Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] 02 вересня 2022 року звернулася до Котовського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , та просить визнати його, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідач за даною адресою не проживає більше ніж 4 роки, місце його фактичного знаходження невідомо, комунальні платежі не сплачує і в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не користується. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачка відповідачу не створює. Реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди у належному їй праві володіння, користування та розпорядження житловим будинком, тому є необхідність для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Надала заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, проте судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, виклик відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Котовського міськрайонного суду Одеської області, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , є власником 39/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер 2550 виданого 22.12.2017 приватним нотаріусом Подільського міського нотаріального округу Крисюк Л.В., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 109691488 від 30.12.2017. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] з 10.05.2018. Факт того, що відповідач у вказаному житловому будинку не проживає підтверджується довідкою Голови квартального комітету за № 113 від 28.08.2022, відповідно до якої [PERSON] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 10 травня 2018 року та за даною адресою з дня прописки не проживав. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов`язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , є формальною, без наміру його фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно він втратив право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинив користування вказаним будинком та переселився на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так як судом встановлено, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній більше року без поважних на те причин, спільним побутом з позивачкою не пов`язаний, домовленості між ним та позивачкою, як власником житла, щодо порядку використання жилого будинку відсутні, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання особи таким, що втратив право користування житловим будинком. Рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою квартирою і є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

Outcome: approved