Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що з 2014 року по 2017 рік позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі, [INFO] народилась дочка [PERSON] , на утримання якої з позивача стягуються аліменти згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2016 року, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 15 жовтня 2020 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Також, з 20.07.2022 року позивач звільнений з посади бухгалтера в ПП «Сана», на даний час він не працює. Враховуючи зміну його сімейного та майнового стану, оскільки на даний час на його утриманні перебувають дитина та дружина, яка перебуває в декретній відпустці, просив суд зменшити розмір аліментів які стягуються на дочку [PERSON] до 1/9 частини\~ від його заробітку (доходу). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечено. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Клопотання щодо реалізації прав суду не подано. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 12 червня 2017 року рішенням Надвірнянського районного суду у справі №348/2012/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 25.01.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 10 розірвано. Малолітню [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю.. 17 жовтня 2016 року рішенням Надвірнянського районного суду у справі № 348/1547/16-ц\~ суд постановив позов [PERSON] - задоволити. Стягувати з [PERSON] , [INFO] уродженця та жителя [ADDRESS] , ід.номер [NUMBER] \~\~ на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнення аліментів розпочати з 01.09.2016 року і проводити до повноліття дитини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO] зареєстровано [PERSON] та [PERSON] . 15 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом наявним в матеріалах справи. [INFO] в позивача народився син від другого шлюбу, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно запису в трудовій книжці позивач звільнений з посади бухгалтера ПП «САНА» за власним бажанням (ст.. 38 КзПП), Наказ №84 від 20.07.2022 року. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів (в даному випадку\~ рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2016 року по справі № 348/1547/16-ц). При вирішенні даного спору суд враховує, що сімейний та майновий стан [PERSON] змінився, так як у нього народилась дитина, яка на даний час є малолітньою, на його утриманні перебуває також дружина, яка перебуває в відпустці по догляду за дитиною. Стягнення аліментів в розмірі 1/4 заробітку позивача не дозволить надати аналогічне матеріальне забезпечення молодшій дитині, народженій у другому шлюбі. Наведене в свою чергу свідчить про наявність підстав для зменшення розміру аліментів. Згідно висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. Однак запропонований позивачем розмір аліментів в розмірі 1/9 частини його доходу є занадто низьким щоб забезпечити належне утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . В цьому контексті суд констатує, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі та звільнення з роботи, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Наявність у позивача на утриманні дружини суд не може взяти в основу для зменшення розміру аліментів, так як суду не надано доказів про її перебування на даний час в відпустці по догляду за дитиною та її доходів. Враховуючи зміну сімейного стану позивача, суд\~ вважає що встановлений\~ рішенням розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] слід зменшити із 1/4 до 1/5 частини від всіх видів доходів позивача щомісячно. Оскільки, виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, визначений розмір аліментів в розмірі 1/5 частки від доходу сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Суд, вважає, що аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини, також не будуть створювати відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру та не позбавить сина та дружину від другого шлюбу позивача матеріального забезпечення. При цьому суд виходить із того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Із наведеного слідує, що стягнення аліментів у зменшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 180-183, 192 СК України,

Outcome: partial