Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся 08.12.2021 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZRSWGA00000099 від 21.12.2006 у розмірі 897812,80 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] та АТ «КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір №ZRSWGA00000099 від 21.12.2006, Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 100 000 грн на термін до 20.12.2010, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування коштами. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, у нього станом на 04.10.2021 виникла заборгованість у розмірі 897 812,80 грн. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2022 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Представник відповідача [PERSON] звернувся 22.06.2022 до суду з заявою про застування строків позовної давності. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.10.2022 справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Справа 28.12.2022 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2022 справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 27.02.2023. До суду 27.02.2023 надійшов відзив представника [PERSON] - [PERSON] , згідно якого просить взяти до уваги заяву про застосування строку позовної давності та вказує, що кредит був отриманий шляхом обману відповідача групою осіб, які були за це засуджені на різні терміни покарання. Відтак, згідно заяви про застосування строків позовної давності, вказує, що термін останнього платежу за кредитним договором закінчився 20.12.2010, строк позовної давності по останньому платежу закінчився 20.12.2013. Учасники справи у судове засідання призначене на 27.02.2023 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання позивача АТ КБ «ПриватБанк» щодо розгляду справи за відсутністю його представника. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 грудня 2006 року між Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRSWGA00000099, згідно п.1.1. якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 21.12.2006 по 20.12.2010 у розмірі 100 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць, на суму залишку заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість за кредитом становить 897 212,80 грн та складається з: 94 646,77 грн - залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом, 393 099,61 грн - залишок заборгованості за простроченими процентами, 2800 грн - заборгованість за простроченою комісією, 407 266,42 - загальна сума нарахованої пені. Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав Відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені, що не спростовано стороною відповідача. Також стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості заявлений стороною позивача, тому розрахунок заборгованості наданий Банком приймається до уваги. Доводи представника відповідача про отримання кредиту відповідачем шляхом його обману групою осіб не підтверджені жодним доказом. Із позову вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. У відповідності до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того ст. 13 ЦПК передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків у суду не має. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530,612,625,1050,1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими проте не можуть бути задоволені через застосування строків позовної давності, про яке заявив відповідач по справі. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між сторонами укладено 21.12.2006, Банк зобов`язався надати кредитні кошти на строк з 21.12.2006 по 20.12.2010 (п.1 договору). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому ст. 261 ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Останній платіж мав бути наданий [PERSON] 20.12.2010, тобто строк позовної давності встановлений у три роки сплив відповідно 20.12.2013 року. Відповідний позов направлено засобами поштового зв`язку представником ПАТ КБ «ПриватБанк» 29.11.2021, надійшов до суду 08.12.2021, тобто після спливу строку позовної давності. Позивач не наводив аргументів щодо причин пропущення строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином враховуючи, що позивачем відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України подана заява про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, відповідно ч.4 ст.267 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed