Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Чумарний А.І. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору купівлі-продажу № НГР-36 від 27.01.1999 року [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Всі істотні умови договору купівлі - продажу були виконані покупцем та продавцем. Зазначений договір був оформлений на Українській універсальній біржі відповідно з вимогами ЗУ «Про товарну біржу». Зазначено, що з того часу позивач володіє і користується житловим будинком, утримує його в належному для проживання стані. Однак, як з`ясувалося, належним чином права власності позивач не набула, оскільки, як їй повідомили в нотаріальній конторі та ЦНАПі, між покупцем та продавцем не дотримана форма правочину, передбачена вимогами цивільного законодавства України. Вказано, що враховуючи вищевикладене, позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх майнових прав. Оскільки продавець за вищевказаним договором купівлі-продажу [PERSON] померла [INFO] , відповідачем має бути її дочка [PERSON] . Просить суд визнати: - договір купівлі-продажу № НГР - 36 від 27.01.1999 року квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - дійсним; - за [PERSON] , [INFO] , право власності на двокімнатну житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - судові витрати віднести на рахунок позивача. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши до суду письмову заяву про визнання позову, розгляд справи просила провести за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні питання про задоволення позову покладається на розсуд суду. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі-продажу № НГР-36 від 27.01.1999 року [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Вказаний вище договір купівлі-продажу відповідно до біржового контракту № НГР-36 від 27.01.1999 року оформили на Українській універсальній біржі, згідно із Законом України «Про товарну біржу» (а.с. 11). З копії актового запису про смерть № 08 від 13.06.2006 року, наданої 12.07.2022 року на виконання ухвали суду від 20.06.2022 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 31). 27.05.2022 року ФОП « [PERSON] », на замовлення [PERSON] , було виготовлено технічний паспорт на двокімнатну квартиру в будинку квартирного типу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (загальною площею - 55,0 кв.м., житловою площею - 29,2 кв.м.) (а.с. 12-13). В інформаційній довідці № 806 від 02.06.2022 року, виданій ФОП « [PERSON] », зазначена коротка технічна характеристика квартири за адресою: [ADDRESS] та в примітках вказано, що загальна площа збільшилася у зв`язку з добудовою «прибудови «а» - без дозволу на виконання будівельних робіт. Узаконена загальна площа - 45,6 кв.м. (а.с. 16). Згідно звіту про незалежну оцінку майна «двокімнатна квартир», що розташовується за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкту оцінки на 03.06.2022 року становить 150107,00 грн. (а.с. 14-15). Відповідно до довідки КП «Лубенське МБТІ» від 03.06.2022 року № 526, станом на 29.12.2012 року квартира за адресою: [ADDRESS] в КП «Лубенське МБТІ» зареєстрована в книзі № 26 за реєстровим № 3520 за [PERSON] , згідно з договором купівлі-продажу № НГР-36 від 27.01.1999 року (а.с. 16 зврт.). Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. У відповідності з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача, а саме, визнати дійсним договір купівлі-продажу № НГР - 36 від 27.01.1999 року квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на двокімнатну житлову квартиру (загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Що ж стосується визнання за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , права власності на прибудову «а» загальною площею 9,4 кв.м., житловою 0 кв.м., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч. 2ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28 січня 2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Отже, враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволені позову в частині визнання за ним права власності на прибудову «а» загальною площею 9,4 кв.м., житловою 0 кв.м. Враховуючи викладене,

Outcome: partial