Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

04 лютого 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» про визнання договору кредитної лінії недійсним та зобов`язання припинити дії, у якому просив: -визнати договір кредитної лінії №AG6703313 (номер позики в системі L2456125) від 06 липня 2020 року з додатками недійсним з дати його укладення; -зобов`язати відповідача припинити дії з нарахування та стягнення заборгованості, процентів та штрафних санкцій за договором кредитної лінії №AG6703313 (номер позики в системі L2456125) від 06 липня 2020 року з додатками; -стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу. В обґрунтування позову вказав, що 05 липня 2020 року невідомі особи викрали у позивача мобільний телефон, за допомогою якого невстановлені особи отримали доступ до аккаунта в системі Приват24, електронної пошти та облікових записів (особистих кабінетів), з використанням персональних даних позивача отримано онлайн-кредит на його ім`я в ТОВ «ФК «ДІНЕРО» та розпорядилися коштами на власний розсуд. Позивач звернувся до Департаменту Кіберполіції з заявою про злочин, 31.08.2020 року співробітниками Дніпровського УП ГУНП у м. Києві розпочато досудове розслідування за фактом шахрайства, про що внесено відомості до ЄРДР №12020105040000920. 06.07.2020 року позивач отримав смс повідомлення про те, що йому нібито було видано займ L2456125 у розмірі 2200, 00 грн., тобто відповідачем як фінансовою установою було укладено кредитний договір з невстановленою особою. 10.07.2020 року позивач повідомив відповідача про те, що став жертвою злочину, надіславши відповідного листа на офіційну електронну адресу. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням провести списання заборгованості за договором, укладеним від його імені та повідомити компетентні органи про дані, які помилково були включені до кредитної історії позивача, однак відповідач проігнорував звернення позивача. Оскільки позивач не виявив волевиявлення на набуття кредитних коштів, не надавав власних паспортних даних, не фотографувався з власним паспортом та не підписував оспорюваний договір, а тому він є неукладеним та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Як наслідок, позивач не мав підстав нараховувати проценти та штрафні санкції за неукладеним договором. Додатково вказав, що відомості про позивача як боржника за неукладеним договором кредитної лінії №AG6703313 (номер позики в системі L2456125) від 06 липня 2020 року з додатками включаючи паспортні дані, внесені відповідачем безпідставно, т. як позивач не є боржником перед відповідачем за кредитними зобов`язаннями, а тому підлягають вилученню з Єдиного реєстру кредитних історій. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 04.02.2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 08.02.2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.07.2021 року представник ТОВ «ФК «ДІНЕРО» адвокат Титаренко В.М. подав відзив на позовну заяву, у якій просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказав, що позивач до укладення договору був повністю ознайомлений з інформацією про умови та порядок діяльності відповідача, в тому числі з правилами, умовами надання фінансових послуг та процедурою укладення договорів, згідно з вимогами чинного законодавства. Інформаційно-телекомунікаційна система відповідача налаштована таким чином, що унеможливлює підписання (укладення) відповідного договору без належного ознайомлення потенційного клієнта (споживача) з усією необхідною інформацією, відповідно до вимог чинного законодавства України. Договір про відкриття кредитної лінії №AG6703313 (номер позики в системі L2456125) від 06 липня 2020 року та спеціальні умови до нього було укладено з позивачем відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Так, договір укладено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Долучені до позову документи свідчать, що кошти у розмірі 2200, 00 грн. були зараховані 06.07.2020 року саме на карту Позивача, а не на картку невідомої невстановленої особи. Представник зауважив, що оспорюваний договір не має ознак недійсності, а рішення суду щодо недійсності нікчемного правочину не вимагається. 22.07.2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Бондаренко Г.А. подала відповідь на відзив, у якій заперечила проти доводів відповідача. Вказала, що у позивача не могло бути волевиявлення на укладення кредитного договору саме з відповідачем, оскільки він став жертвою шахраїв та укласти оспорюваний договір не міг. При цьому відповідач не надав позивачу пропозицію на позику в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії (оптичні диски, жорсткі магнітні диски та ін.). Зазначила, що в даному випадку є чіткий дисбаланс прав та обов`язків позивача та відповідача, при тому що позивач має нести зобов`язання за договором щодо сплати кредиту та відсотків за його користування, які відповідач нарахував на дату подачі позову в розмірі майже 50% коли взагалі не укладав оспорюваний кредитний договір та став жертвою шахрайства, що є підставою для визнання договору про відкриття кредитної лінії №AG6703313 (номер позики в системі L2456125) від 06 липня 2020 року недійсним. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явивсь, про розгляд справи повідомлявсь належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, доводи відзиву підтримав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 06.07.2020 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», є акцептом на укладення кредитного договору, що підтверджується копією договору та описом дій клієнта в ІТС ТОВ «ФК «Дінеро». Того ж дня між сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії №AG6703313. Пунктом 2 договору передбачено, що встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: 2.1.1. на Порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Терміну оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної Заяви: 2.1.1.1. Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі; 2.1.1.2. Позичальнику надається пропозиція Кредитодавця на основі інформації, наданої в Заяві (надалі іменується як «Пропозиція»). Якщо Позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в Заяві (наприклад, запитувану суму), нова Пропозиція буде надана на основі нововведених умов. За запитом Позичальника Кредитодавець повинен надати Позичальнику Пропозицію в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії. Позичальник має право проаналізувати Пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів; 2.1.1.3. натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на (i) використання персональних даних Позичальника для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника та для виконання Договору відповідно до Політики конфіденційності; (ii) використання Порталу відповідно до Умов користування Порталом; (iii) встановлення договірних відносин з Кредитодавцем, як передбачається Договором, та (iv) складення Договору; 2.1.2. код підтвердження (надалі іменується як «Код підтвердження») буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту; 2.1.3. після подання Заяви Кредитодавець оцінює кредитоспроможність (платоспроможність) Позичальника самостійно або за допомогою уповноважених постачальників послуг. Сума Кредиту може змінюватися, в межах Ліміту Кредитної лінії, та на основі оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника, на власний розсуд Кредитодавця. 2.2. З метою перевірки даних платіжної картки Позичальника Позичальник уповноважує Кредитодавця вирахувати суму в розмірі [0,01] грн. з платіжної картки Позичальника, яка буде відшкодована Кредитодавцем Позичальнику після завершення процедури перевірки, але не пізніше, ніж протягом наступних семи робочих днів. 2.3. Одержання Позичальником Суми Кредиту, зазначеної в Спеціальних умовах Кредиту, становить факт того, що Договір між Сторонами було укладено за допомогою дистанційних засобів або ж узгоджуються нові Спеціальні умови Кредиту, у разі подання наступних (повторних) Заяв за Договором. 2.4. Договір, укладений за допомогою дистанційних засобів, має таку ж силу, як і договір, підписаний у паперовому вигляді. За умовами договору, кредитодавець зобов`язався надати кредит (кредити) позичальнику в межах ліміту кредитної лінії, на основі заяви (заяв) позичальника та за умови їх схвалення, і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього дня строку оплати. Спеціальними умовами для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № №AG6703313 передбачені наступні умови договору кредитної лінії: ліміт кредитної лінії 5200,00 грн.; сума кредиту 2200,00 грн.; відсоткова ставка в день 1,94%, реальна річна відсоткова ставка 708,62 %, дата повного погашення 13.07.2020, загальна вартість кредиту 2499, 00 грн., штраф 50 %. 06.07.2020 року ТОВ «ФК «ДІНЕРО» перерахувало [PERSON] на картку № [NUMBER] 2200, 00 грн., що підтверджено випискою по рахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.07.2020 року вих. №QUUP6U917G7K3G9. За заявою [PERSON] від 20.07.2020 року, Дніпровським УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР за №12020105040000920 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Заявник вказав, що невідома особа оформила кредит в компанії ТОВ «ФК «ДІНЕРО» на ім`я заявника [PERSON] після чого за допомогою онлайн банкінгу «Приват24», скористалася кредитними та особистими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинила збитки на суму 2407, 00 грн. Згідно скрін-копій повідомлень від Приватбанку 07.07.2020 року картку [PERSON] [NUMBER] заблоковано у зв`язку з невірно введеними паролями. Станом на 08.11.2021 року в Українському бюро кредитних історій є інформація про кредитні зобов`язання [PERSON] за договором позики L2456125) від 06 липня 2020 року на суму 3599, 00 грн. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Згідно положення частини 1, 3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України) Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Предметом розгляду в даній справі є зокрема вимоги про визнання недійним Договору про відкриття кредитної лінії №AG6703313 від 06.07.2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «ДІНЕРО» з підстав оформлення його за відсутності волевиявлення позивача, що є порушенням ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частини 3 та 5 ст. 203 ЦК України встановлюють, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідності до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію" цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначений порядок укладення електронного договору. За частиною 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Положення частини 6 даної статті Закону передбачають шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчиненні дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначені форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що оспорюваний договір укладений шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 2.1.2. Договору код підтвердження (надалі іменується як «Код підтвердження») буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту. Убачається, що з метою виконання вимог закону щодо ідентифікації в ІТС ТОВ «ФК «Дінеро», позивачем надано всі свої особисті дані, а саме: ПІБ, електронну пошту, номер мобільного телефону, серію та номер паспорта; ідентифікаційний код. Крім того позивач надав згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення електронної відмітки, як того вимагає стаття 2 Закону України «Про захист персональних даних» , а також створив особистий кабінет та зайшов до нього з використанням логіну та пароля, які були відомі лише йому, завантажив свою фотографію на якій останній тримає свій паспорт громадянина України в розгорнутому стані, серія та номер паспорта [NUMBER] , розгорнутим на сторінці де розміщено фото Позичальника. Тобто позивачем пройдено в порядку передбаченому пунктом 2 Договору процедуру верифікації платіжної картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти. Надалі Позивач в ITC Товариства підписав електронний Кредитний договір електронним підписом та одразу після цього (06.07.2020 року о 23:54 год.) отримав підтвердження про укладення договору на електронну адресу, зазначену у заяві. Під час укладання договору про відкриття кредитної лінії №AG6703313 від 06.07.2020 року позивач зазначив номер телефону, який відповідає тому, що вказаний у позовні заяві, тим самим позивач самостійно підтверджує, що номер телефону [NUMBER] належить йому та він його використовує. Крім того, суд констатує неспроможність доводів позивача про відсутність його вільного волевиявлення на укладення оспорюваного договору у зв`язку з тим, що відносно нього вчинено шахрайські дії з наступних міркувань. Так, звертаючись до суду з позовом, зазначив, що звернувся до Дніпровського РВ ГУНП у м. Києві у зв`язку з крадіжкою його особистих речей, а саме телефону та банківської карти. Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження №12020105040000920 від 31 серпня 2020 року є лише наслідком виконання слідчим, прокурором обов`язків, передбачених ст. 25, ч. 1 ст. 214 КПК України щодо внесення відповідних відомостей до ЄРДР. За відсутності вироку у кримінальній справі чи постанови суду, які набрали законної сили та свідчили б про те, що треті особи з незаконним використанням персональних даних позивача, оформили кредитні договори на ім`я позивача, у суду відсутні підстави вважати, що відносно позивача вчинені шахрайські дії. Також, позивач з заявами до АТ КБ «ПриватБанк» (на розрахунковий рахунок/ банківську карту якого перераховано кредит у розмірі 2200, 00 грн.) про блокування картки № [NUMBER] не звертався. При цьому, відомості зазначені у електронній заяві на укладення договору про відкриття кредитної лінії №AG6703313 від 06.07.2020 року (зокрема, щодо паспортних даних позивача та його електронної пошти (доступ до якої теж потребує знання паролю) свідчить про вільне волевиявлення позивача на укладення кредитного зобов`язання з ТОВ «ФК «ДІНЕРО». Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц дійшла висновку, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин, встановивши відсутність порушень прав позивача при укладенні договору про відкриття кредитної лінії №AG6703313 від 06.07.2020 року, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання цього договору недійсним. Позовні вимоги про зобов`язання відповідача припинити дії з нарахування та стягнення заборгованості, процентів та штрафних санкцій за договором кредитної лінії №AG6703313 (номер позики в системі L2456125) від 06 липня 2020 року з додатками, є похідними від позовної вимоги про визнання договору недійсним, а тому задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed