Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.02.2023 позов позов [PERSON] задоволено. Визнано неправомірним та скасовано акт приватного виконавця Білецького І.М. від 14.06.2021 року у ВП № 65175990 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] паспорт [NUMBER] , виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, 13 травня 2008 року, а саме: квартири [ADDRESS] стягувачу [PERSON] [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] в порядку виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 справа № 14-2701/21. Скасовано запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.06.2021, номер запису права власності 42585371, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2389519946101, яким за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору 661,60 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору 661,60 грн. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору 661,60 грн. В ході судового розгляду даної справи представником позивачки адвокатом Снігур Г.М. заявлено про наявність у позивачки судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу. 03.03.2023 від представника позивача Снігур Г.М. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 102 500 грн. У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, у відповідності до ч. 3 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення та матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Із урахуванням наведених норм та викладених обставин, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Встановлено, що правнича допомога позивачці [PERSON] надавалась адвокатом Снігур Г.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 21.12.2017 №78, видане Головою Ради адвокатів Львівської області), на підставі договору про надання правової допомоги. Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, представник позивача подала суду: Договір про викладення Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01.01.2021, Додаткову угоду №2, акти приймання передачі робіт від 10.03.2022, 24.05.2022, 22.08.2022, 29.09.2022, 22.12.2022, 22.03.2022, детальний опис робіт (наданих послуг), які містять опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Снігур Г.М. Згідно із вищевказаними доказами щодо надання професійної правничої допомоги, загальна вартість наданих послуг адвокатом Снігур Г.М. позивачці [PERSON] складає 102 500 грн. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг). Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивачки на професійну правничу допомогу до 20 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивачки, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката.

Outcome: approved