Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору. У своїй позовній заяві просив суд визнати недійсним Кредитний договір №17/08-Ф від 29 січня 2008 року укладений між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Індустріально-Експортний Банк» повним правонаступником якого є Акціонерне Товариство «Індустріально- Експортний Банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк». 29 січня 2008 року між [PERSON] та АТ «Індустріально-Експортний Банк», повним правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Індустріально-експортний банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» було укладено Кредитний договір №17/08-Ф, тобто Позивач став споживачем послуги банку з надання кредиту. Відповідно до п.1.1. Договору, Банк надав Позивачу суму кредиту у сумі 900 000 (дев`ятсот тисяч) доларів США, зі сплатою 11,73 % річних на умовах, визначених Договором термін користування кредиту з 29 січня 2008 року до 28 січня 2028 року. Кредит надавався на споживчі цілі. На переконання позивача, зазначений Кредитний договір порушує права та інтереси Позивача виходячи з наступного. Так, у 2021 році, в межах розгляду цивільної справи № 761/25104/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором, в який [PERSON] є Відповідачем, було призначенно додаткову експертизу по справі. За результатом проведення експертизи було складено Експертний висновок № 761/25104/15-ц яким було встановлено, що: - Метод нарахування відсотків у графіку погашення заборгованості, не відповідає методу нарахування відсотків згідно умов кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 р.(арк. 12 Висновку останній абзац); - Визначити принцип/метод розрахунку Графіка погашення заборгованості не видається за можливе, оскільки сума нарахованих процентів з періоду «до 15.04.2011» не відповідає методу нарахування відсотків, визначеному у Договорі про внесення змін та доповнень №1 від 23.03.2010 року та Додатку №2 до нього згідно умов кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 р.(арк. 14 Висновку останній абзац); - Розрахунок заборгованості Відповідача у справі не відповідає умовам кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 р.( арк. 26 Висновку перший абзац). Надавши графік погашення заборгованості, який не відповідає умовам Кредитного договору, вимогам Постановою Правління НБУ від 10.05.2007року № 168, та не надавши Позивачу всієї необхідної інформації за кредитним договором, Банк порушив права Позивача, як позичальника. Без такої інформації Позивач, як споживач, був позбавлений можливості реально оцінювати перспективи укладання Договору, свою платоспроможність та можливість своєчасно погашати кредит. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2021 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 09 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», зі змісту якого вбачається, що представник заперечує щодо задоволення позовних вимог, просить відмовити у позові. Свій відзив обґрунтовують тим, що Позивачем не надано до суду експертного висновку № 761/25104/15-ц з якого Позивач робить висновки про порушення його прав. Як наслідок, позовні вимоги Позивача є нічим необґрунтованими та безпідставними. Також просять застосувати наслідки спливу строків позовної давності, оскільки спірний Кредитний договір було укладено ще 29.01.2008 року, а з позовом Позивач звернувся лише 07.10.2021 року (через 13 (тринадцять) років після укладення спірного договору). 14 грудня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої представник позивача просила суд позов задовольнити. Представник позивача зазначає, що позивач дізнався, що його права порушені, в 2021 році з Висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи у цивільній справі № 761/25104/15-ц від 29.12.2020, а тому позивачем не було пропущено строків звернення до суду. 22 грудня 2021 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представник Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», зі змісту якого вбачається, що представник заперечує щодо задоволення позовних вимог, просить відмовити у позові. Свої заперечення обґрунтовує тим, що наданий Позивачем експертний висновок від 29.12.2020 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки здійснений як із порушенням вимог законодавства, так із загальновідомим арифметичними правилами математики. Як наслідок, позовні вимоги Позивача є повністю необгрунтованими та безпідставними У судовому засіданні, яке відбулося 22 листопада 2022 року представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. У своїй заяві просив суд: - визнати недійсним Кредитний договір №17/08-Ф від 29 січня 2008 року укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний Банк» повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Індустріально-експортний Банк», повним правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк»; - визнати недійсним Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438; - скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек про реєстрацію обтяження (реєстраційний номер обтяження 6482081) за договором іпотеки посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438; - скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний запис №6477929) про реєстрацію договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438. Обґрунтовує свою заяву тим, що 29 січня 2008 року між Позивачем та Відповідачем в забезпечення виконання умов Кредитного договору було укладено договір іпотеки який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі за №438. Одночасно за Договором іпотеки договором було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6477929. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Іпотечний договір забезпечує виконання позичальником Кредитного договору. У зв`язку з тим, що Позивач у позовній заяві ставить питання про недійсність основного зобов`язання - Кредитного договору № 417/08-Ф від 29 січня 2008 року, а також враховуючи, наявність похідного договору - Договору іпотеки, є підстави для визнання недійсними договору іпотеки, оскільки цей договір забезпечує виконання недійсного зобов`язання. 01 грудня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до змісту якого представник відповідача вказує, що спірний Кредитний договір № 17/08-Ф від 29.01.2008 року є таким, що повністю відповідає вимогам законодавства та жодним чином не порушує прав Позивача, як споживача у розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Як наслідок, збільшені позовні вимоги Позивача є безпідставними та необґрунтованими. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2022 року було вирішено закрити підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні просила суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчого судового засідання. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 29 січня 2008 року між [PERSON] та АТ «Індустріально-Експортний Банк», повним правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Індустріально-експортний банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» було укладено Кредитний договір №17/08-Ф, тобто Позивач став споживачем послуги банку з надання кредиту. Відповідно до п.1.1. Договору, Банк надав Позивачу суму кредиту у сумі 900 000 (дев`ятсот тисяч) доларів США, зі сплатою 11,73 % річних на умовах, визначених Договором термін користування кредиту з 29 січня 2008 року до 28 січня 2028 року. Кредит надавався на споживчі цілі. Також 29 січня 2008 року між [PERSON] та АТ «Індустріально-Експортний Банк», повним правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Індустріально-експортний банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» в забезпечення виконання умов Кредитного договору №17/08-Ф було укладено договір іпотеки який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі за №438. Одночасно за Договором іпотеки договором було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6477929. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Іпотечний договір забезпечує виконання позичальником Кредитного договору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2020 року в справі № 761/25104/15-ц заяву [PERSON] про призначення додаткової експертизи по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Призначено по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором додаткову судово - економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Які розміри щомісячних платежів повинні бути відповідно до умов кредитного договору № 17/08-Ф від 29 січня 2008 р., укладеного між АТ «Індустріально - експертний банк» та [PERSON] , з урахуванням умов всіх додаткових угод та додатків до даного кредитного договору, починаючи з 29 січня 2008 р. по 31 жовтня 2019 р. включно? 2. Який відповідно до умов визначених кредитним договором № 17/08-Ф від 29 січня 2008 р., що укладений між АТ «Індустріально - експертний банк» та [PERSON] має бути нарахований Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» розмір (за період часу з 20 квітня 2016р. по 31 жовтня 2019р., з урахуванням сплачених [PERSON] сум за кредитним договором): - простроченої заборгованості по кредиту? - заборгованості по простроченим відсоткам? - пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди? 3. Чи відповідає наданий Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» розрахунок заборгованості станом на 31 жовтня 2019 р. доданий до заяви про збільшення позовних вимог від 21 листопада 2019 р. умовам кредитного договору № 17/08-Ф від 29 січня 2008 р., укладеного між АТ «Індустріально - експертний банк» та [PERSON] , з урахуванням умов всіх додаткових угод та додатків до даного кредитного договору? На підставі проведеного дослідження судовим експертом Київського науково- дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Мацегора І. зроблено наступні висновки, що викладені у висновку експерта від 29.12.2020 року № 21229/20- 72/37267-37270/20-72 за результатами проведення судової економічної експертизи у цивільній справі № 761/25104/15-ц. По першому питанню: «розміри щомісячних платежів відповідно до умов кредитного договору N° 17/08-Ф від 29.01.2008 року, укладеного між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] , з урахуванням всіх договорів про внесення змін та додатків до даного кредитного договору, починаючи з 29.01.2008 року по 31.10.2019 року включно наведені у Додатку № 1, який додається до даного висновку.». По другому питанню: «Розмір заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором № 17/08-Ф від 29.01.2008 року, з урахуванням умов Договору та договорів про внесення змін до нього станом на 31.10.2019 року розрахунково становить: - 830 781, 08 дол. США (прострочена сума кредиту, 213 694, 60 дол. США (прострочена сума відсотків). Враховуючи, що згідно наданих банківських виписок 27.03.2017 року суми заборгованості Позичальника [PERSON] списані за рахунок резервів, а суми заборгованості перенесені на відповідні позабалансові рахунки - нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено до 26.03.2017 року». По третьому питанні: «Наданий Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» розрахунок заборгованості станом на 31.10.2019 року, доданий до заяви про збільшення позовних вимог від 21.11.2019 року, не відповідає умовам кредитного договору № 17/08-ф від 29.01.2008 року, укладеного між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] , з урахуванням умов усіх договорів про внесення змін та додатків до них». Таким чином експертним висновком № 761/25104/15-ц яким було встановлено, що: - Метод нарахування відсотків у графіку погашення заборгованості, не відповідає методу нарахування відсотків згідно умов кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 р.(арк. 12 Висновку останній абзац); - Визначити принцип/метод розрахунку Графіка погашення заборгованості не видається за можливе, оскільки сума нарахованих процентів з періоду «до 15.04.2011» не відповідає методу нарахування відсотків, визначеному у Договорі про внесення змін та доповнень №1 від 23.03.2010 року та Додатку №2 до нього згідно умов кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 р.(арк. 14 Висновку останній абзац); - Розрахунок заборгованості Відповідача у справі не відповідає умовам кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 р.( арк. 26 Висновку перший абзац). Зазначений Висновок був наданий повноважним та кваліфікованим експертом Мацегорою І., попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Частиною 1 ст. 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Статтею 111 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. На переконання позивача, під час укладення договору, Банк не надав Позивачу повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в інші значення(умови) та показники суттєвих умов договору. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним кредитного договору, суд дійшов наступних висновків. Згідно до ст. 215 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним є недотримання в момент її укладення вимог, встановлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п. 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. При цьому, при укладенні додаткової угоди до договору про зміну відсоткової ставки, або інших платежів за договором, зміна договору повинна бути проведена у відповідності до вимог ст. 654 ГПК України у письмової формі з додержанням вимог п. 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім того, постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808, встановлено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач. На переконання позивача, надавши графік погашення заборгованості, який не відповідає вимогам Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, та не надавши всієї необхідної інформації Банк порушив права Позивача, як позичальника. Так, відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесною підприємницькою діяльністю визнається діяльність, що впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (послуг). Відповідно до ч. 2 ст. 19 зазначеного Закону підприємницька практика водить споживача в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048- 1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Положеннями п. 2 ч. 1, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину. на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема таких як: її наявність, склад, методи використання, метод і дата надання, кількість, специфікація, очікувані результати споживання тощо (п. 1 ч. 2 ст. ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. З ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Ненадання позичальнику інформації про сукупну вартість кредиту банком, є навмисним замовчуванням існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Така позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 26 жовтня 2016 року. Крім принципів цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Суд вважає, що в цьому випадку також потрібно враховувати, що правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права, а тому при розгляді таких справ слід оцінювати поведінку сторін через призму добросовісності. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Встановивши, що під час укладення договору позичальнику не було надано інформацію про сукупну вартість кредиту банком, а також при укладенні Договору графік погашення заборгованості не містить умов, які визначені Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зокрема, докладно не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом у відповідності до умов договору, що було встановлено експертним висновком, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання недійсним Кредитного договору №17/08-Ф від 29 січня 2008 року укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний Банк» повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Індустріально-експортний Банк», повним правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк». За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що судом було визнано недійсним Кредитний договір №17/08-Ф від 29 січня 2008 року укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний Банк» повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Індустріально-експортний Банк», повним правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк», таким чином підлягає й задоволенню й похідна позовна вимога щодо визнання недійсним Договору іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438, оскільки цей договір забезпечує виконання зобов`язання. Суд зазначає, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку щодо необхідності скасування реєстраційних записів про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек про реєстрацію обтяження (реєстраційний номер обтяження 6482081 та реєстраційний запис №6477929) за договором іпотеки посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438. Щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (справа "ZOLOTAS v. GREECE" рішення від 29 січня 2013 року). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 (п. 47) наголосила, що у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Представник відповідача під час розгляду справи зауважив, що спірний Кредитний договір було укладено 29 січня 2008 року, а з позовом до Відповідача Позивач звернувся 07 жовтня 2021 року (через 13 (тринадцять) років після укладення спірного договору). Більше того, 16 лютого 2018 року Позивач вже звертався з аналогічним позовом до Шевченківського районного суду м. Києва. 16 жовтня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва даний позов Позивача було залишено без розгляду. В силу ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Одночасно з цим, під час дослідження матеріалів справи, судом було встановлено, що Позивач дізнався, що його права порушені, в 2021 році з Висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи у цивільній справі № 761/25104/15-ц від 29.12.2020. З огляду на це, починаючи з моменту ознайомлення з Висновком експерта, Позивач розпочав досліджувати питання існування недоліків Кредитного договору, які в результаті були ним виявлені та зазначені в Позовній заяві та які є підставою для визнання Кредитного договору недійсним. У зв`язку з викладеним, не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача щодо відмови у задоволенні позову за наслідком спливу строку позовної давності. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст. 203, 215, 230, 252-256, 267, 548, 576, 638, 1054 ЦК України, а також Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved