Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» про відшкодування збитків, моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що Довіреністю від 22.08.2018, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Посадовою В.В., зареєстрованій в реєстрі за №1333, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві 04.07.2003, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , уповноважив [PERSON] та [PERSON] на експлуатацію та розпорядження належному йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого та зареєстрованого ТСЦ 8043, автомобілем марки «Toyota», моделі «Camry», седан, рік випуску 2007, колір чорний, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та наділив іншими повноваженнями щодо транспортного засобу, про що вказав у довіреності. З огляду на вказане [PERSON] , як власник транспортного засобу, передав наведене вище свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Довіреність дійсна до 23.08.2023 року. 09.08.2021 року о 12:00 годин по проспекту Степана Бандери, 23-а/1, м. Києва, [PERSON] , керуючи автотранспортним засобом - міським автобусом марки «Богдан», модель - А09202, державний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого спричинив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , про що було складеного протокол про адміністративне правопорушення № 210324 від 09.08.2021, відповідно до якого у транспортного засобу марки «Toyota», моделі «Camry», державний номер [NUMBER] , були зазначені видимі (зовнішні) пошкодження, зокрема: лакофарбоване покриття та деформація переднього правого крила; лакофарбоване покриття та деформація переднього бампер; пошкодження передньої правої фари. На час дорожньо-транспортної пригоди власник автотранспортного засобу - міського автобусу марки «Богдан», модель - А09202, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , мав чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів. Про настання страхового випадку 11.08.2021 було повідомлено ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт», страхувальником якого є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , згідно електронного договору ОСЦПВНТЗ № ЕР/19194.0111 від 31.05.2021 з лімітом за шкоду заподіяну життю 260 000,00 гривень, з лімітом за шкоду заподіяну майну 130 000,00 гривень, франшиза 2 600,00 гривень, термін дії з 00.00.00 18.06.2021 по 24:00 17.12.2021. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28.09.2021 у справі № 756/13293/21 була встановлена вина [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В силу вимог частини 6 статті 82 ЦП К України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] 04.11.2021 оформлена та подана заява ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт» на виплату страхового відшкодування. Листом №518/В від 30.12.2021 ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт» Румянцева С.О. повідомлено, що електронний договір ОСЦПВ №ЕР 191914.011 не зареєстрований у єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ЦБД МТСБУ) та на дату настання ДТП транспортний засіб автобус марки «Богдан», реєстраційний номер [NUMBER] , не був забезпечений жодним іншим полісом цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт», а отже страховик не має правових підстав для виплати страхового відшкодування по даній події. Відповідно до Звіту № 72208 про визначення вартості матеріального збитку від 03.09.2022, який складений ФОП [PERSON] , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №11698 від 15.05.202, сертифікат СОД №516/19 виданий Фондом державного майна України 08.07.2019, вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ «Toyota Camry», державний номер [NUMBER] , станом на 03.09.2022 складає 31 342,45 гривень. За проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу «Toyota Camry», державний номер [NUMBER] , ФОП [PERSON] було сплачено 2 500,00 гривень, що підтверджується квитанцією; до прибуткового касового ордеру №72208 від 03.09.2022. Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може, перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Таким чином, оскільки електронним договором ОСЦПВНТЗ № ЕР/19194.0111 від 31.05.2021 встановлено страхову суму за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130000,00 гривень та франшизу в розмірі 2600,00 гривень, розмір страхового відшкодування, що належить до виплати на користь позивача з Відповідача 2 за даним договором становить 28742,45 гривень, з Відповідача 1 - 2600 гривень. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди, позивач зазначає про те, що моральна шкода полягала у тому, що [PERSON] , керуючи автотранспортним засобом - міським автобусом марки «Богдан», модель - А09202, державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , пошкодив автомобіль «Toyota Camry», державний номер [NUMBER] , який був основним засобом пересування. Внаслідок дорожньо-транспортній пригоді, позивач зазнала душевних страждань що негативно вплинуло на моральний стан, вона пережила нервовий стрес, оскільки в цей час знаходилась за кермом автомобіля. Була вимушена частіше користуватись послугами міського транспорту, аніж транспортним засобом через те, що візуальні пошкодження машини є дуже помітними. Крім того, ухилення Відповідачів від здійснення матеріального відшкодування, змусило її та її чоловіка протягом року багаторазово звертатись до страхової компанії та до представника компанії, в якій працює водій, збирати велику кількість документів і, як наслідок, звертатись до суду, що позначилося, на душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї, внаслідок чого вона зазнала моральної шкоди. Спричинену моральну шкоду позивач оцінила в 30000,00 гривень. На підставі викладеного позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальних збитків (франшизу) у розмірі 2600 гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 30000 гривень 00 коп.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь [PERSON] суму матеріальних збитків у розмірі 28 742 гривні 45 копійок; стягнути солідарно з [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» судові збір у розмірі 1984 гривні 80 копійок та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження від 03.09.2022 року у розмірі 2500 гривень 00 копійок. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач не скористався правом подання відзиву. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник відповідача, відповідачі до судового розгляду не з`явились, про час ті місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомляли. Суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 09.08.2021 року о 12:00 годин по проспекту Степана Бандери, 23-а/1, м. Києва, [PERSON] , керуючи автотранспортним засобом - міським автобусом марки «Богдан», модель - А09202, державний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого спричинив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry», державний номер [NUMBER] , Під час дорожньої транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28.09.2021 року у справі № 756/13293/21 була встановлена вина [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 08.10.2021 року. 11.08.2021 року [PERSON] звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» з повідомленням від потерпілої особи про настання дорожньо - транспортної пригоди. 04.11.2021 року [PERSON] звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» з заявою про виплату страхового відшкодування, посилаючись на те, що цивільно - правова відповідальність [PERSON] застрахована ПАТ «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» згідно поліса серії ЕР № 191940111. Листом №518/В від 30.12.2021 року ПАТ «СК «Український Страховий Стандарт» повідомлено позивачу, що електронний договір ОСЦПВ № ЕР- 191940111 не зареєстрований у єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ЦБД МТСБУ) та на дату настання ДТП транспортний засіб автобус марки «Богдан», реєстраційний номер [NUMBER] , не був забезпечений жодним іншим полісом цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до вимог ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що передбачено чинним законодавством. Докази на підтвердження фактичного розміру шкоди, а саме фактичних витрат в матеріалах справи відсутні, окрім Звіту, який є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум. зазначених у страховомх полісі, відшкодовує \\ встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.33.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо- транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ). повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом ЗО днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема. Закон № 1961-IV. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17. від 04 липня 2018 року у справі № 755/1 8006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від II грудня 2019 року у справі № 465/4287/15. Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Оскільки позивачем не надано достатніх доказів в обґрунтування своїх позовних вимог - суд позовні вимоги залишає без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed