Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

11.08.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до\~ [PERSON] про\~усунення перешкод\~в користуванні\~майном шляхом\~виселення з\~квартири без\~надання іншого\~жилого приміщення,\~в якій\~позивач просить усунути їй - [PERSON] перешкоди в користуванні належною їй на праві приватної власності квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення із неї [PERSON] , [INFO] , без надання іншого житлового приміщення для проживання. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.12.2005 року, виданим державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Котенок Т.Т., зареєстрованим в реєстрі за № 4-6664, та витягом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9605101 від 18.01.2006 року. Саме ця квартира з 23 січня 2006 року є її зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується записом (відміткою) у її паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 17.04.2001 року Красногвардійським РВУМВС України в Дніпропетровській області. У 2005 році вона була вимушена виїхати до с. Розівка, Гайсінського р-ну, Вінницької області для тимчасового проживання та догляду свого хворого чоловіка [PERSON] , [INFO] , і попросила свого сина [PERSON] раз на тиждень поливати квіти у квартирі і дала йому один комплект ключів. Її чоловік [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.10.2020 року виконавчим комітетом Жерденівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис N219. Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується: довідкою № 247, виданою 10.06.2021 Жердинівським Старостинським округом Гайсинської міської ради Вінницької області, з якої вбачається, що на день смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , також зареєстрований і їх син [PERSON] , 1985 року народження; витягом із погосподарської книги 10 на 2016-2020 роки, виданим Жердинівським Старостинським округом Гайсинської міської ради Вінницької області, з якого вбачається, що членом домогосподарства, окрім померлого власника [PERSON] , є його син [PERSON] , 1985 року народження. Після смерті чоловіка [PERSON] у травні 2021 році приїхала до м. Дніпро з наміром проживати у належному їй на праві приватної власності житлі - в квартирі [ADDRESS] , прийшовши до своєї квартири, намагалась відкрити двері своїми ключами, але в неї це не вийшло, оскільки її ключи не підходили, бо замки були змінені. Вона почала стукати у вхідні двері своєї квартири та нажимати кнопку дзвінку в дверях квартири, на що їй ніхто не відповідав, після чого вона почала телефонувати на номер мобільного телефону своєму синові, який взявши трубку, сказав, що він знаходиться в квартирі, але не впустить її до квартири, повідомив, що це він змінив замки в квартирі, бо вважає цю квартиру своїм житлом і буде проживати в ній сам. Таким чином, відповідач категорично відмовився впускати її до її власної квартири, у зв`язку з чим вона викликала патрульну поліцію та написала заяву стосовно протиправних відносно дій з боку відповідача. Для поновлення своїх прав власника вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою від 28.10.2021 року суддею відкрито провадження у справі та визначено про її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 09.02.2022 року до суду від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якій він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необгрунтованість та на те, що після смерті бабусі у 2005 році позивач передала йому ключі від спірної квартири, щоб він проживав у цій квартирі та доглядав за квартирою, оскільки вона постійно проживала в селі Розівка Вінницької області з його батьком. В`їзжаючи до квартири, він сплатив борги за комунальні послуги та продовжує оплачувати ці послуги, він зробив ремонт у квартирі, замінив труби, сантехніку, замінив замки у дверях квартири, оскільки на час його вселення двері були забиті цвяхами. З 2019 року він проживає в квартирі сім`єю з [PERSON] , [INFO] у них народилась донька. Зазначає, що позивачка ніколи не заперечувала проти його проживання в квартирі, в тому числі з дружиною та дитиною. 20.06.2022 року до суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив, в якому представник наполягав на задоволенні позову. 29.06.2022 року до суду від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 23.08.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість та зазначаючи доводи, викладені у Відзиві на позовну заяву. У наданих 10.03.2023 року заявах представники позивача просили закінчити розгляд справи у їх відсутність без фіксації судового засідання технічними засобами та наполягали на своїх доводах, викладених у судовому засіданні. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши учасників справи, свідка, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до частини третьої статті 3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.\~83\~ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У відповідності до ст.\~10\~ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці у даній справі [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.12.2005 року, виданого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Котенок Т.Т., зареєстрованим в реєстрі за № 4-6664, та витягом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9605101 від 18.01.2006 року. У квартирі за вказаною адресою позивач є зареєстрованою з 23 січня 2006 року, що підтверджується записом у її паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 17.04.2001 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, і ця квартира є її постійним місцем проживання. [PERSON] , [INFO] , з 06.07.1980 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Жердинівською сільською радою Гайсинського району Вінницької області 06.07.1980 року. [PERSON] є батьком відповідача у даній справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. У 2005 році позивачка [PERSON] була вимушена виїхати до с. Розівка, Гайсінського р-ну, Вінницької області для тимчасового проживання та догляду за своїм хворим чоловіком [PERSON] . В зв`язку з зазначеним вона попросила свого сина - [PERSON] раз на тиждень поливати квіти у квартирі [ADDRESS] і дала йому один комплект ключів від дверей квартири. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.10.2020 року виконавчим комітетом Жерденівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис N19. Після смерті чоловіка [PERSON] у травні 2021 році приїхала до м. Дніпро з наміром проживати у належному їй на праві приватної власності житлі - в квартирі [ADDRESS] , прийшовши до своєї квартири, намагалась відкрити двері своїми ключами, але в неї це не вийшло, оскільки її ключи не підходили, бо замки були змінені. Вона почала стукати у вхідні двері своєї квартири та нажимати кнопку дзвінку в дверях квартири, на що їй ніхто не відповідав, після чого вона почала телефонувати на номер мобільного телефону своєму синові, який взявши трубку, сказав, що він знаходиться в квартирі, але не впустить її до квартири, повідомив, що це він змінив замки в квартирі, бо вважає цю квартиру своїм житлом і буде проживати в ній сам. Таким чином, відповідач категорично відмовився впускати її до її власної квартири, у зв`язку з чим вона викликала патрульну поліцію та написала заяву стосовно протиправних відносно дій з боку відповідача, На вказану заяву, зареєстровану у відділенні поліції № 7 Дніпровського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за номером ЖЄО N° 22149 від 17.05.2021, позивач отримала лист-відповідь за вих. № 437/ЖЕО 22147 від 27.06.2021, з якого вбачається, що під час розгляду матеріалу неодноразово було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] , але [PERSON] дома не було, повідомлено, що у разі встановлення місця його знаходження, на нього буде складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП та буде проведено профілактичну бесіду. Враховуючи продовження подальшого чинення їй перешкод в користування квартирою, позивач в червні 2021 року звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення відповідачем злочину такого ж змісту, на що отримала письмову відповідь за вих. № 43.7/ЖЕО-28682 від 27.07.2021, з якої вбачається, що її заяву за фактом самоправних дій з боку її сина [PERSON] щодо користування квартирою [ADDRESS] було зареєстровано в ВП № 7 ДРУГІ ГУНП в Дніпропетровській області до ЖЄО № 22682 від 22.06.2021, та за результатами проведеної перевірки ознак кримінального правопорушення не встановлено, порушень громадського порядку та громадської безпеки не виявлено, зазначено, що відносини, які виникли у неї з сином [PERSON] щодо користування квартирою, належать до цивільно-правових відносин, а тому з питань користування майном їй запропоновано звернутись до суду в приватному порядку. Відповідно ж до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391\~ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу\~Конвенції про права людини\~встановлено, що кожна фізична або юридична\~особа має право мирно володіти своїм майном.\~Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі «Маркс проти Бельгії», в рішення у якій суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». У рішенні по справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав. Рішенням у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» Європейським судом встановлено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.\~16\~ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124\~Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, вищенаведеними положеннями чинного законодавства України передбачено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, у цьому випадку відповідно до змісту статтей 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] позивач зареєстрована та проживала одна, вона не була пов`язана з відповідачем спільним побутом, не мала та не має взаємних прав та обов`язків, він не був членом її сім`ї у розумінні положень Сімейного Кодексу України. Крім того, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується: довідкою № 247, виданою 10.06.2021 Жердинівським Старостинським округом Гайсинської міської ради Вінницької області; витягом із погосподарської книги 10 на 2016-2020 роки, виданим Жердинівським Старостинським округом Гайсинської міської ради Вінницької області. Дозволу відповідачу на вселення до квартири за адресою: [ADDRESS] та проживання в цій квартирі позивач не надавала, договору, в тому числі усного на проживання у даній квартирі вони не укладали, що не спростовано відповідачем. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні представник відповідача, не заперечуючи проти того, що відповідач не надав позивачці можливості вселитися в належну їй квартиру та проживати в ній, зазначив, що після смерті бабусі у 2005 році позивач передала відповідачу ключі від спірної квартири, щоб він проживав у цій квартирі та доглядав за квартирою, оскільки вона постійно проживала в селі Розівка Вінницької області з його батьком. В`їзжаючи до квартири, він сплатив борги за комунальні послуги та продовжує оплачувати ці послуги, він зробив ремонт у квартирі, замінив труби, сантехніку, замінив замки у дверях квартири, оскільки на час його вселення двері були забиті цвяхами. З 2019 року він проживає в квартирі сім`єю з [PERSON] , [INFO] у них народилась донька. Зазначає, що позивачка ніколи не заперечувала проти його проживання в квартирі, в тому числі з дружиною та дитиною, іншого місця проживання він не має. На підтвердження доводів відповідача в судовому засіданні надала пояснення свідок [PERSON] . Суд вважає, що вказані доводи відповідача не є підставою для задоволення позовних вимог позивачки, яка в наслідок незаконного вселення відповідача до належної їй квартири позбавлена права користування квартирою та проживання в ній, оскільки відповідачем чиняться перешкоди в цьому, в тому числі у її вселенні до квартири. Крім того, встановлено, що відповідач має житло за адресою: [ADDRESS] , де він зареєстрований, що ним не спростовано. Відповідно до п. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 : «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.» Невід`ємною умовою становлення правової держави є дотримання прав і свобод громадянина, особливо тих, що гарантовані Конституцією. В умовах сьогодення у суспільстві все більш зміцнюється та виходить на перший план розуміння права на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Так, права людини, що невідривно пов`язані з житловими, встановлені та захищаються низкою нормативних актів, що діють в Україні. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~109\~ЖК України,\~виселення із\~займаного жилого\~приміщення допускається\~з підстав,\~установлених законом;\~виселення проводиться\~добровільно або\~в судовому\~порядку.\~Відповідно до\~ч.3\~ст.\~116\~ЖК України,\~осіб,\~які самоправно\~зайняли жиле\~приміщення,\~виселяють без\~надання їм\~іншого жилого\~приміщення. \~ \~ \~ \~ \~ \~З огляду\~на встановлені\~судом вищевказані\~обставини та\~вимоги чинного\~законодавства,\~вбачається,\~що \~відповідач,\~який без\~законних на\~те підстав\~наразі проживає\~у належній\~позивачці квартирі,\~на вимогу\~власника квартири\~відмовляється \~виселитися з\~неї,\~чим порушується\~право власника\~цього домоволодіння\~ позивачки\~у даній\~справі [PERSON] \~на вільне\~розпорядження та\~ користування своїм майном, тому це право підлягає судовому захисту. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з ухваленням рішення про усунення [PERSON] перешкод у користуванні належною їй на праві власності квартирою за адресою [ADDRESS] шляхом виселення із вказаної квартири [PERSON] , [INFO] , без надання іншого житлового приміщення. Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року №63566/00). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача на користь\~позивача підлягають\~стягненню понесені нею судові витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved