.1,5.2, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Визначаючи наявність підстав для встановлення факту належності правовстановлюючого документу у судовому порядку, суд виходить з положень п.6 ч. 1 і ч. 2 ст. 315 ЦПК про те, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим За результатом дослідження та оцінки описаних у цьому рішенні доказів, суд приходить до висновку про доведеність факту належності заявнику трудової книжки, що підтверджено дослідженими судом документами. Виходячи з наведеного, встановлення факту належності заявниці вказаної трудової книжки надає їй можливість щодо призначення пенсії у зв`язку з досягненням пенсійного віку. За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтовані і суд вважає за необхідне їх задовольнити. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved