Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

В березні\~2022\~року позивач\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Чаладзе Гія Отарійович про визнання договору дарування недійсним, скасування права власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом та просив суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири від 08 липня 2016 року зареєстрований в реєстрі за №584, щодо дарування квартири [ADDRESS] Дніпропетровської області, загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею - 43,2 кв.м., що в цілому складається з: житлової кімнати площею 12,4 кв.м., житлової кімнати площею 17,1 кв.м., житлової кімнати площею 13,7 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, коридору площею 5,6 кв.м, ванної кімнати площею 2.0 кв.м, вбудованої шафи площею 0,2 кв.м, балкону площею 0,9 кв.м, лоджії площею 1.8 кв.м., укладений між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Чаладзе Гія Отарійовичем; скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чаладзе Гія Отарійовича від 13 липня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30429006 від 13 липня 2016 року на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на квартири [ADDRESS] Дніпропетровської області реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 969922112214; визнати за [PERSON] , право власності, як спадкоємця першої черги за законом на 1/6 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею - 43,2 кв.м., що складається з: житлової кімнати площею 12,4 кв.м., житлової кімнати площею 17,1 кв.м., житлової кімнати площею 13,7 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, коридору площею 5,6 кв.м, ванної кімнати площею 2.0 кв.м, вбудованої шафи площею 0,2 кв.м, балкону площею 0,9 кв.м, лоджії площею 1.8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 969922112214, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Представник позивача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.162) позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.105) заперечувала щодо задоволення позовних вимог, надано відзив(а.с.174-175). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення(а.с.93, 167), поштовим поверненням(а.с.97), однак у судове засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила. Відповідач Слобожанська\~селищна рада\~Дніпровського району\~Дніпропетровської області надали заяву про розгляд справи без їх участі(а.с.99). Третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Чаладзе Гія Отарійович надав заяву про розгляд справи без його участі(а.с.183). Вислухавши представників сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, ознайомившись з відзивом на позов, суд прийшов до наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1978 року по 11 грудня 1998 року. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилося троє дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З червня 1985 року [PERSON] вступив до членів ЖБК-2 і 04 січня 1986 року отримав від ЖБК-2 квартиру [ADDRESS] . Остаточна сума\~пайового внеску\~була внесена\~подружжям 12\~листопада 1991\~року,\~коли вони\~ще перебували\~в шлюбі.\~Документально пайовий\~внесок не\~переоформлювався на\~ [PERSON] . Таким чином, подружжя [PERSON] перебуваючи в зареєстрованому шлюбі вступили до ЖБК-2 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, членом якого був [PERSON] . В період шлюбу подружжя [PERSON] за спільні кошти внесли пайовий внесок в повному обсязі. На підставі рішення виконкому Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за №2 від 21.01.2004 року, [PERSON] 06 лютого 2004 року було видане Свідоцтво на право власності на кв. [ADDRESS] (а.с.116). Вищевикладене сторонами по справі не оспорюється та встановлено рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2007 року(а.с.24-25). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2007 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2008 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено; визнано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровською області 21 січня 2004 року на ім`я [PERSON] . недійсним на 1/2 частину квартири; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.24-27). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2010 року позовні вимоги [PERSON] , діючої в також інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково; розділено квартиру [ADDRESS] згідно з другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи №328-10 від 29 квітня 2010 року(а.с.28-29). 08 липня 2016 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. з метою відчуження квартири [ADDRESS] , про що надала нотаріусу заяву згідно якої сповістила нотаріуса, що на момент придбання квартири [ADDRESS] вона, [PERSON] , в шлюбі не перебувала та не перебуває до часу звернення до нотаріуса та ні з ким не проживала і не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу та повідомила, що вищевказана квартира є її особистою приватною власністю і не перебуває у спільній сумісній власності, шлюбний договір нею не укладався, правовий режим відчужуваного майна не змінювався, права малолітніх та неповнолітніх осіб не порушувалися, що підтвердила особистим підписом(а.с.115). В якості правовстановлюючих документів [PERSON] було надано нотаріусу Свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 21 січня 2004 року виданого на підставі рішення виконкому Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області(а.с.116). Також на підтвердження свого права власності [PERSON] було надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВА №399812 від 06 лютого 2004 року(а.с.117). На підставі зазначених документів, 08 липня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. було посвідчено Договір дарування квартири [ADDRESS] та зареєстровано в реєстрі за №584, згідно якого квартира [ADDRESS] вибула у власність [PERSON] (а.с.114). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). 07 лютого 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренкової Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] померлого [INFO] , однак постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренкової Н.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири , що розташована за адресою: [ADDRESS] відмовлено, оскільки відсутні відомості щодо реєстрації права власності за померлим зазначеної квартири(а.с.18). У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду за захистом його порушених прав. Відповідно до вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно частини 1 статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Як передбачено частиною 2 статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, що посвідчують право власності на дарунок, тобто державного акту на право власності на земельну ділянку, вважається прийняттям дарунка (ч. 1, 4 ст. 722 ЦКУ). Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 908/794/19 (905/1646/17) звернув увагу на те, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків цієї особи (недопущення їх у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами. У відповідності до ст. 1216 1218 ЦК України Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Підсумовуючи вищенаведене,\~дослідивши всебічно,\~повно,\~безпосередньо та\~об`єктивно\~наявні у\~справі докази,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~з`ясувавши\~усі обставини\~справи,\~на які\~посилався позивач\~як на\~підставу своїх\~вимог,\~з урахуванням\~того,\~що відповідно\~до ст.\~2\~ЦПК України\~завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів сторони\~по справі,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачам було достеменно відомо щодо наявності рішення щодо визнання за [PERSON] 1/2 частини квартири, яка стала предметом відчуження за оспорюваним договором дарування та скасування свідоцтва про право власності на квартиру на підставі якого нотаріусом було посвідчено договір дарування. Відповідно до ч. 1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та\~ [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнено судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved