Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення проживання дітей із батьком. В позові посилається на те, що 06 березня 2012 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. В шлюбі народилися [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Позивач вказує,\~що у\~них з\~відповідачем відсутні\~спільні інтереси,\~різні погляди\~на життя,\~відсутнє взаєморозуміння.\~Спільного господарства\~з відповідачем\~не ведуть,\~шлюб фактично\~припинено.\~Вказує,\~що сім`я\~розпалася остаточно\~і її\~збереження неможливе,\~тому просить шлюб\~між\~ними розірвати. Також просить малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] залишити проживати із ним. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач та її представник\~в судове засідання не з`явились, спрямували на адресу суду клопотання в якому позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять справу розглянути у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, спрямувала на адресу суду клопотання в якому позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутність. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статей 15,\~16\~ЦК\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від\~17.07.97\~року\~"Про\~ратифікацію\~Конвенції\~про захист\~прав\~людини\~і основоположних\~свобод\~1950\~року,\~Першого\~протоколу\~та протоколів\~N\~2,4,7\~та\~11\~Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 березня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 217, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Із свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] судом встановлено, що в шлюбі в сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.8-9) Враховуючи, що за загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд вирішує питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 161 СК України суд роз`яснює, що за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, - даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 /провадження № 61-14859св19. Також, розглядаючи справу № 339/143/20. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду нагадав, що у Постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. А отже, зважаючи на те, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають із позивачем, та відсутності з цього приводу заперечень з боку відповідача, суд вважає за доцільне вирішити питання щодо залишення подальшого проживання неповнолітніх дітей із позивачем. Слід зазначити, що така вимога не є вимогою про визначення місця проживання дитини, а як вказує Верховний Суд України у вказаних вище Постановах, ця вимога є саме щодо залишення дитини проживати із батьком, і тільки у випадку якщо буде відсутній спір між батьками щодо цього при розірванні шлюбу. Згідно ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, без чого збереження сім`ї є неможливим. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує формально. Позивач в своїй заяві наполягав на розірванні шлюбу та залишення із ним для проживання, виховання, утримання та розвитку малолітніх дітей. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 06 березня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 217, необхідно розірвати. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору, у разі задоволення позову, несе відповідач. Позивач, звертаючись до суду з двома позовними вимогами , судовий збір сплатив тільки за одну. Таким чином, з відповідача на користь держави, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073.6 грн. за позовну вимогу про залишення проживання дітей разом з позивачем, в зв"язку з задоволенням позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved