Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернувся до суду з позовом, в якому просив суд виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] без надання їм іншого постійного житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 листопада 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, за яким банк відступив позивачу всі права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за договором № 115/05-Ф (з усіма додатками та додатковими угодами), укладеним 03 листопада 2005 року з відповідачем [PERSON] 16 грудня 2011 року між банком та позивачем було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, згідно якого ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» набуло права іпотекодержателя за іпотечними договорами, в тому числі і за договором іпотеки № 102/05-Ф-І, що укладений 03 листопада 2005 року з відповідачем [PERSON] . За умовами кредитного договору № 115/05-Ф від 03.11.2005, право вимоги за яким набув позивач, банком було надано позичальнику (відповідачу [PERSON] ) кредит в сумі 28\~900,00 доларів США на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, строком до 02 листопада 2020 року. Предметом іпотеки згідно іпотечного договору № 102/05-Ф-І від 03.11.2005 було домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем [PERSON] були порушені взяті на себе зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами щодо своєчасного погашення кредиту з нарахованими процентами за фактичний час його використання, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 03 березня та 27 квітня 2021 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було надіслано вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення, одна з яких була отримана відповідачем, однак зазначені вимоги були проігноровані відповідачем. 07 жовтня 2021 року на підставі іпотечного договору за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було зареєстровано право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки, а саме набуло права власності на вказане домоволодіння. В подальшому ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» стало відомо, що у набутому ним у власність житловому приміщенні постійно проживають відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які добровільно звільняти домоволодіння, виселятися з нього та передавати вказане нерухоме майно позивачу відмовляються. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом про виселення. Крім того, представник позивача за первісним позовом зазначив, що оскільки вказане домоволодіння було придбано відповідачем [PERSON] за рахунок кредитних коштів, отже виселення відповідачів має здійснюватися без надання їм іншого постійного житлового приміщення. Не погодившись із вказаним первісним позовом, відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічний позов до ТОВ ФК Приватні інвестиції, треті особи Державний реєстратор Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько О.В., Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська А.В., в якому він просив суд визнати іпотеку, предметом якої є домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , оформлену договором іпотеки № 102/05/Ф-1 від 03.11.2005 такою, що припинена, витребувати з чужого незаконного володіння домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ ФК Приватні інвестиції на вказане домоволодіння та припинити право власності ТОВ ФК Приватні інвестиції на домоволодіння, визнавши за ним ( [PERSON] ) право власності на спірне домоволодіння, а також просив відмовити в задоволенні первісного позову ТОВ ФК Приватні інвестиції про виселення. Зустрічні позовні вимоги обґрунтував тим, що постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року скасовано рішення Самарського районного суду від 14.04.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2016 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» до нього про стягнення заборгованості за кредитом та у скасованій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. У зв`язку з цим вважає, що його зобов`язання за кредитним договором № 115/05-Ф від 03.11.2005 року зазначеним судовим рішенням були визнані припиненими, отже ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» на теперішній час не має законних підстав вважати його боржником та особою, яка не виконала зобов`язання за даним кредитним договором. На день реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , існували арешти на нерухоме майно, яке належить йому ( [PERSON] ) та які не були скасовані станом на 08 жовтня 2021 року. Йому не було надіслано повідомлення про укладання правочину про відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки всупереч вимогам п. 8.6 договору іпотеки. Також, товариством не було надано суду доказів того, що реєстрація права власності на спірне майно була здійснена на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Реєстрація права власності на вказане домоволодіння була здійснена державним реєстратором Лесько О.В. з порушенням вимог діючого законодавства України та після закінчення строку дії іпотечного договору (до 02 листопада 2020 року). Оскільки станом на день звернення товариства до суду з позовом про виселення з підстав порушення його права власності на вказане домоволодіння, зареєстрованого на підставі договору іпотеки, строк вказаного договору сплив, а кредитні зобов`язання між ним та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» 21.08.2018 року припинені, тобто у нього відсутні грошові зобов`язання перед ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», а ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», в свою чергу, немає законних підстав реєструвати право власності на спірне домоволодіння, а отже і немає законних підстав вимагати виселення його та інших мешканців з будинку. Вважає, що постановою Верховного суду від 21.08.2018 встановлено відсутність його боргових зобов`язань за кредитним договором, отже договір іпотеки має бути визнаний припиненим. Спірне домоволодіння він отримав у власність на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2005 укладеного між ним та [PERSON] . Вказаний договір до теперішнього часу недійсним не визнаний, його право власності не припинено, оскільки доказів зворотного товариством суду надано не було.У 2011 році товариство за договором факторингу викупило у банку кредитні заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і його, але на час пред`явлення товариством вимог до нього у 2014 році ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» втратило право на вимогу щодо повернення ним кредитних коштів. Отже після отримання постанови Верховного Суду від 21.08.2018 він вважав, що кредитні правовідносини між ним та банком припинені. В червні 2021 року він отримав вимогу-повідомлення від 26.04.2021 про усунення порушення зобов`язання та виселення, однак запідозривши шахрайство він написав на адресу товариства заяву про те, що ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» не має права вимоги до нього. Вимогу від 02.03.2021 він не отримував, отже вважає, що він не був належним чином повідомлений про наявність будь-яких претензій до нього. В червні 2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Римської А.В. з вимогою про зняття заборони відчуження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та визнання договору іпотеки припиненим у зв`язку з рішенням суду, однак нотаріус в усному порядку йому повідомила, що вона не може припинити іпотеку та зняти заборону і що з цього питання потрібно звертатися до суду. Вважає, що правовідносини за кредитним договором від 03.11.2005, право вимоги за якими було передано товариству за договором про відступлення права вимоги від 16.12.2011, були припинені за рішенням суду, отже припиненими є і всі похідні від вказаного кредитного договору та договору іпотеки правовідносини. У свою чергу, представником ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що Верховний Суд у своїй постанові від 21 серпня 2018 року (по справі № 206/4903/15-ц) відмовив у стягненні заборгованості виключно через пропуск строку позовної давності, а не через припинення зобов`язання за кредитним договором чи відсутності такого боргу. Жодних підстав для припинення основного зобов`язання за кредитним договором та похідного зобов`язання за іпотекою не було і не має до теперішнього часу. Жодної з підстав для припинення зобов`язання [PERSON] за кредитним договором, передбачених чинним законодавством не наступило, борг по кредитному договору наявний і досі, а відмова у стягненні заборгованості по кредитному договору за рішенням суду не є підставою для припинення основного зобов`язання. На момент звернення стягнення на предмет іпотеки жодна з підстав за яких іпотека припиняється не настала і іпотека домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була дійсною і не припиненою, відтак зустрічні позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Також зазначено, що заборона відчуження та іпотека від 03 листопада 2005 року накладені приватним нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, а інші 2 арешти накладені на все нерухоме майно [PERSON] в 2008 та 2020 роках, зареєстровані вже після державної реєстрації іпотеки, а тому не були підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на домоволодіння. Крім того, зазначає що [PERSON] було належним чином повідомлено про перехід права вимоги за кредитом та іпотекою до ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» шляхом направлення повідомлення-вимоги № 111 від 12.01.2012, що також встановлено у рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року по справі № 206/4903/15-ц. Також, вважає безпідставними посилання [PERSON] на те, що ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» не надано доказів того, що реєстрація права власності на предмет іпотеки була здійснена на підставі рішення суду або виконавчого напису або договору про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки нормами Закону України «Про іпотеку» і приписами договору іпотеки передбачалася можливість реєстрації права власності на предмет іпотеки саме на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Крім того, [PERSON] було подано до суду відповідь на відзив на зустрічний позов, в якому зазначено, що ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», посилаючись на наявність боргу зареєструвало за собою право власності на спірне домоволодіння. В той же час, він вважає, що у нього не має заборгованості за кредитним договором № 115/05-Ф від 03.11.2005. ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» при зверненні до суду не повідомило про те, що ВАТ «Кредобанк» ще 28 серпня 2009 року зверталось до Самарського районного суду з позовом до нього про дострокове стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 25 542,00 доларів США, який ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2010 року був залишений без розгляду. Звернувшись до суду з вказаним позовом про дострокове повернення кредитних коштів ВАТ «Кредобанк» таким чином змінило строки виконання зобов`язань за кредитним договором, а через два роки після цього, в 2011 році, передало право вимоги за договором факторингу ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». У 2014 році ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 32787,64 дол. США, зазначивши у позові, що розмір заборгованості за кредитом складає 23265,29 дол. США. Рішенням суду по цій справі не було встановлено дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки розрахунків заборгованості товариством надано не було, а він не міг надати відповідні документи через крадіжку речей та документів з його будинку. В додатку № 1 до договору про відступлення прав за договором іпотеки від 16.12.2011 зазначено вартість предмету іпотеки у розмірі 155583,00 грн. Отже, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» стверджуючи про наявність у нього боргу за кредитним договором не надає суду жодних доказів його розміру. Звернення ВАТ «Кредобанк» з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору, а те, що рішення суду від 01 листопада 2010 року про залишення позову без розгляду ВАТ «Кредобанк» не оскаржувалось, свідчить про те, що банк втратив будь-який інтерес щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Отже, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» не визначено дійсний розмір його заборгованості, а тому немає підстав вважати, що вартість спірного домоволодіння дорівнює розміру боргу за кредитним договором. Реєстрація права власності на спірне домоволодіння була проведена з порушенням умов договору іпотеки № 102/05/Ф-1 від 03 листопада 2005 року, а саме п. 5.4.1. Так, товариством не надано суду жодних доказів того, що [PERSON] передано товариству у власність спірне домоволодіння, не надано підтвердження того, що була проведена експертна оцінка предмету іпотеки, не надано рішення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таке рішення не приймалось. Про наявність договірних відносин між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» він дізнався лише в 2014 році, коли товариство звернулось з позовом до нього про стягнення боргу за кредитним договором, до цього строку він вважав, що борг за кредитним договором виплачений. Новий кредитор не вчинив дій, встановлених договором та нормами ЦК України щодо надання реального розрахунку заборгованості, тому він не міг виконати свого обов`язку, в разі встановлення дійсної суми боргу. Строк дії кредитного договору сплив 02 листопада 2020 року, товариством не надано дійсного розміру заборгованості, а розрахунок, що наданий суду в 2014 році не був перевірений експертною установою, оскільки ним заперечувався. Крім того, судами встановлено, що вимагати від нього повернення боргу товариство не має законних підстав (рішення Самарського районного суду від 14 квітня 2016 року у справі № 206/4903/15-ц). На підставі викладеного вважає, що первісний позов товариства задоволенню не підлягає в повному обсязі. Також, [PERSON] окремо було подано до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що товариством надано суду копію довідки від 04.10.2021 щодо розміру його заборгованості за кредитом та оціночної вартості спірного домоволодіння, однак товариством не було надано суду звіту про оцінку майна, а також жодних документів на підтвердження зазначеного у вказаній довідці розміру заборгованості за кредитним договором. Крім того, оцінка домоволодіння була проведена ФОП [PERSON] заочно, без огляду будинку в натурі, що ставить під сумнів правильність розрахунку ринкової вартості житлового будинку. Вважає, що реєстрація права власності товариства на спірне домоволодіння проведена з порушенням чинного законодавства та на підставі неналежних документів. Крім того, товариство фактично звернуло стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який не передбачений ані договором іпотеки, ані законодавством. Повідомлення про наявність нового іпотекодержателя та копію договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки він не отримував, згідно рішення суду правовідносини між ним та товариством припинені, основний борг не визначений, тому не можна вважати, що спірний житловий будинок є забезпеченням невизначеного боргу. На підставі викладеного вважає, що надані товариством документи та здійснення реєстрації права власності на належний йому житловий будинок відбулося з порушенням чинного законодавства, а вимога про виселення його та його родини зі спірного домоволодіння є незаконною. Ухвалою суду від 01липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року постановлено провести підготовче засідання у справі, а також усі наступні судові засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року повернуто заяву [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду із первісним позовом ТОВ ФК Приватні інвестиції, а також витребувано докази. Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення зустрічного позову. Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року витребувано докази за клопотанням представника відповідача за первісним позовом. Ухвалою суду від 23 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, а також витребувано докази. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні. Крім того, надав пояснення, аналогічні обставинам, що викладені у первісному позові та відзиві на зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні, а позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Також надали суду пояснення, аналогічні обставинам, що викладені у зустрічному позові, відповіді на відзив на зустрічний позов та письмових поясненнях [PERSON] . Відповідачі за первісним позовом та треті особи за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, проте надали на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі, в яких просили відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та задовольнити зустрічний позов [PERSON] . \~ \~ \~ \~Треті особи за зустрічним позовом державний реєстратор Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько О.В., Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська А.В. в судове засідання не з`явились за невідомими суду причинами, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи (т. 1 а.с. 202,204, т. 2 а.с. 1, 20).Письмових пояснень по суті спору чи заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника ТОВ ФК Приватні інвестиції, [PERSON] та його представника, дослідивши письмові матеріали, врахувавши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надавши належну оцінку доказам та аргументам, суд прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 03 листопада 2005 року між АТ «Кредит Банк (Україна)» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 115/05-Ф, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 28\~900,00 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитом на строк до 02 листопада 2020 року на придбання домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу б/н від 03 листопада 2005 року (п.п. 2.1, 2.2, 3.2). За умовами вказаного договору, [PERSON] зобов`язався повернути банку отриманий кредит у повному обсязі та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку і терміни передбачені цим договором. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 161,00 дол. США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця (п.п. 1.1, 4.1). Для обліку виданих кредитних коштів банком відкривається позичковий рахунок № [NUMBER] (п.2.5). Виконання зобов`язань за цим договором забезпечується способами, що обумовлені в цьому договорі та/або договорах забезпечення, зокрема неустойкою (штрафом, пенею); іпотекою, належного позичальнику житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Умови іпотеки визначаються у відповідності до договору іпотеки, який укладається між банком і позичальником; страхування на користь банку життя позичальника на період дії кредитного договору, предмета іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування (п. 6.1). Договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань(п. 7.1) (т. 1 а. с. 12-14). Того ж дня, тобто 03 листопада 2005 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 115/05-Ф від 03.11.2005, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі, між АТ «Кредит Банк (Україна)» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 102/05/Ф-І, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 16-20) Предмет іпотеки стане власністю іпотекодавця на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. 03.11.2005 за реєстровим № 2085, після державної реєстрації зазначеного договору купівлі-продажу та реєстрації права власності (п. 1.3) Сторони погодили, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору нотаріус накладає, згідно з чинним законодавством України, заборону відчуження предмета іпотеки (п. 1.9) Згідно п. 3.1.4 вказаного договору іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим та/або кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває якщо у момент настання терміну виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісії, неустойки (пені, штрафних санкцій) (п. 5.1) Іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави на власних розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 5.3). За рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися наступним чином (договір про задоволення вимог іпотекодержателя): У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки предмету іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна предмету іпотеки , який передається іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна іпотекодавця. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписання цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем (п. 5.4). Цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та додаткових договорів до нього. (п. 6.1) Право іпотеки, та відповідно і цей договір, припиняє чинність у разі: припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою; знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не замінив або не відновив предмет іпотеки; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки; в інших випадках, передбачених законодавством (п. 6.2). Відступлення прав за цим договором здійснюється іпотекодержателем без необхідності отримання згоди іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за кредитним договором. Відступлення прав іпотекодержателем за цим договором здійснюється за правочином про відступлення який підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити іпотекодавця про відступлення прав за цим договором і права вимоги за кредитним договором (п. 8.6). Всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм (п. 8.7) Згідно додатку № 1 до договору іпотеки № 102/05/Ф-І від 03.11.2005 акту перевірки та оцінки майна, що передається в іпотеку від 03.11.2005, банком та [PERSON] проведено опис та оцінку домоволодіння, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2005 та яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 59,6 кв.м., загальною площею 82,0 кв.м., убиральні літ Б-1, сараю літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю з погребом літ. Е та інших споруд літ. К, №1-5, І, ІІ, та оцінено сторонами на загальну суму 155 583,00 грн. ( т. 1 а.с. 21) Також, 03 листопада 2005 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Продаж зазначеного домоволодіння за домовленістю сторін вчинено за 171 700,00 грн., що становить еквівалент 34 000 дол. США, які [PERSON] сплатив продавцю до підписання цього договору, з яких: суму в розмірі 25 755,00 грн., що еквівалентно 5100 дол. США за рахунок власних коштів, а суму в розмірі 145 945,00 грн., що еквівалентно 28 900 дол. США за рахунок кредитних коштів одержаних в АТ Кредит Банк (Україна) (т. 1 а.с. 46-47) 28 травня 2008 року між ВАТ Кредобанк та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 115/05-Ф від 03.11.2005, відповідно до умов якого сторони погодили внесення змін до п. 3.2 кредитного договору та збільшили процентну ставку за користування кредитом до 15% річних. В решті положення кредитного договору залишено без змін (т.1 а.с. 15) Також в судовому засіданні встановлено, що 31.08.2009 ВАТ КредоБанк зверталось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, однак ухвалою суду від 01 листопада 2010 року вказану позовну заяву було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв`язку із повторною неявкою належним чином повідомленого представника позивача у судове засідання (т. 2 а.с. 14) 16 грудня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки б/н, відповідно до умов якого, у зв`язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги б/н від 29.11.2011, предметом якого є відступлення всіх прав вимоги за договорами, укладеними між первісним іпотекодержателем та боржниками, перелік яких наведений у додатку №1 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» набуло права, належні банку/первісному іпотекодержателю за іпотечними договорами, перелік яких наведений в Додатку №1 до даного договору, в тому числі і за договором іпотеки №102/05/Ф-І, що укладений між банком та [PERSON] 03.11.2005, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. за реєстровим № 2086, згідно додатку № 1 до цього Договору ( «Перелік договорів іпотеки, права за якими відступаються») (а.с. 23-29) За цим договором ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» одержало право замість ПАТ Кредобанк (первісного іпотекодержателя), в разі невиконання або неналежного виконання боржниками своїх зобов`язань за договорами перед новим іпотекодержателем, одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку відповідно до договорів іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавців у порядку, визначеному договорами іпотеки та ЗУ Про іпотеку, а також вимагати від боржників сплати суми боргу в розмірі, що визначена станом на дату укладення договору, у тому числі право вимоги виконання обов`язків щодо повернення основної суми боргу, сплати заборгованості за нарахованими процентами, сплата заборгованості за нарахованими штрафними санкціями та пенею і комісіями та упущеною вигодою (п.п. 1.2-1.3) Протягом п`яти календарних днів з дати нотаріального посвідчення цього договору первісний іпотекодержатель зобов`язаний надіслати боржникам та іпотекодавцям на адресу, зазначену у договорі іпотеки та кредитному договорі, письмове повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки (п. 2.1) Як вбачається з повідомлення-вимоги № 111 від 12.01.2012 вих. № 10-120112 ТОВ ФК Приватні інвестиції було повідомлено [PERSON] про укладення між ПАТ Кредобанк та ТОВ ФК Приватні інвестиції договору факторингу від 29.11.2011 за умовами якого відбулося відступлення права вимоги всіх грошових зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з цим, а також у зв`язку з тривалим строком невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором ТОВ ФК Приватні інвестиції вимагало достроково повністю повернути кредитну заборгованість та сплатити нараховані проценти і штрафні санкції у загальному розмірі 224 205, 48 грн. протягом 30 днів з дати одержання цього повідомлення. Також попереджено, що у випадку невиконання даної вимоги новим кредитором буде звернуто стягнення на іпотечне майно. (т.1 а.с. 178) Зазначена вище повідомлення-вимога фактично була направлена на адресу [PERSON] засобами поштового зв`язку рекомендованим листом із повідомленням 24.01.2012, що підтверджується відповідним фіскальним чеком АТ Укрпошта та списком рекомендованих листів № 3 поданих ТОВ ФК Приватні інвестиції до відділення пошти (т. 1 а.с. 179-180) Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року позов ТОВ ФК Приватні інвестиції до [PERSON] , третя особа ПАТ Кредобанк про стягнення заборгованості за кредитом задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВФК Приватні інвестиції заборгованість за кредитним договором №115/05-Ф від 03 листопада 2005 року в сумі 5899 доларів США, що складає 52638,61 грн., з яких заборгованість по відсотках 4778,81 дол. США, що за курсом договору факторингу від 29 листопада 2011 року 1 дол. США =7,977 грн. складає 38120,57 грн., пеня по прострочених відсотках 1121,12 дол. США, що за курсом НБУ на 25 вересня 2014 року 1 дол. США=12,950572 грн. складає 14518,04 грн., в іншій частині позову відмовлено (т. 1 а.с. 103-107) Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 листопада 2005 року в сумі 5 899 дол. США, що складає 52 638 грн 61 коп., з яких заборгованість за відсотками - 4 778,81 дол. США, що за курсом договору факторингу від 29 листопада 2011 року (1 дол. США = 7 грн 977 коп.) становить 38 120 грн 57 коп.; пеня з прострочених відсотків - 1 121,12 дол. США, що за курсом НБУ на 25 вересня 2014 року (1 дол. США = 12 грн 950572 коп.) становить 14 518 грн 04 коп. У скасованій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. (т. 1 а.с. 108-116) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 139871207 від 02.10.2018 на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2005 зареєстровано заборону відчуження 03.11.2005 реєстраційний № 2560768 на підставі договору іпотеки № 102/05/Ф-1 від 03.11.2005, крім того 22.12.2011 зареєстровано обтяження іпотеки на підставі договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 16.12.2011 (т.1 а.с. 117) 03 березня 2021 року та 27 квітня 2021 року ТОВ ФК Приватні інвестиції було направлено на адресу [PERSON] вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення від 02.03.2021 вих. № Рі0040002032021о (1089488) та від 26.04.2021 вих. № Рі0013126042021о (1089488), відповідно до яких позивач вимагав від відповідача [PERSON] виконати порушене зобов`язання та сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 043,81 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2021 становить 785 246,31 грн. Крім того, попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання даної вимоги та несплати заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, або вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також вимагали звільнити з одночасним зняттям з місця проживання домоволодіння за адресою: [ADDRESS] всім мешканцям протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги та передати всі приналежності до квартири іпотекодержателю. Крім того, попереджено про звернення до суду із відповідним позовом про виселення у разі невиконання даної вимоги. (т.1 а.с. 30-33, 37-40) Фактичне направлення вказаних вимог-повідомлень засобами поштового зв`язку рекомендованими листами з повідомленням підтверджується відповідними описами листів з оголошеною цінністю, фіскальними чеками АТ Укрпошта та реєстрами згрупованих відправлень, які долучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 34-36, 41-42) Крім того, в матеріалах справи також наявні докази того, що 10.06.2021 відповідачем [PERSON] було отримано зазначену вище вимогу-повідомлення від 26.04.2021 згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (т. 1 а.с. 43) У відповідь на отриману вимогу-повідомлення [PERSON] було складено заяву на адресу ТОВ ФК Приватні інвестиції, в якій зазначено, що отримана вимога підписана представником товариства але копії довіреності не надано, також зазначено, що [PERSON] вважає, що товариство не має право вимоги до нього, оскільки станом на 21.08.2018 кредитні зобов`язання між ними припинені та у нього відсутні грошові зобов`язання перед товариством. Крім того, зазначено про те, що він не отримував договору від 16.12.2011 про відступлення прав за договором іпотеки, отже просив підтвердити повноваження представника товариства та надати йому копію зазначеного договору про відступлення права вимоги. Зазначена заява була направлена засобами поштового зв`язку рекомендованим листом із повідомленням, що підтверджується відповідним фіскальним чеком (т. 1 а.с. 126-127) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта № 261754260 від 16.06.2021 04 вересня 2020 року державним реєстратором Самарського ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Ковалем В.С. накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника серії 62946380 від 04.09.2020 (т.1 а.с. 118-120) Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 278752512 від 08.10.2021 право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за ТОВ ФК Приватні інвестиції на підставі договору іпотеки № 102/05/Ф-1 від 03.11.2005 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 60831072 від 07.10.2021 (т.1 а.с. 44) Як вбачається з листа директора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 5/5-280 від 13.12.2021, згідно даних реєстру територіальної громади м. Дніпра, наявних даних будинкової книги та картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 07.05.2007 по теперішній час, [PERSON] з 19.02.2020 по теперішній час, [PERSON] з 19.02.2020 по теперішній час та [PERSON] з 19.02.2020 по теперішній час. (т. 1 а.с. 48) Згідно довідки командира військової частини [NUMBER] № 1198 від 04.08.2022 [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 11.04.2022 (т.1 а.с. 121) Згідно листа сільського голови Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 01.12.2022 вих. № 2337/0/2-22 виконати ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2022 в частині витребування доказів (копії документів, які слугували підставою для вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації за ТОВ ФК Приватні інвестиції права власності на спірне домоволодіння) не представляється можливим у зв`язку із тим, що державний реєстратор [PERSON] не включений до переліку державних реєстраторів, які мають доступ до ДРРП під час військового стану (т. 2 а.с. 25) Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 02.12.2022 представником ТОВ ФК Приватні інвестиції було надано суду належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації 04.10.2021 права власності за ТОВ ФК Приватні інвестиції на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зокрема копії: договору іпотеки від 03.11.2005 № 102/05/Ф-1; вимоги-повідомлення від 02.03.2021 та докази її направлення і повернення; вимоги-повідомлення від 26.04.2021 та докази її направлення, повернення і отримання, а також довідки генерального директора ТОВ ФК Приватні інвестиції від 04.10.2021, згідно якої розмір загальної заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 115/05-Ф від 03.11.2005 станом на 04.10.2021 становить 785 246,31 грн., а оціночна вартість предмету іпотеки (домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ) становить 706 722,00 грн. згідно звіту СОД ФОП [PERSON] про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 04.10.2021 (т. 2 а.с. 34-54) Також, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 23.12.2022 представником ТОВ ФК Приватні інвестиції було надано суду копію звіту суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] б/н від 04.10.2021 про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого ринкова вартість зазначеного об`єкту оцінки станом на 04.10.2021 складає 706 722,00 грн. (т. 2 а.с. 68-78) Таким чином, судом встановлено, що між відповідачем за первісним позовом [PERSON] та АТ Кредит Банк (Україна) було укладено кредитний договір з подальшими додатковими угодами до нього, згідно якого позивач отримав кредит у доларах США на купівлю житла та в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В подальшому, між банком та позивачем за первісним позовом ТОВ ФК Приватні інвестиції було укладено договір факторингу та договір про відступлення прав за договорами іпотеки, в тому числі і за кредитним та іпотечним договором, що були укладені між банком та відповідачем [PERSON] , отже у даних правовідносинах відбулась заміна кредитора та іпотекодержателя. Доводи [PERSON] про те, що ТОВ ФК Приватні інвестиції не володіє правом вимоги за кредитним договором у зв`язку із порушенням вимог щодо повідомлення його про зміну кредитора у зобов`язанні суд не може прийняти до уваги, оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що ТОВ ФК Приватні інвестиції належним чином повідомило боржника [PERSON] про заміну сторони в зобов`язанні шляхом надіслання йому письмового повідомлення-вимоги № 111, в якій зазначено про відступлення права грошової вимоги факторові (ТОВ ФК Приватні інвестиції) за кредитним договором № 115/05-Ф від 03.11.2005 і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. На підтвердження належного відправлення вказаного повідомлення-вимоги товариством надано список відправлень рекомендованих листів зі штампом про прийняття відділенням пошти та фіскальний чек ПАТ «Укрпошта». При цьому, сам [PERSON] , будучи вже достовірно обізнаним про заміну кредитора з 2016 року (час розгляду справи в суді за позовом ТОВ ФК Приватні інвестиції до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором) та до теперішнього часу жодних дій, спрямованих на отримання відомостей щодо відступлення права вимоги не вчиняв, договори факторингу та відступлення права вимоги за договорами іпотеки не оскаржував. Судом також встановлено, що відповідачем [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконуються з 2009 року, і первісний кредитор АТ Кредит Банк (Україна) і новий кредитор ТОВ ФК Приватні інвестиції зверталися до суду із позовами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, проте позов первісного кредитора було залишено без розгляду, а у задоволенні позову ТОВ ФК Приватні інвестиції було відмовлено у зв`язку із пропуском позовної давності, та станом на 04.10.2021 заборгованість [PERSON] за кредитним договором в загальному розмірі складає 785246,31 грн. Станом на теперішній час, зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконано, починаючи з 2009 року погашення заборгованості за кредитним договором ним не здійснювалось ані первісному кредитору, ані новому кредитору, оскільки сам [PERSON] вважає припиненими свої зобов`язання за кредитним, а відповідно і за іпотечним договором у зв`язку із пропуском ТОВ ФК Приватні інвестиції строку позовної давності при зверненні до суду із позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Так, статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналіз приписів статті 33 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції,чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, якийє правовстановлюючим документом. Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку`в редакції Закону України № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», що викладенау підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Отже, законодавцем визначений як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону України «Про іпотеку», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Тобто, ЗУ «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначене узгоджується із правовою позицією верховного суду, зокрема викладеною у постановах 14 квітня 2021 року у справі № 705/4381/19 та від 14.07.2021 у справі № 201/7014/18. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України) У даному випадку, позасудове врегулювання спору та застереження про задоволення вимог іпотекодержателя сторони погодили в пунктах 5.2-5.4 іпотечного договору № 102/05/Ф-1 від 03.11.2005, визначивши при цьому, що положення п. 5.4 і є договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору, зокрема і шляхом передачі у власність іпотекодержателя предмету іпотеки, а [PERSON] підписанням вказаного іпотечного договору засвідчив, що він надає згоду іпотекодержателю на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Договір іпотеки від 03 листопада 2005 року [PERSON] підписав без зауважень, вказаний договір в цілому або в окремих його частинах (пунктах, підпунктах) в установленому законом порядку також не оспорювався та не визнавався недійсним. Так, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки визначено нормами статей 35-37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що ТОВ ФК Приватні інвестиції двічі надсилало на адресу [PERSON] вимоги-повідомлення від 02.03.2021 та від 26.04.2021, які містили в собі і відомості про заміну кредитора у зобов`язанні та відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, і зміст порушеного зобов`язання за кредитним договором, і розмір заборгованості станом на дату надсилання вимоги, і вимогу про виконання порушеного зобов`язання, а також попередження про звернення стягнення у разі невиконання вимоги. Одна із зазначених вимог була особисто отримана [PERSON] 10.06.2021 року, проте вказана вимога залишилась без виконання, однак у відповідь на неї [PERSON] надіслав на адресу товариства заяву в якій зазначив, що вважає що ТОВ ФК Приватні інвестиції не має права вимоги до нього, оскільки рішенням суду кредитні зобов`язання між ними припинені та у нього відсутні грошові зобов`язання перед товариством, крім того, він не отримував договорів про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами. За змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на момент реєстрації права власності) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Так, 14 жовтня 2021 року державним реєстратором Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько О.В. здійснено державну реєстраціюправа власності за ТОВ ФК Приватні інвестиції на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , тобто зі спливом 30-денного строку після виставлення відповідної вимоги кредитором та її отримання боржником. Для проведення державної реєстрації ТОВ ФК Приватні інвестиції було надано державному реєстратору копії договору іпотеки, вимог-повідомлень про усунення порушень, доказів направлення вимог та отримання однієї з них боржником, довідки про стан заборгованості та звіту про оцінку іпотечного майна. Порядок здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно закріплений у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (стаття 11 Закону). За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються: засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, абозасвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, абозасвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, абозасвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Отже судом було встановлено, що сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору, а для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ ФК Приватні інвестиції (іпотекодержателем) подано всі необхідні документи, у тому числій досудову вимогу, надіслану [PERSON] , з наданням 30-денного строку для її виконання і довідку щодо стану заборгованості і звіт про оцінку вартості іпотечного майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація права власності на спірне майно за ТОВ ФК Приватні інвестиції відбулась у законний спосіб та суд не вбачає порушень процедури її проведення. Що стосується доводів [PERSON] щодо припинення строку дії кредитного договору 02.11.2020, та відповідно і іпотечного договору, а також припинення зобов`язання у зв`язку зі спливом строків позовної давності, як підстав для визнання іпотеки такою, що припинена, суд зазначає наступне. Так, поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного суду, що викладена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. У даному випадку сторони кредитного договору АТ Кредит Банк (Україна) та [PERSON] строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Зокрема, сторонами погоджено, що банк видає позичальнику кредит в сумі 28900,00 дол. США на строк до 02.11.2020 (термін виконання зобов`язання) (п. 2.1 Договору), зі сплатою 14% річних за користування кредитом щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти (п.п. 3.2, 3.4), із поверненням суми кредиту щомісячно рівними частинами по 161 дол. США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця (п. 4.1) (терміни щомісячного виконання зі сплати відсотків та погашення основного зобов`язання). При цьому, відповідно до п. 7.1 кредитного договору, цей договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань. Судом встановлено, що банком було у повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання та видано позичальнику у користування кредитні кошти на придбання домоволодіння, в той час як [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту до теперішнього часу не виконав, а отже і строк дії договору відповідно не закінчився. Крім того, відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі статтями 599-601, 604-609 ЦК України зобов`язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи. Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України, згідно з якою особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою статті 267 ЦК України у разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропуску поважними і прийняти рішення про задоволення позову. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, відповідно до ЦК України, сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не позбавляє права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняється. Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити захист її цивільного права. З метою стабільності цивільних правовідносин сплив строку позовної давності позбавляє особу, право якої порушено примусового судового захисту, але не позбавляє можливості захищати свої права іншими позасудовими засобами, у тому числі засобами, встановленими договором Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 ЗУ Про іпотеку іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону, відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України «Про іпотеку». Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Отже, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону. Відповідний правовий висновок викладений і у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16, від 28 січня 2019 року у справі № 639/7920/16-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 727/11061/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 501/2072/16-ц та від 28 квітня 2021 року у справі № 755/19205/17. Отже, закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання, яке не було виконане належним чином однією зі сторін, а закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним. Сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропуску позовної давності) та/або закінчення строку дії кредитного договору не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не є підставою для припинення іпотеки за абзацом 2 частини першої статті 17 Закону. При цьому суд зауважує, що у даному випадку, оскільки немає підстав для припинення основного зобов`язання, а зобов`язання, які виникають з договору іпотеки, є похідними зобов`язаннями, то відповідно і відсутні підстави для припинення зобов`язань за договором іпотеки з підстав, наведених [PERSON] у зустрічному позові. Що стосується доводів [PERSON] про те, що державна реєстрація права власності ТОВ ФК Приватні інвестиції на іпотечне майно відбулась всупереч наявним забороні відчуження та накладеним арештам на вказане нерухоме майно, суд зазначає, що відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції станом на час проведення державної реєстрації) наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Судом встановлено, що обтяження у вигляді заборони на спірне нерухоме майно реєстраційний № 2560768 від 03.11.2005 було зареєстровано приватним нотаріусом Римською А.В. на підставі самого договору іпотеки від 03.11.2005, а інші обтяження у вигляді арешту нерухомого майна були зареєстровані 16.07.2008 та 04.09.2020, тобто вже після державної реєстрації іпотеки, а тому не були підставою для відмови у державній реєстрації права власності за ТОВ ФК Приватні інвестиції згідно положень Порядку. Решту доводів [PERSON] суд також не приймає до уваги та оцінює їх як незгоду із вибуттям з його власності домоволодіння та намагання у будь-який спосіб визнати державну реєстрацію права власності на спірне домоволодіння за товариством незаконною. Зокрема доводи щодо відсутності звіту про оцінку предмета іпотеки спростовані ТОВ ФК Приватні інвестиції шляхом надання суду копії відповідного звіту, а доводи щодо розбіжностей суми заборгованості за кредитним договором спростовані наявною в матеріалах справи довідкою ТОВ ФК Приватні інвестиції про суму заборгованості станом на час здійснення перереєстрації права власності на спірне домоволодіння. При цьому, представник ТОВ ФК Приватні інвестиції в судовому засіданні зазначав, що товариством було зазначену суму заборгованості яка відповідає сумі заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на час укладення між товариством та банком договору факторингу, а сам [PERSON] доказів на спростування чи доведення іншої суми заборгованості суду не надав. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання іпотеки, що оформлена договором іпотеки № 102/05/Ф-1 від 03.11.2005 укладеним між АТ Кредит Банк (Україна) та [PERSON] такою, що припинена, а отже і відсутні підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] в цій частині. Приходячи до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову у зазначеній частині, суд також не вбачає і підстав для задоволення решти позовних вимог, які є похідними від вимоги про визнання іпотеки такою, що припинена. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у повному обсязі. Що стосується позовних вимог ТОВ ФК Приватні інвестиції про виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зі спірного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] без надання їм іншого постійного житлов ого приміщення, суд зазначає наступне. Так, відповідно до статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР. За загальним правилом, визначеним частиною другоюстатті 109 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Прикінцевими положеннями Закону України «Про іпотеку», який набрав чинності з 01 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК Української РСР, зокрема, текст статті 109 викладено у новій редакції та в частині другій цієї статті, як виключення, спростовано вищезазначене загальне правило для громадян, яких виселяють при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічні норми містяться в частині третій статті 109 ЖК Української РСР. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц. Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК Української РСР, застосовується в разі звернення стягнення на іпотечне майнов судовому порядку. При зверненні стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору виселення мешканцівз відповідного об`єкта відбувається за умови дотримання передбаченоїу частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 ЖК Української РСР процедури в разі невиконання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 січня2021 року у справі № 754/14503/16-ц. Що стосується дотримання ТОВ ФК Приватні інвестиції процедури направлення на адресу відповідачів письмової вимоги про виселення, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі№ 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19) зроблено висновок про те, що зазначена у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку». У даному випадку ТОВ ФК Приватні інвестиції двічі було направлено на адресу [PERSON] вимоги-повідомлення в яких разом із вимогою про виконання порушеного основного зобов`язання за кредитним договором було також зазначено і вимогу про виселення. Одна із зазначених вимог була особисто отримана відповідачем [PERSON] 10.06.2021. Разом із тим, при вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення,з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів». Таким законом є стаття 109 ЖК Української РСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Обмеження права власника, який набув жиле приміщення зарезультатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставістатті 109 ЖК Української РСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку»,є передбачуваними. Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК Української РСР. У разі встановлення, що в іпотеку передано нерухоме майно, придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця - неможливо виселити осіб, які проживають в житловому приміщенні, переданомув іпотеку, без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Аналіз норм глави 26 ЦК України дає підстави для висновку, що частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав, оскільки частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власностіне є конкретною часткою майна. Оскільки жилі приміщення та частка в праві спільної власності є різними видами об`єктів цивільних правовідносин, а, отже, можуть складати різні за змістом та наповненням правові поняття, що не дає можливості розповсюдити дію положень норми про виняток із загального правила, що встановлене частиною другою статті 109 ЖК Української РСР. Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення в цілому, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається. При цьому походження різниці вартості майна не має значення для того, щоб встановити факт придбання спірної квартири не повністю за кредитні кошти. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2021 року у справі№ 310/2950/18. У даному випадку судом встановлено та підтверджено пунктом 2.1 договору купівлі-продажу домоволодіння від 03.11.2005, що спірне домоволодіння, загальною вартістю 171 700,00 грн. (що становило еквівалент 34000,00 дол. США), було придбане частково за особисті кошти [PERSON] (25755,00 грн., що становило еквівалент 5100,00 дол. США) і частково за кошти отриманого кредиту (145945,00 грн., що становило еквівалент 28900,00 дол. США). Сторони цей факт не оспорювали. За таких обставин, суд не може прийняти доводи ТОВ ФК Приватні інвестиції про те,що спірне домоволодіння придбане лише за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, для вирішення питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування майном (наслідок виселення), необхідно встановити, чи придбане спірне житло відповідачем повністю за кредитні кошти, які він отримав відповідно до кредитного договору, які за умовами цього договору призначені для придбання позичальником такого житла, чи він вносив, окрім кредитних, й особисті кошти. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 173/1373/17. Зокрема, судом встановлено, що розмір наданих у борг [PERSON] кредитних коштів становить 28900,00 дол. США. Разом з тим, згідно з договором купівлі-продажу від 03 листопада 2005 року [PERSON] придбав домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за ціною 171700 грн., що становило еквівалент 34000,00 дол. США. Різниця між вартістю домоволодіння, за яку здійснено його купівлю та сумою наданого кредиту свідчить, що спірне домоволодіння, яке є предметом іпотеки, лише частково придбане за кредитні кошти. Вказані обставини не були спростовані позивачем за первісним позовом. При цьому вартість різниці наданого кредиту і спірного майна та її походження не мають правового значення у зв`язку з тим, що встановлено факт придбання цього майна частково за особисті кошти. Тобто, оскільки судом встановлено, що спірне житло (домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ) придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця (відповідача [PERSON] ), отже вважати спірну квартиру придбаною за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, не можна, а відтак, і виселенню з такої квартири без надання іншого жилого приміщення, відповідачі не підлягають. Зазначений висновок суду також узгоджується і з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02 лютого2022 року у справі № 754/12394/19 та від 28 квітня 2022 року у справі № 752/18354/20. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також у зв`язку з ненаданням відповідачам іншого жилого приміщення суд вважає, що первісний позов ТОВ ФК Приватні інвестиції також не підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позовів вважає за необхідне покласти судові витрати зі сплати судового збору на позивачів за первісним та зустрічним позовами відповідно.

Outcome: dismissed