Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення місце проживання дитини та встановлення графіку спілкування. Позов мотивований тим, що перебуваючи у шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Батько дитини їздить на заробітку і при поверненні періодично забирає доньку до себе, після чого створює перешкоди для її повернення до матері. Відповідач може місяцями не дзвонити до дитини, після чого приходити і забирати її, порушуючи цим її режим дня. Зазначені обставини викликали необхідність звернення до суду із відповідним позовом. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про залишення позовної заяви в частині встановлення графіку побачення з донькою без розгляду. Дана заява було задоволена судом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримую в повному обсязі та просять їх задоволити. Відповіда [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши заяву, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст.55), Цивільному кодексі України (ст.16), Цивільному процесуальному кодексі України (ст.4). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 12-13). Відповідно до Довідки №536/1-055-16 від 22.06.2016 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована громадянкою України (а.с. 11). Згідно висновку Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради №4707/01-36/42-22 від 28.12.2022 року вважається доцільним, місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначити з матір`ю [PERSON] (а.с. 44). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). За положеннями частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України). Згідно з частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В силу приписів частини другої статті 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями частин другої, восьмої, дев`ятої, десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). На переконання суду, проживання спільної дитини сторін з матір`ю відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивачки. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved