Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 листопада 2021 року позов [PERSON] задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя визнано за: [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки, розташованої у Броварському районі Київської області, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221281600:06:004:0109; [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки, розташованої у Броварському районі Київської області, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221281600:06:004:0109. У задоволенні іншої частини позову [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 371 грн. судового збору. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. 02.03.2023 року через службу діловодства суду надійшла ухвала Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо заявлених позовних вимог, які не вирішені в оскаржуваному рішенні. Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд під час здійснення правосуддя керується поняттям судової дискреції (судового розсуду), що охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного стягнення тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо. Зважаючи на те, що ч.4 ст.270 ЦПК України передбачає виклик сторін у судове засідання лише у разі необхідності, зважаючи на свої дискреційні повноваження, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання стосовно певної позовної вимоги. Звертаючись до суду з позовом позивач просила суд здійснити поділ майна, що об`єктом права спільної сумісної власності сторін та виділити [PERSON] у власність, зокрема грошові кошти на рахунках в банках. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] одночасно з позовом про поділ спільного майна подружжя подала до суду клопотання про витребування у АТ «Райфайзен Банк Аваль», АТ «Ощадбанк», АБ «Укргазбанк», ПАТ «Укргазбанк», АТ «Укрексімбанк», ПАТ «ПУМБ», Пат КБ «Приватбанк», ПАТ «Альфабанк», АТ «ОТП Банк», ПАТ «Універсалбанк», АТ «Укрсиббанк», ПАТ «Прокредит Банк», АТ «Креді Агріколь Банк» інформації про рахунки [PERSON] відкриті у цих банках та рух коштів по рахунках [PERSON] станом з моменту відкриття рахунків до 01 травня 2017 року. В підготовчому судовому засіданні, призначеному на 20.07.2020 року судом поставлено на обговорення вищезазначене клопотання позивача. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення клопотання, посилаючись на його некоректність, оскільки позивач просила суд витребувати інформацію з банківських установ понад спірний період, а саме до 01 травня 2017 року. Протокольною ухвалою суду від 20.07.2020 року клопотання позивача задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] надати суду всю інформацію про відкриті рахунки у банківських установах у період перебування сторін у шлюбі. 21.10.2020 року на виконання ухвали суду позивачем було надано завірену копію виписок з карткових рахунків [PERSON] , відкритого у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по операціям, здійсненим у період перебування сторін у шлюбі (з 18.07.2009 по 06.12.2016). Згідно історії по картковому рахунку № [NUMBER] відкритого на ім`я [PERSON] у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за період з 01.01.2010 по 30.06.2020 залишок коштів становить 0,00 грн. Згідно історії по картковому рахунку № [NUMBER] відкритого на ім`я [PERSON] у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за період з 01.01.2010 по 30.06.2020 залишок коштів становить 12 355,96 грн., джерело отримання грошових коштів - заробітна плата. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Частиною 1 вказаної статті визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, [PERSON] не надала суду належних та достовірних доказів наявності відкритих депозитних рахунків та спільних грошових коштів на них станом на день розірвання шлюбу. Отже, суд приходить до висновку, що вимога про поділ грошових коштів на рахунках в банках не доведена належними та допустимими доказами. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині поділу грошових коштів на рахунках в банках задоволенню не підлягає через недоведеність позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed