Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, який обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстровані як за місцем проживання відповідачі: [PERSON] , який доводиться позивачу сином, а також [PERSON] та [PERSON] , онуки позивача. Понад три роки відповідачі не проживають за адресою свого зареєстрованого місця проживання. Наявність факту реєстрації відповідачів в житловому будинку порушує право позивача у вільному користуванні своїм майном, крім цього, відповідачі не приймають участі в оплаті житлово-комунальних послуг та утриманні будинку. Тому [PERSON] просила визнати [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В грудні 2021 року [PERSON] пред`явив зустрічний позов, який обґрунтував тим, що понад 20 років разом з сім`єю: дружиною та двома дітьми проживає в житловому будинку [ADDRESS] , який належить на праві власності його матері [PERSON] . [PERSON] систематично допомагав в утриманні будинку, сплачував комунальні послуги та надавав позивачу кошти для сплати комунальних послуг, вчиняв необхідні дії для утримання будинку в належному стані. На ґрунті зловживання алкогольними напоями позивач вигнала [PERSON] разом з сім`єю з вказаного будинку та вчиняє перешкоди в користуванні ним шляхом заміни замків. Тому [PERSON] просив суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом вселення його до вказаного будинку (а.с.116-121). 2. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2010 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.25-26). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, зустрічний позов [PERSON] прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] (а.с.145-146). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.145-146). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі в розгляді цивільної справи було залучено службу у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.190-191). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.216). 3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явлених позовів. Позивач надала до суду заяву, якою підтримала первісний позов та наполягала на його задоволенні. Розгляд цивільної справи просила здійснити за її відсутності. Крім цього, вказала, що заперечує проти зустрічного позову. [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що протягом 20 років він разом з сім`єю: [PERSON] , дружиною, та двома дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] , [INFO] , проживає зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач протягом усього часу спільного проживання регулярно зловживає спиртними напоями у зв`язку з чим між ними виникали конфлікти, під час яких позивач погрожувала виселенням з будинку. В подальшому позивач вигнала відповідачів з будинку та змінила усі замки. У такий спосіб позивач чинить перешкоди та позбавляє можливості користуватись житлом. Тому [PERSON] просив відмовити в задоволенні пред`явленого позову (а.с.40-47). Представник позивача [PERSON] не погодившись з відзивом на позовну заяву надав відповідь на відзив. За змістом якої зазначив, що дружина відповідача [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який вона набула у власність 12 червня 2018 року. Починаючи з 2018 року [PERSON] разом з дружиною та дітьми постійно проживають в цьому будинку. Зважаючи на те, що відповідачі мають інше постійне місце проживання та тривалий час не проживають за місцем реєстрації, тому представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.75-80). Представник служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області Осецька Н.О. надала до суду заяву, якою просила проводити розгляд цивільної справи за її відсутності (а.с.218). 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 24 вересня 1992 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Любарецької сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №120 (а.с.13-14) та копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №135355239 від 23 серпня 2018 року (а.с.10-12). Згідно довідок, отриманих на запит суду, від реєстраційної служби Бориспільської міської ради Київської області (а.с.22-24) [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстровані як за місцем проживання у вказаному житловому будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що за час проживання [PERSON] у будинку [ADDRESS] він покращив стан будинку, провів газ за власні кошти, замінив вікна, поставив новий паркан, пробив свердловину на воду. Проте, коли [PERSON] виселявся з вказаного будинку він забрав з собою насос, який качає воду зі свердловини. [PERSON] прожив в будинку приблизно 20 років. Приблизно у 2018 році [PERSON] сказала, що якщо щось не влаштовує, то можете їхати на проживання до м. Києва. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що за час проживання в будинку [ADDRESS] вони вели спільне господарство з позивачем, надавали їй допомогу. Після погроз з боку рідних братів [PERSON] свідок разом з сім`єю виїхали з вказаного будинку. [PERSON] вигнала свідка з сім`єю з будинку в серпні 2018 року. [PERSON] в цей час не було вдома, але телефонував молодший брат чоловіка та погрожував, інші брати та сестри також погрожували та вимагали виселення. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знайома з сім`єю [PERSON] з 2001 року, це була дружня сім`я. Свідку не відомо у зв`язку з цим між ними погіршились відносини, адже вона не була очевидцем сварок між ними. Свідку відомо про те, що позивач мала намір виписати відповідачів з будинку, для оформлення субсидії. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що познайомилась з [PERSON] в 2001 році. Він мав намір будувати власний будинок, але члени його сім`ї відмовили. Вказавши на те, що він буде доглядати за матір`ю та йому залишиться будинок. В подальшому у них стався скандал та [PERSON] з сім`єю почали виганяти з будинку. Виганяла їх позивач, проте свідок особисто не була при цьому присутньою. Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач показала, що вона прагне виключно того, щоб відповідачі знялись з місця реєстрації у будинку [ADDRESS] , та зареєструвались за місцем проживання у власному будинку. Позивач вказала на те, що вона не виганяла відповідача з сім`єю, вони виїхали з будинку за власним бажанням. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] придбав будинок та у зв`язку з цим в 2018 році виїхав з житлового будинку, який належить позивачу, забравши всі свої речі. Будь-яких перешкод в користуванні будинком [PERSON] ніхто не вчиняв. З весни 2018 року [PERSON] підшукував будинок для своєї сім`ї, тому що хотів проживати окремо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їй не відомо що трапилось між сторонами по справі, але [PERSON] разом з сім`єю виселився з житлового будинку [ADDRESS] . Позивач мала намір отримати субсидію у зв`язку з цим їй потрібно було офіційно виселити відповідачів. В той час як відповідачі виселялись з будинку позивача не було вдома. Про будь-які перешкоди, які позивач чинила відповідачам в користуванні будинком свідку нічого не відомо. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються гл.6 «Користування жилими приміщеннями в будинках (кватирах) приватного житлового фонду» ЖК України та гл.32 «Право користування чужим майном» розділу ІІ «Речові права на чуже майно» книги третьої «Паво власності та інші речові права» ЦК України. 5. Норми права та судова практика, якими суд керується при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права щодо вимоги про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком. У відповідності до змісту ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.ч.1-3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У відповідності до ст.11 СК України кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.18 СК України держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. У відповідності до ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування чужим майном. 5.2. норми процесуального права. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положення ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. За змістом акту обстеження житлових і матеріально-побутових умов від 11 серпня 2021 року, складеного депутатом Бориспільської міської ради Сафоновим О.Є. (а.с.15), вбачається, що станом на дату проведення обстеження [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , сама. Ніхто з зареєстрованих осіб за вказаною адресою фактично не проживає. Крім цього, згідно з актом обстеження житлово-побутових умов громадянки [PERSON] від 14 вересня 2022 року, складеного комісією служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради [PERSON] та [PERSON] (а.с.221) [PERSON] фактично проживає одна за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.101-102) [PERSON] , дружина [PERSON] , є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був набутий у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий номер 736. Зазначене у повній мірі узгоджується з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що з 2018 року відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] . З доводів [PERSON] його відсутність у жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS] обумовлена поважними причинами, які полягають у створенні перешкод позивачем у користуванні будинком, зокрема шляхом заміни усіх замків. Всупереч, вимогам ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач створювала будь-які перешкоди для доступу [PERSON] , а також його дітей [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] до спірного жилого приміщення, зокрема шляхом заміни замків до вхідних дверей. Так, судом критично сприймається пояснення [PERSON] , відібрані 08 грудня 2021 року, інспектором Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Седюк В.С. (а.с.55) та протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06 грудня 2021 року (а.с.56) стосовно того, що [PERSON] виявив, що замки до подвір`я замінені на нові та у зв`язку з цим він не може потрапити на подвір`я будинку. Зважаючи на те, що вказані обставини мали місце вже після відкриття провадження в даній цивільній справі. Крім цього, за змістом показань свідків, починаючи з 2018 року відповідач з сім`єю не проживають у спірному будинку. Тому заміна вхідного замка до подвір`я у 2021 році не може свідчити про створення позивачем перешкод у користуванні будинком. Таким чином, [PERSON] за власним бажанням, без поважних причин не проживає в спірному будинку понад три роки, будь-яких спроб для вселення до вказаного житлового приміщення не робив, спірним житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, зокрема не сплачує житлово-комунальні послуги. Зокрема, копія квитанції від 27 листопада 2020 року про оплату вартості послуг з розподілу природного газу та газопостачання, не є належним доказом у розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України. Оскільки, за змістом цієї квитанції платником є Долгова, а не [PERSON] . Крім цього, вказана квитанція не свідчить про систематичність участі відповідача в утриманні нерухомого майна. Аналізуючи вищевказані обставини суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] , починаючи з 2018 року не проживають за адресою: [ADDRESS] . Тому, суд приходить до висновку, що [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування спірним житловим приміщенням. До вказаного висновку суд приходить враховуючи те, що на даний час [PERSON] , [INFO] , досягнула 14-річного віку та вправі самостійно обирати місце свого проживання. В спірному житловому приміщенні вона не проживає, натомість постійно проживає разом зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] . З огляду на це, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та пред`явлений [PERSON] позов слід задовольнити. Встановлено, що в ході розгляду цивільної справи, [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, що позивач дійсно створює перешкоди йому та його сім`ї у користуванні житловим будинком та у такий спосіб порушується їхнє право на користування жилим будинком. Тому судом не встановлено правових підстав для задоволення зустрічного позову про вселення [PERSON] до житлового будинку, що розташовується за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні цим житловим будинком. [ADDRESS] . Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 23 жовтня 2021 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908 гривень. Пред`явлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі по 454 гривень з кожного. Крім цього, [PERSON] також сплатив судовий збір за пред`явлення зустрічного позову у розмірі 908 гривень, згідно з квитанцією від 13 грудня 2021 року (а.с.115). Проте, враховуючи, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених ним судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved