Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати за нею право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] помер її тато [PERSON] , [INFO] . Позивачка, як єдина спадкоємиця за законом, звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведена спадкова справа № 286/2019. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі будинковолодіння [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно померлому заповіла [PERSON] , 1024 р.н., яка померла [INFO] . Батько позивачки фактично вступив в управління спадковим майном без виготовлення відповідного правовстановлюючого документу. Після смерті батька позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, добросовісно володіє та відкрито користується ним, зокрема: обробляє землю, сплачує земельний податок, доглядає за будинком та утримує його, неодноразово робила в ньому поточний та капітальний ремонти. Однак, реалізувати своє право на спадщину не може через відсутність правовстановлюючого документу, виданого на ім`я спадкодавця. Згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» та копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 05.12.1988 право власності на спадковий житловий будинок зареєстровано за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] яка померла [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Вищевказані обставини змусили позивачку звернутися до суду з даним позовом. Провадження у даній справі відкрито 08.12.2022, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.02.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони та представник позивачки у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки - адвокат Бундзяк У.М. 07.02.2023 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Відповідачка 05.10.2023 на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без неї, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 05 грудня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 08 червня 1988 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги № 11-12 Топорівської сільської ради за 1991-1995 роки стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] - «колгоспний двір». Оскільки право власності на майно, яке належало колишньому колгоспному двору, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] проживали: голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO], дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 494, виданою 07 серпня 2019 р. виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області згідно погосподарської книги за 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ). З наведеного слідує, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожній. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 11 від 05 квітня 1994 р., про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 серпня 2019 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як вказано вище, [PERSON] , [INFO], на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею була зареєстрована та проживала дочка [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується також довідкою, виданою виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 166 від 11.03.2020. Те, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 жовтня 1977 р., запис за № 42 від 18жовтня 1924 р. в книзі реєстрації актів про народження. Отже, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак не зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно матері. Повідомленням завідувача Городенківської державної нотаріальної контори № 1193/01-16 від 13 грудня 2022 р. та Інформаційною довідкою № 70897105 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.12.2022 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. За заповітом, посвідченим 20.01.2004 секретарем виконавчого комітету Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2, [PERSON] , [INFO], жителька [ADDRESS] , усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом буде мати право заповіла своєму племіннику [PERSON] , 1963 року народження. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 43780409 (номер в реєстрі нотаріальних дій 2), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 57328611, виданої 23.08.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] померла [INFO] у с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 9 від 06.02.2004, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.02.2004 Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, - визначено ст.1233 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані та проживали: племінник [PERSON] , [INFO] , дружина племінника [PERSON] , [INFO] , дочка племінника [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 165, виданою 11.09.2020 виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Із копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 листопада 1963 р. Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 91 від 05 листопада 1963 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Копією свідоцтва про народження батька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 22 червня 1955 р., стверджується, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 45 від 07 листопада 1931 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 липня 1977 р., вбачається, що батьками спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 42 від 18 жовтня 1924 р. в книзі реєстрації актів про народження. Наведене свідчить, що спадкодавець [PERSON] є рідною сестрою батька [PERSON] - [PERSON] , а отже тіткою [PERSON] [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті тітки [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1/2 частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/2 частки успадкована нею після смерті матері [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на спадкове майно [PERSON] не оформила. [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті тітки [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, не зверталася до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на вищезгадане спадкове майно. Повідомленням завідувача Городенківської державної нотаріальної контори № 1192/01-16 від 13 грудня 2022 р. та Інформаційною довідкою № 70897144 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.12.2022 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 19 від 25 червня 2019 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. На день смерті [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією довідки № 506, виданої 19.03.2019 виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Те, що [PERSON] , [INFO] , та відповідачка [PERSON] , [INFO] , були подружжям свідчить копія повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 жовтня 2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис за № 8 від 10 вересня 1994 р. в Книзі реєстрації шлюбів. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] та відповідачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 травня 2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис за № 23 від 01 жовтня 1994 р. в Книзі реєстрації народжень. Отже, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка - позивачка [PERSON] та дружина - відповідачка [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 286/2019, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (23.08.2019). Копією Витягу № 57328697 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 23.08.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 64652416 (номер у нотаріуса 286/2019), спадкодавець [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Дружина спадкодавця - відповідачка [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (23.08.2019) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , та від видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Відповідно до ч.2 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Враховуючи відмову відповідачки [PERSON] від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] та вимоги ч.2 ст.1275 ЦК України, право на спадкування на все спадкове майно спадкодавця [PERSON] одержала позивачка, як спадкоємець першої черги за законом. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який успадкований ним після смерті тітки [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом, однак документи на спадкове майно [PERSON] не оформив. Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори № 1092/02-31 від 15 листопада 2022 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , прийнявши спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, спадкоємцем якої за заповітом був її племінник [PERSON] , який прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав на вищезазначене майно, з посиланням на те, що спадкоємець не надала оригінал документа, який посвідчує право власності на спадковий житловий будинок. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 321783699, сформованої 02.02.2023, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 29.07.2022, вбачається, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди споруджено у 1991 році. Суд зауважує, що технічний паспорт на житловий будинок не є беззаперечним доказом року побудови будинку, оскільки рік вказується замовником. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 29 серпня 2022 р. становить 163200 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За вищезгаданим господарством числиться земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1903 га, про що свідчить довідка № 494, видана 07.08.2019 виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та витяг № НВ-2601113322015 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформований 02.03.2015 відділом Держземагенства у Городенківському районі. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 05.12.1988 на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради № 110 від 08.06.1988 був виданий документ, що посвідчував її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Оскільки станом на час припинення колгоспного двору (15.04.1991) у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та її дочка [PERSON] , тому даний житловий будинок належав їм на праві сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , та фактично стала власником цілого житлового будинку по [ADDRESS] , проте документи на спадкове майно не оформила. [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті тітки [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, фактично став власником вищезгаданого житлового будинку, однак спадкових прав на дане майно також не оформив. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, після смерті батька [PERSON] фактично стала власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , користується ним, однак через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину на дане нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, правомірність набуття позивачкою права власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст. 142 ЦПК України, якими передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.3 ст.217 ЦПК України розгляд справи по суті розпочинається з оголошенням головуючим судового засідання відкритим. При зверненні до суду з даним позовом позивачка [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 1632,00 грн, що стверджується квитанцією № 88 від 08.11.2022. Враховуючи, що заява відповідачки про визнання позову отримана судом до початку розгляду справи по суті, тому є підстави для повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у сумі 816,00 грн (1632,00: 2= 816,00). На підставі ст.ст. 120, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1258, 1261, 1267-1270, 1275, 1296-1297 ЦК України (2003 р.), ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved