Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Представник Добропільської міської ради звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа КП «ДСЄЗ», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що на підставі рішення Добропільської міської ради від 23.09.2016 року №7/15-18 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Добропілля об`єктів соціальної інфраструктури - гуртожитків» було прийнято у власність територіальної громади м. Добропілля Донецької області будівлю гуртожитку з майном призначеним для неї обслуговування за адресою: [ADDRESS] та передано на баланс КП «Добропільська служба єдиного замовника». На дату передачі вказаного гуртожитку у власність територіальної громади у кімнаті № 214 був зареєстрований з 26.12.2014 року [PERSON] , який правом приватизації не скористався. З 07.07.2017 року і по теперішній час [PERSON] у гуртожитку не проживає, плату за проживання не здійснює, особисті речі у кімнаті відсутні, місцезнаходження його невідоме. Враховуючи викладене, представник позивача просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.01.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі надано строк для надання пояснень щодо позову або відзиву. В строк, встановлений судом, відзиву від відповідача на позовну заяву до суду не надійшло. Сторони в судове засідання не з`явились про день,час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача Добропільської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи КП «Добропільська служба єдиного замовника» також надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило, відзиву на позовну заяву до суду також не було подано. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що рішенням Добропільської міської ради від 23.09.2016 року №7/15-18 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Добропілля об`єктів соціальної інфраструктури - гуртожитків» було прийнято у власність територіальної громади м. Добропілля Донецької області будівлю гуртожитку з майном призначеним для неї обслуговування за адресою: [ADDRESS] та передано на баланс КП «Добропільська служба єдиного замовника». (а.с.3) Згідно довідки КП «Добропільська служба єдиного замовника» №421 від 16.09.2021 року будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі підприємства. (а.с.6зв.) В кімнаті № 214 гуртожитку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією домової книги гуртожитку [ADDRESS] . (а.с.4-5) Вказаний факт також підтверджується повідомленням відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області №15-23/23 від 23.01.2023 року. (а.с.13) На сьогодні вказана кімната не приватизована. Як вбачається з актів обстеження №7 від 30.01.2020 року та №7 від 01.062021 року, який складений ФОП [PERSON] , [PERSON] зареєстрований з 26.12.2014 року в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . З 07.07.2017 року та по теперішній час за даною адресою [PERSON] не проживає, його місцезнаходження невідоме. Під час огляду кімнаті №214 [PERSON] та його особисті речі відсутні, в ній знаходяться меблі та інвентар, що перебуває на балансі КП «ДСЄЗ». Кореспонденція на ім`я [PERSON] не надходить. (а.с.7, 7зв.) Згідно довідки ФОП [PERSON] №45 від 01.12.2021 року [PERSON] з 07.07.2017 року оплату за проживання в кімнаті [ADDRESS] не здійснює, заборгованість станом на 01.12.2021 року складає 21650,65 грн. (а.с.6) Отже, відповідач [PERSON] не проживає і не користується спірним житловим приміщенням, не цікавиться ним і не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач з 2017 року без поважних причин, не проживає у кімнаті гуртожитку та не користується нею. За змістом статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 327 ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом абз.1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час, а саме з 07.07.2017 року, не проживає в кімнаті гуртожитку [ADDRESS] , який на підставі рішення Добропільської міської ради від 23.09.2016 року №7/15-18 переданий на баланс КП «Добропільська служба єдиного замовника», не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання вказаного житла, і перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням відповідачем не чиняться, відтак, підстави для збереження за ним цього житлового приміщення відсутні, тому, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат,

Outcome: approved