Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В ході розгляду справи відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача про поділ майна подружжя. В судовому засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримала, просила їх задовольнити, зустрічний позов визнала частково, пояснивши, що сторони уклали між собою шлюб 19.04.2013 року. Від спільного шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 9.12.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. В період зареєстрованого шлюбу вони придбали за спільні кошти подружжя однокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 1 811 519 грн., автомобіль „SUBARU TRIBECA", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, чорного кольору, вартістю 242 000 грн., машиномісце № [NUMBER] , розташоване в м. Києві, просп. М. Бажана, 16-А, вартістю 332 622 грн. Виходячи з дійсної ринкової вартості вказаного майна, просить поділи майно між подружжям і виділити [PERSON] машиномісце та автомобіль „SUBARU TRIBECA" в порядку поділу майна подружжя, а [PERSON] виділити однокімнатну квартиру [ADDRESS] , при цьому стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію різниці вартості присудженого майна. Також необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача 37 500 грн., які отримала [PERSON] замість [PERSON] , як орендну плату за спільну однокімнатну квартиру разом з судовим збором та вартістю оцінки рухомого та нерухомого майна. Також визнає спільною сумісною власністю придбаний сторонами автомобіль „ГАЗ-67Б", 1952 року випуску, вартістю саме 300 000 грн. і не заперечує його виділу [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, вимоги зустрічного позову підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що сторони дійсно у вказаний час уклали між собою шлюб, а потім його розірвали. Сторони дійсно в період шлюбу придбали вказане майно, а також автомобіль „ГАЗ-67Б", 1952 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , вартістю 300 000 грн. Але спірна квартира була придбана за грошові кошти, які позивач [PERSON] позичила у своїх знайомих до реєстрації шлюбу з [PERSON] . Тому зазначена однокімнатна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] . Тому просить визнати в судовому порядку квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . Визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на машиномісце № [NUMBER] та автомобілі „SUBARU TRIBECA" і „ГАЗ-67Б" за умови стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь [PERSON] грошової компенсації різниці вартості присудженого майна. Також просить зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] половину суми їх заощаджень в розмірі 5 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 140 150 грн., а також половину грошової суми, отриманої [PERSON] за оренду зазначеного вище машиномісця. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб 19.04.2013 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №217 (т.1, а.с.23). Від спільного шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 9.12.2019 року шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с.24-25). Вказані обставини не були спростовані у судовому засіданні будь-якими доказами, тому суд вважає, що такі обставини не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. У відповідності до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 24.11.2015 року [PERSON] придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. і зареєстрованого у реєстрі за №1029 (т.1, а.с.26-29). За змістом договору купівлі-продажу машиномісця, посвідченого 27.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. і зареєстрованого у реєстрі за №4744, [PERSON] придбав машиномісце [NUMBER] в підземно-наземній автостоянці, розташоване в м. Києві, просп. М. Бажана, 16-А , гараж № [NUMBER] (т.1, а.с.34-37). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на вказане машиномісце було зареєстроване 27.06.2018 року об 11:20:36 (т.1, а.с.38). Також в період зареєстрованого шлюбу сторони придбали 14.12.2016 року за спільні кошти подружжя автомобіль „SUBARU TRIBECA", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) [NUMBER] , який був зареєстрований на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т.1, а.с.39-40), який в подальшому був перереєстрований тим же власником 18.06.2020 року, отримавши реєстраційний номер [NUMBER] , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т.1, а.с.41-42). Крім того, сторони та їх представники не заперечували в судовому засіданні, що вказане подружжя в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти придбали автомобіль „ГАЗ-67Б", 1952 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , вартість якого на час розгляду справи становить 300 000 грн. За таких обставин вказане не підлягає доказуванню згідно ч.1, ст.82 ЦПК України. Як вбачається з дат придбання описаного вище майна воно було придбане сторонами в період зареєстрованого між ними шлюбу. Як роз`яснює Постанова Верховного Суду від 3.10.2018 року у справі №755/1525/15-ц (провадження №61-24518св18) за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Як передбачає ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.3, ч.1, ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як зазначає п.п.2, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] стверджували, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, але за її особисті кошти, які вона отримала до реєстрації шлюбу за договорами позики, надавши вказані розписки та договір позики (т.1, а.с.154-159). Оглядаючи зміст вказаних документів, суд не вбачає в них запису призначення позичкових коштів для придбання квартири позичальником. Крім того, вказані процесуальні особи не надали судові доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що саме ці грошові кошти, отримані за вказаними договорами позики, були передані продавцю при укладанні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , при цьому сам договір купівлі-продажу квартири не містить пункту, що покупець передає кошти продацю, які є її особистою приватною власністю або отримані за договорами позики. Таким чином, суд вважає встановленим і доведеним в суді, що спірна квартира, придбана подружжям в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, сторін по справі, і не є особистою приватною власністю [PERSON] . Тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] необхідно відмовити. Також суд вважає, що і інше майно: вказані вище автомобілі і машиномісце, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільної сумісною власністю. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами ч.1-3, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно звіту про оцінку майна від 1.03.2023 року, виконаного суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 37,90 м2, житловою площею 19,60 м2 складає 1 811 519 грн. (т.2, а.с.106-117). За змістом звіту про оцінку майна від 1.03.2023 року, виконаного суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість машиномісця № [NUMBER] в підземно-наземній автостоянці за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, 16-А , гараж [NUMBER] , загальною площею 15,9 м2 складає 332 622 грн. (т.2, а.с.118-130). Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості від 28.05.2020 року, виконаного ПП „Спілка експертів", ринкова вартість автотранспортного засобу „SUBARU TRIBECA", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) [NUMBER] становить 245 000 грн. (т.1, а.с.68-79). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки спірне майно: квартира, автомобілі та машиномісце були придбані сторонами по справі в період зареєстрованого між ними шлюбу, а у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, при цьому підстав для відступлення від засад рівності часток при поділі майна подружжя немає, і приймаючи до уваги описані вище норми права, тому [PERSON] необхідно виділити у власність в порядку поділу майна подружжя квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,90 м2, житловою площею 19,60 м2, вартістю 1 811 519 грн., а [PERSON] - машиномісце № [NUMBER] в підземно-наземній автостоянці за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, 16-А , гараж [NUMBER] , загальною площею 15,9 м2, вартістю 332 622 грн.; автомобіль „SUBARU TRIBECA", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) [NUMBER] , вартістю 242 000 грн., автомобіль „ГАЗ-67Б", 1952 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , вартістю 300 000 грн. Але з урахуванням вартості кожного майна суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 936 897 грн. в рахунок компенсації вартості майна подружжя, що підлягало поділу (1 811 519 грн. - (332 622 грн. + 242 000 грн. + 300 000 грн.), так як їх частки у спільному майні подружжя є рівними. Однак вимога первісного позову [PERSON] про врахування грошової компенсації в розмірі 37 000 грн., яку [PERSON] отримала за оренду спільної однокімнатної квартири не підлягає задоволенню, оскільки отримання відповідачкою вказаної суми не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Також не підлягає задоволення і вимоги зустрічного позову про повернення [PERSON] [PERSON] 5000 доларів США сімейних заощаджень та зобов'язання повернути половину суми орендної плати машиномісця з тих же самих підстав. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при частковому задоволенні первісного та зустрічного позовів судовий збір кожного позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог. В даному випадку суд застосовує взаємозарахування рівних сум, які підлягають стягненню з кожного із них.

Outcome: partial