Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 31 січня 2023року надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я(а.с. 1-3). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 31 січня 2023 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 01 лютого 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 22,23). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України відповідачем 01 березня 2023 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача (а.с.29-31). Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що 23.07.1997р. згідно з розпорядженням № 21 був прийнятий на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» в автотранспортний цех слюсарем-ремонтником 6 розряду. Пізніше позивача було переведено на роботу в Сортопрокатний цех №1, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 13.09.2022 з позивачем на роботі стався нещасний випадок. За результатом комісії з розслідування нещасного випадку, яка була створена ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», нещасний випадок, який стався з позивачем пов`язаний з виробництвом та складено Актза формою Н-1/П від 22.09.2020 №20. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2433 травматологічного відділення КП "Криворізька міська лікарня №1 ДОР" [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав внутрішньопідтаранний вивих правої ступні з переломо-вивихом таранної кістки та відривом медіальної кісточки внутрішньогомілкової кістки. Отримав наступні ускладнення: порушення СДФ 2 ступеня, післятравматичну невропатію малогомілкового нерву праворуч. Переніс 13.09.2022 операцію: ПХО рани правої ступні, в/вправляння переломо-вивиху таранної кістки МОС 2 спицями медіальної кісточки в/гомілкової кістки, трансартикулярну фіксацію переломо-вивиху таранної кістки спицями. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №177116 від 10.01.2023 позивачу з 10.01.2023 по 10.01.2024 встановлено другу групу інвалідності, визнано непридатним до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах. Згідно з довідкою міжрайонної Саксаганської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №061202 від 10.01.2023 позивачу з 10.01.2023 по 01.02.2023 первинно встановлено втрату 65% працездатності. Внаслідок трудового каліцтва від нещасного випадку на виробництві позивачу спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що через перелом та вивихи нижніх кінцівок він відчував сильний біль та відчуває заніміння і коліки в стопі, має складнощі з задоволення елементарних повсякденних побутових потреб, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, потребує соціальної адаптації та реабілітації. Крім того, позивач важко переживає те, що внаслідок виробничої травми та втрати заробітку не може забезпечити свою сім`ю необхідними їй продуктами харчування, одягом, предметами першої необхідності та ліками. На підставі викладеного позивач просить відшкодувати моральну шкоду, заподіяну тяжким ушкодженням здоров`я, яку оцінює у розмірі 250 000 грн. моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів які б підтверджували факт спричинення шкоди саме Відповідачем, доказів що підтверджують протиправність дій Відповідача і його вину, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками з приводу завдання шкоди його здоров`ю - позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно трудової книжки позивача [PERSON] , останній працював на підприємстві відповідача 23.07.1997р. згідно з розпорядженням № 21 та був прийнятий на роботу на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" в автотранспортний цех слюсарем-ремонтником 6 розряду. Пізніше позивача було переведено на роботу в Сортопрокатний цех № 1 (а.с.6-7). Крім того, 13.09.2022р. з Позивачем на роботі стався нещасний випадок. Виконуючи завдання майстра по демонтажу дерева, яке впало після буревію між дільницею №3 дрібносортового стану та АПК-1 вздовж рейкового полотна глухого куга, [PERSON] впав з драбини на спину, відчув сильний біль у правій ступні. Фельдшером здравпункту ПАТ "АрселорМіттал КривийРіг" Дремлюзі було надано першу домедичну допомогу, після чого машиною швидкої допомоги його доставлено до травматологічного відділення КП "Криворізька міська лікарня №1". Комісія з розслідування нещасного випадку, яка була створена на ПАТ «АМКР» дійшла висновку, що нещасний випадок з [PERSON] с: таким, що пов`язаний з виробництвом. За фактом настання нещасного випадку складено акт за формою Н-1/П від 22.09.2022 №20 (а.с.8-13). Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2433 травматологічного відділення КП "Криворізька міська лікарня №1 ДОР" [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав внутрішньопідтаранний вивих правої ступні з переломо-вивихом таранної кістки та відривом медіальної кісточки внутрішньогомілкової кістки. Отримав наступні ускладнення: порушення СДФ 2 ступеня, післятравматичну невропатію малогомілкового нерву праворуч. Переніс 13.09.2022 операцію: ПХО рани правої ступні, в/вправляння переломо-вивиху таранної кістки МОС 2 спицями медіальної кісточки в/гомілкової кістки, трансартикулярну фіксацію переломо-вивиху таранної кістки спицями (а.с.14,15,16). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда від 10.01.2023року [PERSON] нездатний до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, можливе працепристосування в спсціальностворених умовах або надомна праця, показане медикаментозне лікування і застосування милиць і палиці, курорти України 2 рази на рік, лікувальний масаж, лікувальна фізкультура (а.с.19-20). Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №177116 від 10.01.2023 [PERSON] з 10.01.2023 по 10.01.2024 встановлено другу групу інвалідності, визнано непридатним до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах(а.с.8). Згідно з довідкою міжрайонної Саксаганської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №061202 від 10.01.2023 [PERSON] з 10.01.2023 по 01.02.2023 первинно встановлено втрату 65% працездатності та встановлено другу групу інвалідності (а.с.7). Нормативно-правове обґрунтування Як вже встановлено судом, [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги зазначені у відзиві аргументи, що позивачем не доведено жодними доказами та не надано суду, які б підтверджували факт перенесення ним моральних страждань -з огляду на наступне. Між спричиненою моральною шкодою та отриманням ушкодження здоров`ю та втратою працездатності Позивача, яке пов`язане із тяжкою роботою на підприємстві Відповідача, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Акт, складений за фактом нещасного випадку на виробництві, який стався з Позивачем під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Крім того, зазначений Акт підприємством Відповідача не оскаржувався і цим Актом форми Н-1/П розслідування нещасного випадку на виробництві від 13.09.2022 року встановлено та підтверджено, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] пов`язаний з виробництвом оскільки стався з позивачем при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача (а.с.8-13).. Суд бере до уваги доводи сторони відповідача стосовно недоведеності позивачем розміру моральних страждань, які він переніс та переносить з огляду на наступне. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №177116 від 10.01.2023 [PERSON] з 10.01.2023 по 10.01.2024 встановлено другу групу інвалідності, визнано непридатним до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах. Згідно з довідкою міжрайонної Саксаганської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №061202 від 10.01.2023 [PERSON] з 10.01.2023 по 01.02.2023 первинно встановлено втрату 65% працездатності. (а.с.7-8). При цьому медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються медичними виписками, що містяться в матеріалах справи (а.с. 14-16,19-20). У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки завдавача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина в завданні шкоди. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Також доводи викладені у відзиві щодо відсутності доказів спричинення позивачу моральних страждань через, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. ПАТ «АМКР» є належним відповідачем, оскільки первісно втрату працездатності з підстав професійного захворювання позивачу встановлено у 2022 році. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] пройшов огляд медико- соціальною експертною комісією 10.01.2023 року, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку належним відповідачем є роботодавець ПАТ «АМКР» як правонаступник. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль, необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мав до моменту втрати професійної працездатності. Позивач наразі не придатний до трудової діяльності в звичайних умовах, можливо працевлаштування у спеціальностворених умовах або надомна праця, тобто позивач обмежений у реалізації своїх соціально-економічних правах - праві на працю та достойний рівень життя. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначені розміру відшкодування, суд враховує, що [PERSON] також допустив порушення вимог охорони праці (а.с. 12 зворот) , а згідно частини 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 65 % втрати працездатності, 2 (друга) група інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від отриманих травм, а так само і тривалість трудових відносин між сторонами у справі, зокрема: 25 років 1 місяць 27 днів, в той же час в настанні нещасного випадку наявна вина позивача, у зв"язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 2000,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial