Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

ТОВ "ФК "ЄАПБ" звернулося до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до[PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 39 495 гривень, а саме: 1) за кредитним договором № 3542098 від 22.01.2021 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , у розмірі 16 200 гривень, з яких: 5 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 200 гривень - сума заборгованості за відсотками; 26.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №26082021, відповідно до умов якого «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3542098 від 22.01.2021 року; 2) за договором позики № 0963926907/1 від 01.03.2021 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] , у розмірі 19 875 гривень, з яких: 1 500 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 375 гривень - сума заборгованостi за вiдсотками; 22.06.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №22/06-22, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інфінанс» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», у тому числі і право вимоги до відповідача за кредитним № 0963926907 від 01.03.2021року; 3) за кредитним договором № 14872-03/2021 року від 19.03.2021 року, укладеного між ТОВ «Інвеструм» та [PERSON] , у розмірі в розмірі 3 420 гривень, з яких: 1 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 420 гривень - сума заборгованостi за вiдсотками; 29.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №29102021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», у тому числі і право вимоги до відповідача за кредитним договором № 14872-03/2021 року від 19.03.2021 року. Ухвалою суду від 20.09.2022 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 16.12.2022 року від відповідача [PERSON] поступив відзив на позовну заяву (а.с. 123-135), в якому він вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме: за кредитнимдоговором № 3542098 визнає тiло кредиту в сумі 5000 гривень та відсотки в сумі 2 137,50 гривень; за кредитним договором № 14872-03/2021 - тіло кредиту в сумі 1000 гривень та відсотки в сумі 286,70 гривень, за кредитним договором №0963926907/1 - тіло кредиту в сумі 1500 грн, в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Ухвалою суду від 12.01.2023року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 10.02.2023 року від позивача до суду поступила відповідь на відзив (а.с. 174 - 188, 190 - 206), в якому позивач вказав, що ознайомився із відзивом та вважає його безпідставним, необгурнованим та таким, що не підлягає задоволенню.Зокрема, сторони узгодили розміри кредитів (позики), грошову одиницю, в якій надано кошти, строки та умови користування ними, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення кредитних договорів та договору позики в електронній формі, на погоджених умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Крім того, ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомило, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «ІНФІНАНС» договорами, щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором (позикодавцем), а дані документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Відовідно до умов кожного з укладених кредитних договорів, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану власноруч позичальником при укладанні кредитного договору, а саме № [NUMBER] . З метою надання, вичерпної інформації по справі позивач звернувся до ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» щодо надання доказів, що підтверджують надання коштів за укладеним кредитним договором та до ТОВ «ФК«ІНВЕСТРУМ» з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунку заборгованості та доказів, що підтверджують надання коштів [PERSON] за укладеним договором позики. Позивач ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" явку представника у судове засідання не забезпечив, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 169, 170, 171), представник позивача у позовній заяві зазначив, що у разі розгляду позовної заяви в порядку загального позовного провадження розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, у разі неявки відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.5), також до суду поступило клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, у якому представник позивача просить задоволити позов в повному обсязі (а.с. 189). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 158,159, 208, 209), до суду поступили клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 165, 210). Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно зі ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд приходить до такого висновку. У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ч.1 ст. 1050 ЦК України закріплено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 цього Кодексу. Суд акцентує увагу, що позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача про стягнення з нього тільки заборгованості за тілом кредиту/позики та за відсотками по 3-х договорах. Згідно з ч. 1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кедитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором 1) Щодо кредитного договору № 3542098 від 22.01.2021 року . Судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 22.01.2021 року було укладено кредитний договір № 3542098 (далі - Договір) шляхом підписання електронним підписом, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5000 гривень строком на 30 днів, тобто до 21.02.2021 року (п.1.3,1.4 договору) та встановлено стандартну процентну ставку 1,90%, та знижена процентна ставка 1,425% (п.1.5) згідно з графіком платежів до договору про надання споживчого кредиту №3542098 від 22.01.2021 року та паспортом споживчого кредиту, сума нарахованих процентів 2 137,5 гривень (а.с. 7 - 12). Стороною відповідача не оспорюється факт укладення вищевказаного Договору та отримання [PERSON] у кредит коштів у розмірі 5000,00 гривень. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання ним зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів. У п. 3.3. Договору його сторони погодили, розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Згідно з пп.4.1 Договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днiв та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору. Порядок продовження строку кредиту за ініціативою Споживача (далі - пролонгація): ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп.4.2.2. Договору. Доказів щодо продовження строку цього договору позивачем не надано. Таким чином, з умов договору вбачається, що, якщо позичальник неналежно виконає умови договору, то повинен повернути 5000 гривень отриманого кредиту та 2 137,50 гривень процентів ( 5000+2 137,50 гривень = 7 137,50 гривень) 7 137,50 гривень. 26.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №26082021, відповідно до умов якого «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3542098 від 22.01.2021 року (а.с. 13- 16). Суд звертає увагу, що позивач не звернувся з позовною вимогою до суду про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу на підставі ст.625 ЦПК України. 2.Щодо договору позики від 01.03.2021 року № 0963926907/1. Судом встановлено, що між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем 01.03.2021 року укладено договір позики № 0963926907/1 від 01.03.2021 року шляхом підписання акцепту оферти на укладення договору та подачі заявки-анкети №3507532 від 01.03.2021, якою [PERSON] просив надати йому кредитні кошти в сумі 1500 гривень, використавши електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (а. с. 28-33). За змістом цього кредитного договору Товариство надає відповідачу кредит у розмірі 1500 гривень, строк користування кредитом 19 днів, строк дії договору 3 роки. Стороною відповідача не оспорюється факт укладення вищевказаного договору та отримання [PERSON] у кредит коштів у розмірі 1500 гривень. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів. Відповідно до умов вищезазначеного договору загальна вартість кредиту за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації у грошовому вираженні становить 498,75 гривень, відсоткова ставка за день користування за умови належного виконання умов договору становить 1,75%; загальна вартість кредиту за умови неналежного виконання умов договору в грошовому вираженні становить 997,50 гривень, відсоткова ставка за день користування за умови неналежного виконання умов договору становить 3,5% (а.с.28-29,33). Таким чином, з умов цього договору вбачається, що, якщо позичальник належно виконає умови договору і слатить позику (1500 гривень) впродовж стоку кредитування (19 днів), то зобов`язаний сплатити 498,75 гривень процентів (1500 гривень *1.75% *19 днів= 2362,5 гривень). Якщо ж позичальник неналежно виконає умови договору, то він повинен повернути 1500 гривень отриманого кредиту та 997,50 гривень відсотків (1500 гривень *3,5% *19 днів= 997,50 гривень), а всього 2497,5 гривень. Після спливу визначеного договором строку кредитування (19днів) у разі невиконання його умов позичальник зобов`язаний сплатити, крім 1500 гривень отриманого кредиту та 2497,5 гривень відсотків, інфляційні витрати та 3% річних від суми боргу відповідно до вимог ст. 625 ЦПК України. Однак, позивач не звернувся з позовною вимогю до суду про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу на підставі ст.625 ЦПК України. 22.06.2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ "Інфінанс" було укладено Договір факторингу N 22/06-22, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі і за вищевказаним договором (а. с. 46-50). 3. За кредитним договором № 14872-03/2021 від 19.03.2021 року. 19.03.2021 року між ТОВ "Фінансова Компанія "Інвеструм" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №14872-03/2021 (далі - Договір) шляхом підписання електронним підписом, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 1000 гривень строком на 20 днів, тобто до 07.04.2021 року (п.1.2 договору) і сплатою за користування кредитом 803,0000000000001 процентів річних від суми кредиту в розрахунку 2,20 процентів на добу (п.1.3 договору). Тип процентної ставки - фіксована. З додатку 1 вказаного договору вбачається, що сторони погодили суму нарахованих процентів за користування кредитом впродовж 20 днів, яка становить 286,70 гривень(а.с. 58 - 61). Стороною відповідача не оспорюється факт укладення вищевказаного Договору та отримання [PERSON] у кредит коштів у розмірі 1000 гривень. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання ним зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів. У п.2.3. Договору його сторони погодили, що в разі недотримання умов встановлених пунктом 1.4. цього Договору та/або в разі пролонгації першого кредиту нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами відповідно до пункту 1.3.цього Договору, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок за кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Згідно з п. 4.3 Договору, у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або вДодатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку небільше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладенняДоговору. Таким чином, з умов цього договору вбачається, що, якщо позичальник неналежно виконає умови договору, то повинен повернути 1000 гривень отриманого кредиту та 1290,15 гривень відсотків (якщо за 20 днів нараховано відсотків у розмірі 286,7 гривен, то за 90 днів нараховано відсотків у розмірі 1290,15 гривень), а всього 2290,15 гривень. 29.10.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ "ФК"Інвеструм" було укладено договір відступлення прав вимог N 29102021, за яким позивач набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №14872-03/2021 (а. с. 63-66). Суд звертає увагу, що позивач не звернувся з позовною вимогю до суду про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу на підставі ст.625 ЦПК України. Однак, суд звертає увагу, що відповідач у своєму відзиві вказує, що він є військовослужбовцем, долучивши довідку від 28.11.2022 року №127 про те, що він з 31.10.2019 року проходить військову службу у військовій частині Національної гвардії України (а.с.136) та посвідчення учасника бойових дій, видане 10.06.2021 року (а.с.138). Також відповідач посилається на ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого військовослужбовцям з початку і до кінця особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів). У ч.2 ст.21 Закону України «Про Національну гвардію України» закріплено, що військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Згідно з пп. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05. 2014 року доповнено пунктом 15 статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду. Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період -це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.08.2020 року у справі №813/402/17 (провадження №11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17.03. 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, з 18.03.2014 року в Україні розпочався особливий період. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.12.2018року в справі №522/12270/15-ц, провадження №61-21025св18, від 14.05.2021 року в справі № 502/1438/18,провадження № 61-10659св 20. Таким чином, особливий період в Україні розпочався з 18.03.2014 року та тривав на час укладення з відповідачем вищевказаних кредитних договорів, а саме 22.01.2021 року, 01.03.2021 року та 19.03.2021 року, то на нього, як військовослужбовця Національної гвардії України, який проходить військову службу з 31.10.2019 року, поширюється норма п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» про не нарахування процентів за користування кредитом. З приводу заперечень позивача, викладених у відповіді на відзив (а.с.194), щодо не повідомлення відповідачем первісних кредиторів щодо того, що у нього є право на пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано до суду жодних доказів, що первісні кредитори з`ясовували вищезазначене у відповідача, або про його обов`язок повідомляти про це кредиторів, або про заперечення ним факту проходження військової служби на час укладення кредитних договорів. Враховуючи вищевказане, даний позов підлягає задоволенню частково, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вищезазначеними кредитними договорами на загальну суму 7500 гривень (суму заборгованості за основною сумою боргу: 5000 +1500+1000=7500 гривень). Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то судовий збір в розмірі 1731,88 гривень (11925,15*2481/39495=471,14 гривень; 2481-471,14=2009,86 гривень) покладається на позивача. Решта суми судового збору в розмірі 471,14 гривень підлягає поверненню відповідачем позивачу. Однак, відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці під час виконання службових обов`язків. Оскільки, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року введено правовий режим воєнного стану на території України строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє до 20.05.2023 року, то суд вважає, що відповідач виконує свій службовий обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України, в зв`язку з чим він звільнений від сплати судового збору в даній справі. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи положення ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 471,14 гривень підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: partial