Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даною заявою, мотивуючи її тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.04.2019 у справі №711/2882/19 [PERSON] [INFO] визнано померлим від дня набрання законної сили рішенням суду без зазначення дня вірогідної смерті. Підставою для ухвалення даного рішення стало те, що [PERSON] проживав в м. Черкаси, а починаючи з 1998 року Відомості про його місце перебування відсутні. На підставі даного рішення суду, Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області видав свідоцтво про смерть [PERSON] від 26.06.2019, серія [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] , є донькою чоловіка заявниці [PERSON] та по факту її падчеркою [PERSON] . 16.11.2022 заявницею було подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу заяву, якою було прийнято належну їй спадщину за законом, як спадкоємця за правом представлення за свого померлого чоловіка [PERSON] після [PERSON] (як спадкоємиця першої черги за законом). [PERSON] до смерті видала заповіт на свого сина, [PERSON] , який є онуком заявниці. Рішення суду у справі №711/2882/19 не містить даних про день вірогідної смерті, [PERSON] , в той же час, відсутність встановлення вірогідної дати смерті [PERSON] перешкоджає заявниці вступити в спадщину в порядку трансмісії після [PERSON] за [PERSON] . Таким чином, заявниця не має іншої можливості встановити факт дати смерті [PERSON] інакше ніж за рішенням суду. На праві власності заявниці належала квартира за адресою: [ADDRESS] . У даній квартирі з січня 2017 року проживав на підставі усної домовленості із заявницею її онук [PERSON] . За домовленістю він проживав у квартирі, здійснював її догляд та сплачував необхідні комунальні платежі. Спілкування з ним заявниця підтримувала шляхом здійснення телефонних дзвінків. Останній раз заявниця спілкувалась із ним наприкінці червня 2018 року. Заявниця повідомила про смерть його матері [PERSON] . Під час телефонної розмови він пообіцяв знайти можливість приїхати до міста Києва. Однак, з липня 2018 року зв`язок з ним перервався. Беручи до уваги хвилювання з даного приводу з передчуттям біди, та те що поїхати на тимчасово окуповану територію заявниця не мала можливої, через стан свого здоров`я, вона зателефонувала своїй родичці [PERSON] , яка проживала в той час у м. Алушта і попросила з`ясувати причини відсутності зв`язку з [PERSON] та його відсутності за адресою проживання. На початку серпня 2018 року вона повідомили, що [PERSON] [INFO] потонув 11.07.2018 року у м. Алушта (АР Крим), купаючись в морі. Ураховуючи настання смерті [PERSON] та відсутність подальшої необхідності у наявності на тимчасово окупованій території АР Крим нерухомості заявниця знайшла особу, якій 15.09.2018 видала довіреність на право її відчуження. Під час розгляду справи №711/2882/19 суд не встановив вірогідної дати смерті [PERSON] . Натомість, встановлення факту дати смерті необхідно для подальшого прийняття заявницею спадщини після [PERSON] (померла [INFO] , мати онука) за [PERSON] (якого визнано померлим на підставі рішення суду від 24.04.2019 у справі №711/2882/19) згідно зі статтею 276 Цивільного кодексу України, як спадкоємця за законом в порядку трансмісії. Тому заявниця просила суд встановити юридичний факт місця та дати смерті [PERSON] , а саме те, що [PERSON] [INFO] помер у м. Алушта АР Крим [INFO] . Ухвалою суду від 17.02.2023 року відкрито провадження у справі. 20.02.2023 року до суду надійшла заява про уточнення змісту вимог, згідно якої заявниця просила суд встановити юридичний факт місця та дати смерті [PERSON] , а саме те, що [PERSON] [INFO] помер у м. Алушта, Автономна республіка Крим [INFO] . Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести до актового запису № 8 від 25 червня 2019 року про смерть [PERSON] [INFO] , наступні зміни: - в графі «Помер(ла)» вказати: [INFO] - в графі «місце смерті» вказати Автономна республіка Крим, м. Алушта. - в графі «у віці» вказати 25 років. Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видати [PERSON] ( [ADDRESS] РНОКПП [NUMBER] ) свідоцтво про смерть [PERSON] [INFO] . 23.02.2023 року до суду надійшло заперечення від заінтересованої сторони, в якому зазначалось, що 25.06.2019 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ) складено актовий запис про смерть [PERSON] ( [INFO] ) за № 8 (зазначений актовий запис про смерть включено до книги поновлених актових записів). Документом, що підтверджує факт смерті вказано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси про визнання особи померлою від 24.04.2019, справа № 711/2882/19. Відповідно до вищезазначеного рішення суду та з дотриманням вимог статті 46 Цивільного кодексу України, частини 2 пункту 9 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерств юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі - Правил) датою смерті вказано день набрання рішенням суду законної сили, а саме: 27.05.2019. Графа «місце народження» не заповнена у зв`язку з відсутністю відомостей в рішенні суду: Таким чином, державну реєстрацію смерті [PERSON] , [INFO] проведено у повній відповідності до вимог чинного законодавства України. Однак, заявниця звертається з вимогою зобов`язати Відділ внести до актовогро запису про смерть № 8, складеного 25,06.2019, при цьому в матеріалах справи не має жодного документального підтвердження факту смерті [PERSON] саме [INFO] і саме у м. Алушта, Автономна Республіка Крим. Із заяви вбачається, що [PERSON] є онуком [PERSON] , однак [PERSON] не є його рідною бабусею. Так, відповідно до актового запису про народження [PERSON] її матір`ю, а отже і бабусею [PERSON] , є [PERSON] ( [INFO] ). Відповідно до частини 4 пункту 4 розділу IV Правил свідоцтво про смерть повторно видається другому з подружжя, а також дітям, у тому числі й усиновленим, та їх законним представникам, близьким родичам померлого (братам і сестрам, онукам, діду і бабі як з боку батька, так і з боку матері), особі, яка є спадкоємцем за законом або за заповітом, представникові органу опіки та піклування у разі виконання ним повноважень з опіки та піклування стосовно осіб, які мають право на отримання такою свідоцтва. Таким чином, [PERSON] зможе отримати свідоцтво про смерть [PERSON] ( [INFO] ) виключно за умови документального підтвердження, що вона є спадкоємцем. Тому заінтересована особа просила суд відмовити у вимогах заяви. В судовому засіданні заявниця та її представник вимоги заяви підтримали та просили їх задоволити. 28.02.2023 року заявниця подала до суду клопотання, згідно якого просила закінчити розгляд справи без її участі та участі представника. Вимоги заяви підтримала та просила їх задоволити. Відповідно до поданого заперечення та клопотання від 01.03.2023 року, заінтересована особа просила розгляд справи провести у відсутності її представника. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та показання свідка, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , 12 вересня 1987 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] , 21 листопада 1991 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим після заключення шлюбу й присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , про що 12 грудня 1992 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 1387. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 10 липня 2007 року, у зв`язку з чим, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . 07 лютого 2018 року [PERSON] склала заповіт згідно якого все належне їй майно, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент своєї смерті заповіла своєму сину [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.04.2019 у справі №711/2882/19 [PERSON] [INFO] , уродженця міста Києва визнано померлим від дня набрання законної сили рішенням суду. 25.06.2019 Черкаським міським відділом державно реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, правонаступником якого є Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), складено актовий запис про смерть [PERSON] ( [INFO] ) за № 8, згідно якого зазначено датою смерті [PERSON] [INFO] . 16.11.2022 року приватним нотаріусом В.В. Захарченко посвідчено заяву [PERSON] про прийняття всієї належної їй спадщини за законом, як спадкоємець гр. [PERSON] за правом представлення. Згідно витягу зі спадкового реєстру відсутні відомості щодо заведення спадкової справи до майна померлого [PERSON] [INFO] . В судовому засіданні заявник [PERSON] в своїх пояснення зазначила про те, що [PERSON] помер [INFO] , про що вона дізналась від своєї родички яка проживає в АР Крим, однак отримати будь-яких письмових підтверджень не можливо у зв`язку із збройною агресію РФ проти України та ведення бойових дій. Допитана в судовому засіданні під присягою свідок [PERSON] надала суду показання, що в серпні 2018 року їй стало відомо, що гр. [PERSON] перебуваючи на тимчасово окупованій території (АР Крим) помер в липні 2018 року. Стаття 12 ЦПК України визначає що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. За змістом пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», як встановлено пунктом 1 частини першої статті 3, визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території. Положеннями статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно пояснень заявниці та показів свідка, в судовому засіданні було встановлено що гр. України [PERSON] на моменті смерті проживав на тимчасово окупованій території України (АР Крим), та помер [INFO] . Однакбудучи померлим у м. Алушта Автономної Республіки Крим, державна реєстрація смерті [PERSON] не була проведена у відповідності до законодавства України. Встановлення відповідного факту необхідно заявниці для реалізації спадкових прав в порядку спадкової трансмісії після смерті свого чоловіка [PERSON] , який був дідом померлого [PERSON] . Таким чином суд встановивши відповідні обставини, приходить до висновку про необхідність встановлення юридичного факту місця та дати смерті [PERSON] , а саме те, що [PERSON] [INFO] помер у м. Алушта, Автономна республіка Крим [INFO] . Крім того, враховуючи що державним органом України вже складено актовий запис про смерть [PERSON] , суд вважає за необхідне внести зміни в актовий запис № 8 від 25 червня 2019 року про смерть [PERSON] [INFO] , зазначивши: в графі «Помер(ла)» вказати [INFO] ; в графі «місце смерті» вказати Автономна республіка Крим, м. Алушта; в графі «у віці» вказати 25 років. Разом з тим суд відмовляє у вимогах заяви щодо зобов`язання заінтересованої особи до вчинення певний дій, оскільки окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що відповідно не передбачає до прямого зобов`язання заінтересованих осіб до вчинення дій. Крім того, отримання свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану можливе у будь-якому відділі державної реєстрації актів цивільного стану, незалежно від місця проведення державної реєстрації. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення вимог заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial