Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі 17/25 частини домоволодіння, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 28.10.2004 року р. № 5163 [PERSON] є власником 17/25 частини домоволодіння [ADDRESS] . Право власності на 17/25 частину домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства України, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 267419376 від 26.07.2021 року. Відповідно до наведеного вище вона, [PERSON] , є власником 17/25 частини домоволодіння [ADDRESS] . Власником інших 8/25 частин вищенаведеного домоволодіння [ADDRESS] є відповідач [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до наведеного вище вона та відповідачі по справі є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] . Вона не має можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм власним майном, а саме 17/25 частини домоволодіння [ADDRESS] . На сьогоднішній день вона не може дійти згоди та не має добровільної змоги мирно встановити порядок користування вищенаведеним домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Вона не має змоги в повному обсязі розпоряджатися часткою домоволодіння, яка належить їй як співвласнику майна, а саме 17/25 частинами домоволодіння, що чітко передбачено ст. 358 Цивільного кодексу України і тому вона не може вести нормальне життя із-за чого вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Згідно технічного паспорту на домоволодіння за адресою [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. А-1, а, а1, а2 з прибудовами, сараї літ. Б, б, б1, гараж В, вбиральня Г, погріб Д, Е, сараї Ж, ж, огорожа № 1-6, водоколонка № 7. Як на момент оформлення договору купівлі-продажу так і на сьогодні 17/25 частина домоволодіння по [ADDRESS] є моїм єдиним житлом в якому я постійно проживаю в продовж всього свого життя. На сьогодні вона постійно користується коридором 2.1 кв.м, 10.6 кв.м., ванна 1,1 кв.м, кухня 7,8 кв.м., кімнати 15,4, 21,2, 5,9 кв.м., кладова 8,3 і того 72,4 кв. м, а також коридор 7,3 кв.м, кухня 7,5 кв.м, кімната 8,8 кв.м., 17,8 кв.м., санвузол 3,5 кв.м. і того 44,9 кв.м загальною площею 117,3 кв.м після зміни 118,1 кв.м, житлова площа 69,1 кв.м після зміни 69,4 кв.м. Просить провести реальний розподіл домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Виділити їй, [PERSON] , в натурі 17/25 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Припинити право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. 02.02.2023 року позивачем скеровано до суду заяву, в якій просила виділ домоволодіння провести за варіантом № 2 відповідно до висновку експерта № 29-22 від 29.12.2022 року. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Просить не проводити експертизу за її клопотанням від 03.11.2022 року в зв`язку з відмовою від клопотання. 14.02.2023 року позивач скерувала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, виділ домоволодіння проводити за варіантом № 1 відповідно до висновку експерта № 29-222 від 29.12.2022 року. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Відзив на позов відповідачами не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі ст. ст. 280 - 283 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.10.2004 року р.№ 5163 [PERSON] є власником 17/25 частини домоволодіння [ADDRESS] . Право власності на 17/25 частину домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства України, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 267419376 від 26.07.2021 року. Власником інших 8/25 частин вищенаведеного домоволодіння [ADDRESS] є відповідач [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до наведеного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] . Позивач в позовній заяві зазначає, що не має можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм власним майном, а саме 17/25 частини домоволодіння [ADDRESS] . На сьогоднішній день вона не може дійти згоди та не має добровільної змоги мирно встановити порядок користування вищенаведеним домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Вона не має змоги в повному обсязі розпоряджатися часткою домоволодіння, яка належить їй як співвласнику майна, а саме 17/25 частинами домоволодіння, що чітко передбачено ст. 358 Цивільного кодексу України і тому вона не може вести нормальне життя із-за чого вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Як встановлено в судовому засіданні, згідно технічного паспорту на домоволодіння за адресою [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. А-1, а, а1, а2 з прибудовами, сараї літ. Б, б, б1, гараж В, вбиральня Г, погріб Д, Е, сараї Ж, ж, огорожа № 1-6, водоколонка № 7. Як на момент оформлення договору купівлі-продажу так і на сьогодні 17/25 частина домоволодіння по [ADDRESS] є моїм єдиним житлом в якому я постійно проживаю в продовж всього свого життя. Позивач постійно користується коридором 2.1 кв.м, 10.6 кв.м., ванна 1,1 кв.м, кухня 7,8 кв.м., кімнати 15,4, 21,2, 5,9 кв.м., кладова 8,3 і того 72,4 кв. м, а також коридор 7,3 кв.м, кухня 7,5 кв.м, кімната 8,8 кв.м., 17,8 кв.м., санвузол 3,5 кв.м. і того 44,9 кв.м загальною площею 117,3 кв.м після зміни 118,1 кв.м, житлова площа 69,1 кв.м після зміни 69,4 кв.м. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право володіти, користуватися, і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1\~ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними. Співвласник має\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності\~у відповідності\~до положення\~ч 1\~ст. 364 ЦК України. Відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень\~статті 356 ЦК України\~вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Під час розгляду даної справи, позивачем було приєднано до матеріалів справи висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 29.12.2022 року № 29-22, відповідно до якого виділення в натурі 17/25 часток співвласника [PERSON] з спільного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , як окремого об`єкта права власності відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, можливо. В дослідницькій частині до другого питання експертом розроблено два варіанти виділу 17/25 частки співвласника [PERSON] , 51. Відступ від частки 17/25 по вартості становить: при першому варіанті - на 8001 грн. менше; при другому варіанті - на 18223 грн. менше. Для забезпечення ізольованого користування часткою 17/25 житловому будинку, яка виділяється, виконувати переобладнання: 1)При першому варіанті: - замурувати проріз між приміщеннями 2-1 і 2-2; - улаштувати дверний проріз між приміщеннями 2-2 і 1-8; - реконструкція системи опалення, електропостачання з метою забезпечення їх автономності (згідно проекту); 2) При другому варіанті виконувати переобладнання не потрібно, так як виділ розроблено з урахуванням фактичного користування і приміщення співвласників ізольовані. Графічне зображення даних варіантів наведено в Додатках № 1,1а, 2, 2а до Висновку. 3. В дослідницькій частині до третього питання експертом розроблені варіанти виділу 17/25 частки земельної ділянки [ADDRESS] , відповідно до варіантів виділу будівель і споруд. Графічне зображення даного виділу наведено в Додатках № 16, 26 до Висновку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме провести реальний розподіл домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за варіантом № 1 висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 29.12.2022 року № 29-22. На підставі викладеного,

Outcome: approved