Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою за змістом якої просять: -виключити з актового запису № 90, складеного 19.05.2022 року Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про [PERSON] як батька дитини; -визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина Азербайджана, батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; -внести відомості до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина Азербайджана, в графі прізвище дитини вказати « [INFO] », в графі по батькові дитини вказати « [INFO] », відомості про ім`я, дату та місце народження залишити без змін. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 28.05.2019 року позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак з 2020 року вона перебувала в близьких стосунках з [PERSON] та перебувала з ним у фактично шлюбних відносинах від яких [INFO] народився син [PERSON] , запис про батька якого зроблено на підставі заяви позивача про визнання батьківства та заяви відповідача про невизнання батьківства. У подальшому, в позивачів [INFO] народився син [PERSON] , однак оскільки відповідачем не подано заяви про невизнання батьківства, він був записаний як батько дитини, оскільки їх шлюб з позивачем ще не розірвано. Водночас відповідач фактично не є біологічним батьком, а тому виникла необхідність в судовому порядку виключення відомостей про нього з актового запису про народження [PERSON] , та внесення відповідних змін до такого актового запису щодо батьківства позивача. Ухвалою від 11.07.2022 року відкрито провадження в справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193 ЦПК України. Відповідачем 28.07.2022 року отримано ухвалу про відкриття провадження, а також примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 2025103151198, однак у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Представником Звенигородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано до суду письмові пояснення за змістом яких відсутні заперечення щодо задоволення позовних вимог, а також вказано про необхідність зазначення Ухвалою від 24.10.2022 року за клопотанням представника позивачів у справі призначено молекулярно-генетичну експертизу щодо батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явились. Представником позивачів адвокатом Терещенко (Держан) В.В., повноваження якої підтверджено ордером від 01.06.2022 року серії СА №1028336, подано заяву про підтримання заявлених позовних вимог, розгляд справи за відсутності позивачів, а також відсутності заперечень щодо ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в підготовче засідання та в судові засідання не з`являвся, причину неявки не повідомляв, клопотань від його імені про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З огляду на вказане, судом 08.03.2023 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 28.05.2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.05.2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.12.2020 року Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.05.2022 року Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вказано [PERSON] , громадянство якого не зазначено, та [PERSON] , громадянку України, про що зроблено актовий запис № 90. Висновком експерта від 21.12.2022 року № СЕ-19/124-22/12510-БД встановлено батьківство [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , з вірогідністю 99,9999999667658%. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України), а також Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно змісту ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України батьківство охороняється державою. Згідно ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Приписами ч. 1 ст. 128 СК України передбачено, що батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, підставою для цього є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право упродовж року з дня коли вона дізналася або могла дізнатися про своє батьківство, пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 138 СК України передбачено, що жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Відповідно змісту до ч. 1 ст. 134 СК України рішення суду про встановлення батьківства є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видачі нового Свідоцтво про народження. Згідно ч. 1 ст. 145, ч. 1 ст. 147 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. По батькові дитини визначається за іменем батька. За змістом п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, а мають оцінюватися в їх сукупності, з відображенням результатів такої оцінки в рішенні та наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» до компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану, крім іншого, належить внесення змін до актових записів цивільного стану. Положеннями абз.абз. 1, 4 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Відповідно до змісту ч.ч. 1, 4 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису за наявності достатніх підстав. Згідно ч. 5 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актів записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України. Приписами п.п. 1.1, 1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 (далі - Правила), передбачено, що, за загальним правилом, зміни до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису у випадках, передбачених чинним законодавством. За змістом п.п. 2.13.1, 2.16.4 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, крім іншого, є рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. На підставі рішення суду про визнання батьківства в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях від 17.03.2011 року в справі «Бочаров проти України», від 21.10.2011 року в справі «Коробов проти України», яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Також Європейським судом з прав людини в Рішенні від 07.05.2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації» зауважено, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Враховуючи досліджені судом докази, в суду відсутні сумніви щодо походження малолітнього [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] , [INFO] , що в свою чергу свідчить про відсутність в нього кровної спорідненості з [PERSON] , [INFO] , та в сукупності з дотриманням позивачами вимог ст.ст. 129, 138 СК України, є підставою для задоволення заявлених позовних вимог. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 06.10.2021 року в справі № 755/14176/18. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції позивачів щодо залишення судових витрат за ними, суд не стягує їх з відповідача на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved