Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Позивачка звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання та додаткових витрат на утримання дитини, в якій просила стягнути з відповідача на користь неї аліменти на навчання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, в розмірі1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 20.08.2022 року та на весь період навчання до досягнення 23-річного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідач є батьком [PERSON] , і хоча вона досягла повноліття, але разом з тим, навчається у Кременчуцькому педагогічному коледжі імені А.С. Макаренка, відділення «Початкова освіта». Донька [PERSON] відвідує танцювальний гурток, абонемент на відвідування цих занять сплачується щомісячно. Всього позивачкою було здійснено витрати на суму 12650грн., 1/2 з яких складає 6325грн. Відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість. Враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука відкрито провадження в справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка у судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не прибув, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Ураховуючи те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України. За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони є батьками доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 30.08.2004 року, серія [NUMBER] . Згідно з довідкою № 210 від 18.08.2022 року, виданою Кременчуцьким педагогічним коледжем імені А.С. Макаренка, [PERSON] навчається у Кременчуцькому педагогічному коледжі імені А.С. Макаренка, відділення «Початкова освіта», денна форма навчання, термін навчання складає до 30.06.2023 року. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного Кодексу України. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 182, 191, 199, 200, 201 СК України у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що форма навчання повнолітньої дитини позивача та відповідача є денною, і вона потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо потреби в матеріальній допомозі батьків. При цьому, форма навчання [PERSON] , [INFO] , є денною, що виключає її працевлаштування. Обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Таким чином, беручи до уваги обов`язковість сукупності таких юридичних фактів - як досягнення дочкою сторін, на час звернення із даним позовом, повнолітнього віку, навчання і у зв`язку з цим існування потреби у матеріальній допомозі, не доведення відсутності у відповідача не можливості надавати таку допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 26.08.2022 року та до закінчення терміну навчання до 30.06.2023 року. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до анкети «Dance life» дитина [PERSON] відвідує танцювальний гурток. Щомісячна вартість абонементу становить від 400 до 750грн. З наданих позивачем доказів вбачається, що за відвідування гуртка дитиною нею було сплачено за період з грудня 2020 року до серпня 2022 року грошові кошти в розмірі 12650,00 грн., 1/2 з яких складає 6325грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно з роз`ясненнями, викладених у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини суд дійшов висновку, що як позивач так і відповідач зобов`язані порівну нести додаткові витрати на свою дитину. У зв`язку із цим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину понесених нею додаткових витрат, а отже позов підлягає частковому задоволенню. Позивач від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів звільнена (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1984,80грн. підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved