Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Заявник 19.10.2022 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту належності [PERSON] , що померла [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю серії Ш-СМ №040396 від 25.01.2002р., а саме земельна ділянка площею 3,1211 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., Роменський р-н, Сулимівська сільська рада, що був виданий Сулимівською сільською радою на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Сулимівської сільської ради народних депутатів від 26 червня 2001 року. В обґрунтування заяви відзначено, що 21.09.2022 [PERSON] звернулася до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Державний нотаріус Деркач Я.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з розбіжностями відомостей в правовстановлюючому документі та Державному земельному кадастрі. У витязі з Державного земельного кадастру прізвище власника вказано [PERSON] , замість вірного [PERSON] , що і стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 21.10.2022 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 13.12.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 13.12.2022 та відсутністю електроенергії в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси, розгляд справи було відкладено на 21.02.2023. У судове засідання 21.02.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. [PERSON] подала заяву про розгляд справи за відсутності заявника, заявлені вимоги підтримала. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 жовтня 1988 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] , заповіт посвідчений Пономаренко О.В., секретарем виконавчого комітету Сулімівської сільської ради народних депутатів Роменського району Сумської області (а.с.14-15). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). 21 вересня 2022 державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області Деркач Я.В. постановою відмовив заявнику [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та запропонував звернутися до суду для визнання права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування. Відмова мотивована тим, що у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-007402842021 від 17.08.2021 року, виданим Центром адміністративних послуг міста Ромни, згідно якого в розділі «Відомості про право власності / право постійного користування внесені до Поземельної книги, крім відомостей про речові права, що виникли після 1 січня 2013 року» прізвище власника земельної ділянки вказано - [PERSON] , замість вірного - [PERSON] , документ, що посвідчує право власності: державний акт від 26.06.2001 року ІІІ-СМ 040396, замість вірного 25 січня 2002 року (а.с.11-12). В державному актів на право приватної власності на землю ІІІ-СМ №040396 від 25 січня 2002 року вказано, що державний акт на право приватної власності на землю виданого громадянину України [PERSON] , у тому, що на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Сулимівської сільської Ради народних депутатів від 26 червня 2001 року їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 3,332 гектарів, яка розташована на території Сулимівської сільської ради. (а.с.17) Прізвище [PERSON] вказано в родовому відмінку як вказано вище, також зазначено про те, що один примірник державного акту видано громадянину [PERSON] , тому, прізвище [PERSON] в називному відмінку, зокрема як « [PERSON] » в державному акті не відзначено. У витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-007402842021 від 17.08.2021 дійсно вказано, що власник земельної ділянки є [PERSON] , також не вірно відзначено дату державного акту як 26.06.2001, замість вірного 25 січня 2002 (20-21). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявниця проситься встановити факт належності державного акту про право приватної власності на землю [PERSON] , втім у державному акті так і зазначено, помилку допущено у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який не є правовстановлюючим документом. З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення заяви [PERSON] відсутні. Варто зауважити, що державний нотаріус пропонував заявниці звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, що було проігноровано заявницею. Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Тому, суд вважає за можливе роз`яснити [PERSON] її право звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, втім заява про встановлення факту, що має юридичне значення задоволенню не підлягає, адже у правовстановлюючому документі прізвище померлої [INFO] [PERSON] в родовому відмінку зазначено вірно, помилка міститься у витязі, котрий не є правовстановлюючим документом.

Outcome: dismissed