Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , за участі Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] місце проживання його батька [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що з 16.04.2022 року та станом на даний час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає за місцем проживання батька [PERSON] , матір дитини щодо цього не заперечує, оскільки самостійно залишила дитину на проживання з батьком. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалася. 17.02.2023 року через канцелярію суду [PERSON] подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи без її участі. В судове засідання, призначене на 02.03.2023 року, [PERSON] не з`явилася. Представником органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на адресу суду подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила врахувати висновок щодо визначення проживання дитини від 03.08.2022 року. Дослідивши матеріали справи, Судом встановлено наступне. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] , - перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року у справі №344/15202/20 (набрало законної сили 06 січня 2021 року). У шлюбі у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 22 березня 2019 року). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року у справі №344/15202/20 (набрало законної сили 06 січня 2021 року), яким шлюб між сторонами було розірвано, - неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з матір`ю, [PERSON] . Посилаючись на те, що з моменту ухвалення вищевказаного судового рішення про розірвання шлюбу змінилися обставини, і малолітній [PERSON] , [INFO] , на сьогодні проживає з батьком, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ним. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом на виконання вимог частин 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України до участі у справі було залучено Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради як орган опіки і піклування. Ще до відкриття провадження у справі за заявою [PERSON] Органом опіки і піклування Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано затверджений його Рішенням №705 від 03.08.2022 року «Про розгляд питань органу опіки та піклування» Висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] на адресу суду подала письмову заяву від 17.02.2023 року, в якій зазначила про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. З цього Суд робить висновок, що Відповідачем позов про визначення місця проживання дитини з батьком визнається. Так, дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , є малолітнім, таким, що не досягнув десяти років. Частиною 1 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України ж визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз змісту вказаних норм СК України свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161СК України). Натомість, зі змісту пояснень Позивача, зазначених ним у позовній заяві та наданих ним особисто в судовому засіданні, вбачається, що між ним та [PERSON] відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхнього малолітнього сина, оскільки, зі слів Позивача, вони обоє, як батьки, погоджуються на проживання дитини з батьком. Тобто сторони, як це і передбачено ч.1 ст.160 СК України, визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою. Не вбачається спору щодо місця проживання малолітнього сина сторін і зі змісту заяви [PERSON] , поданої нею особисто до суду 17.02.2023 року, в якій Відповідач зазначила про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Факт відсутності між батьками дитини спору щодо місця проживання дитини вбачається також і зі змісту висновку Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (затверджений Рішенням №705 від 03.08.2022 року «Про розгляд питань органу опіки та піклування») щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , зокрема, в якому зазначено, що мати погоджується з тим, щоб дитина проживала з батьком (а.с.11). Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору Суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, з яким дитина, з його пояснень, і так фактично проживає, і від якого мати дитини не вимагає зміни її місця проживання. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини Відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею, як матір`ю, суду не надала. За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка, з його слів, фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити її місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у Позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини Відповідач не заперечувала, що дитина фактично проживає з батьком та не заперечила щодо подальшого такого проживання дитини з батьком. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. З урахуванням встановлених обставин, Суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені Позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Посилання представника Позивача на те, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з батьком потрібне Позивачу у зв`язку з його можливим наміром в подальшому звернутись до суду про стягнення з матері дитини аліментів на утримання дитини, на даному етапі має характер виключно припущень. Позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом в майбутньому, як і не позбавлений права у відповідному судовому провадженні на доведення підстав для стягнення утримання на дитину від того з батьків, хто проживає окремо від неї. Окремо Суд зауважує на невмотивованості та юридичній неспроможності наданого Позивачем разом із позовом Висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого Рішенням №705 від 03.08.2022 року «Про розгляд питань органу опіки та піклування». Зі змісту самого висновку даного органу опіки та піклування випливає, що матір дитини не заперечує щодо проживання дитини з батьком, що свідчить про відсутність між батьками спору щодо місця проживання дитини, а, відповідно, - відсутність взагалі підстав для надання такого висновку в порядку статті 161 СК України. В умовах введеного в Україні воєнного стану Суд рекомендує органу опіки та піклування звернути увагу на порядок здійснення його повноважень у сфері реалізації компетенції щодо дітей, зокрема, за умови відсутності між батьками спору щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з відстутністю між сторонами спору щодо місця проживання дитини. Стосовно питання судових витрат Суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, а саме, так як у позові відмовлено, судові витрати Позивачу не відшкодовуються. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 18, 19, 51, 56, 104, 110, 112, 115, 160, 161 СК України та

Outcome: dismissed