Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

25.10.2022 до Комінтернівського районного суду міста надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Романченко Олексій Михайлович до [PERSON] про стягнення боргу та штрафних санкцій за порушення зобов`язань. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, з подальшим його продовженням. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави. Відповідно до акту приймання - передавання справ від 25.10.2022 до Ленінського районного суду міста Полтави з Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла справа № 641/9326/21. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду м. Полтави зазначену справу передано в провадження судді Грошової Н.М. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Грошової Н.М. від 26.10.2022 прийнято до провадження цивільну справ, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. На виконання розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17.11.2022 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» Ленінському районному суду м. Полтави необхідно забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 22 листопада 2022 року включно надійшли на розгляд суду. 14.11.2022 представник позивача [PERSON] - адвокат Романченко О.М. звернувся до Ленінського районного суду міста Полтави із заявою про збільшення позовних вимог, в якому заявлено вимоги про стягнення з [PERSON] 204 857,24 грн. за договором позики від 23.11.2021, з яких: 93 820,00 грн. - сума основного боргу, 84 499,80 грн. - пені, 2 707,16 гривень - 3% річних, 23 830,28 грн. - інфляційні витрати. Також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2048,57 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що 23.11.2021 між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем [PERSON] (позивальник) у простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 113 820,00 грн. Відповідно до п. 4.1. договору позики [PERSON] зобов`язувалась повернути позикодавцю позику у строк до 26.11.2021. Відповідач 01.12.2021 частково повернула позику у розмірі 20 000,00 грн. Повертати залишок заборгованості [PERSON] відмовляється посилаючись на відсутність коштів, станом на 11.11.2022 заборгованість. складає 93820,00 грн. та у зв`язку з невиконання умов договору відповідачем, позивач звернулася до суду із позовом. Також, представник позивача полається на п.5.2 договору позики від 23.11.2021 та у зв`язку з порушенням строків повернення позики, відповідач має сплати позивачу пеню у розмірі 84 499,80 грн., а також відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми - 2707,16 грн., а також 23830,28 грн., як суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. (відповідні розрахунки вказаних сум здійснено представником позивача в заяві від про збільшення позовних вимог). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Саламаха В.Р. надавав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому погоджується з доводами викладеними в позовній заяві в частині залишку заборгованості за договором позики від 23.11.2021, з урахуванням 20000,00 грн., які були повернуто відповідачем 01.12.2021, а саме у розмірі 93 820,00 грн. Зазначає, що відповідач не ухиляється від виконання обов`язків за договором позики, хоча і допустила прострочення за договором. Крім того, вказує, що позивачем надано до суду неправильний розрахунок заборгованості, так як позивачем не враховані зміни, внесені до ЦК України щодо недопущення нарахованих штрафних санкцій за договорами позики (Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» № 691-IX від 16.06.2020, який набрав чинності 04.07.2020). Також, звертає увагу, що з метою полегшення ситуації для українців - позичальників на час війни, 15.03.2022 ухвалено Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким передбачено, що на час дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування споживач не буду нести відповідальність перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань. Представник відповідача посилається на норми ч.3 ст.551 ЦК України та практику Верховного Суду, просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 93 820,00 грн. за договором позики від 23.11.2021. 31.01.2023 представником позивача подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якому заявлено вимоги про стягнення з [PERSON] 97 798,22 грн. за договором позики від 23.11.2021, з яких: 93 820,00 грн. - сума основного боргу, 694,52 грн. - 3% річних, 3 283,70 грн. - інфляційні витрати. Також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 977,89 грн. та повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1070,68 грн. Щодо стягнення сум в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України представником у заяві приведено відповідний розрахунок 3% річних у розмірі 694,52 грн. за період з 27.11.2021 по 23.02.2022 та розрахунок інфляційних витрат у розмірі 3 283,70 грн. за період 02.12.2021 по 23.02.2022. В судовому засіданні представник позивача доводи викладені у позовній заяві (заяві про зменшення позовних вимог) підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, підтримав доводи викладені у відзиві, з урахування поданої представником позивача заяви про зменшення позовних вимог. Вказав, що відповідач визнає суму заборгованості за договором позики 93 820,00 грн. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.11.2021 між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем [PERSON] (позивальник) у простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 113 820,00 грн. Відповідно до п. 4.1. договору позики [PERSON] зобов`язувалась повернути позикодавцю позику у строк до 26.11.2021. Відповідач 01.12.2021 частково повернула позику у розмірі 20 000,00 грн. Залишок заборгованості [PERSON] за договором позики складає 93 820,00 грн., та матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо повернення відповідачем вказаної суми. За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст .639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Нормами ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі договору позику від 23 листопада 2021 року. Договором позики від 23 листопада 2021 року встановлений строк виконання зобов`язання - до 26 листопада 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Главою 50 ЦК України визначено перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином. Доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань у повному обсязі за договором позики від 23.11.2021 відповідачем в ході судового розгляду не надано. Нормами ч. 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок. Так, відповідачем не заперечується факт укладення вказаного договору, отримання нею коштів у розмірі 113 820,00 грн., часткове повернення позики в сумі 20000,00 грн. та наявність заборгованості за договором у розмірі 93 820,00 грн. Наявність у позивача оригіналу договору позики, який наданий представником позивача та досліджений судом, є належним та допустимим доказом як факту отримання відповідачем позики та її волевиявлення у строк до 26.11.2021 повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі. В ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики, а також щодо відмови позивача прийняти виконання зобов`язання за договором позики.Доказів про відсутність у відповідача обов`язку з повернення коштів суду не надано. У зв`язку із викладеним, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми боргу за Договором позики від 23.11.2021 у розмірі 93 820,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 694,52 грн. за період з 27.11.2021 по 23.02.2022 та інфляційних витрат у розмірі 3 283,70 грн. за період 02.12.2021 по 23.02.2023. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Слід зазначити, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст.625 ЦК України. Так, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, а саме не повернула борг у у строк визначений в договорі, тобто зобов`язання є простроченим, у зв`язку із чим у позивача є право вимоги 3% річних та інфляційних витрат. Відповідно до розрахунку, який наданий представником позивача в заяві від 31.01.2021 про зменшення позовних вимог, щодо стягнення в порядку ст. 625 ЦПК України: - 3 % річних у розмірі 694,52 грн. розраховано за формулою 3% / 365 *розмір боргу *кількість днів, протягом яких існувала заборгованість / 100% (за період з 27.11.2021 - 01.12.2021, сума боргу - 113 820,00, кількість днів прострочення - 5, розмір 3% річних - 46,78 грн.; за період з 02.12.2021 - 23.02.2022, сума боргу - 93 820,00, кількість днів прострочення - 84, розмір 3% річних - 647,74 грн.); - інфляційних витрат у розмірі 3 283,70 грн. (за період 02.12.2021 по 23.02.2022, розмір боргу 93820,00 грн., індекс інфляції 103,5 %, сума боргу з урахуванням індексу інфляції 97103,70 грн.). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, вказаний розрахунок заборгованості за вищевказаним договором є обґрунтованим та сумніву у суду не викликає, доказів на його спростування відповідачем не надано. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 977,98 грн. У зв`язку із зменшення позовних вимог, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету надмірно сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1070,68 грн. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Романченком О.М. відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України у позовній заяві зроблено заяву про намір подати докази, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved