Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, а справу просить розглядати без її участі. Із позовної заяви видно, що в шлюбі з відповідачем у них народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. На даний час дочка є студенткою навчається на денній формі в Навчально-науковому інституті мистецтв Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника. А тому просить стягувати з відповідача аліменти по 6000 грн. щомісячно до 23 річного віку, за умови продовження навчання. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являється, хоча був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Як передбачено ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В свою чергу, положеннями ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.12.2004 року (а.с.11) - [PERSON] народилася [INFO] , яка на даний час є повнолітньою, а її батьком є [PERSON] . Довідкою Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника підтверджується те, що [PERSON] навчається в Навчально-науковому інституті мистецтв Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника на денній формі навчання (освітня програма «Графічний дизайн») (а.с. 15). Як видно із копії договору № 75-06-0 укладеного між [PERSON] та Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника (а.с. 16), плата за навчання становить 104 000 грн. (а.с. 16). Як зазначено в п.20 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно вимог ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, частиною 2 якої передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі ст.ст. 182-184, 191, 198-201 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved