Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

ПрАТ «СК «АРКС»» 01 липня 2022 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 16\~976,73 грн. та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. Позов мотивований тим, що 07 березня 2020 року в м. Дніпро на вул. Петрозаводська, 354 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] , були застраховані в ПрАТ «СК «АРКС»» договором добровільного страхування наземного транспорту № 260557а9д від 29 жовтня 2019 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження. Страхувальник звернувся до позивача з заявою про подію та виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту. На підставі акту огляду транспортного засобу від 08 квітня 2020 року, рахунку № [NUMBER] від 04 травня 2020 року та страхового акту № АRХ2563553 від 13 травня 2020 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 88\~906,90 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «УПСК» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ008989751 у зв`язку з чим ПрАТ «УПСК» сплатило на користь ПрАТ «СК «АРКС»» суму страхового відшкодування із врахуванням зносу складових автомобіля Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 71 930,17 грн. Сума виплати страхового відшкодування, яке повинен сплатити позивачу відповідач складає: 88 906,90 грн. 71 930,17 грн. = 16 976,73 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Представник позивача у клопотанні від 21 лютого 2023 року просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у заяві від 23 лютого 2023 року просив розглядати справу без його участі, позов не визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.\~1\~ст.\~15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 29 жовтня 2019 року між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 260557а9д, за умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження (а.с. 5-19). 07\~березня 2020\~року близько\~10-40\~год.\~в м.\~Дніпро на\~вул.\~Петрозаводська,\~354\~водій [PERSON] ,\~керуючи транспортним\~засобом ЗАЗ,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~перед початком\~руху не\~переконався,\~що це\~буде безпечно\~у разі\~чого скоїв\~зіткнення з\~автомобілем Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки (а.с. 4). Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 4). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до правового висновку, викладеного у п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Встановлено,\~що внаслідок\~ДТП,\~яка сталася\~07\~березня 2020\~року за\~участю автомобіля\~ЗАЗ,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~та автомобіля\~Ford\~Focus,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~з вини\~відповідача,\~було пошкоджено\~автомобіль Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , який застрахований в ПрАТ «СК» АРКС»». Вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] , складає 88 906,90 грн. (а.с. 26-29). З матеріалів справи вбачається, що пунктом 28.12 договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 260557а9д від 29 жовтня 2019 року, укладеним ПрАТ «СК» АРКС»» та [PERSON] передбачено, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт. На підставі заяви страхувальника, акту огляду транспортного засобу від 08 квітня 2020 року, рахунку № [NUMBER] від 04 травня 2020 року та страхового акту № АRХ2563553 від 13 травня 2020 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 88 906,90 грн. (а.с. 22-30). Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи на час ДТП була застрахована, позивач ПрАТ «СК АРКС» звернувся до ПрАТ «УПСК» та отримав страхове відшкодування в розмірі 71 930,17 грн. (а.с. 32). Отже, позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, отримав від страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність ПрАТ «УПСК», страхове відшкодування у сумі 71 930,17 грн., проте зазначеної суми недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15. Системний аналіз ст. ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст. 22, 28, 29, 36 Закону № 1961-IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, у позивача наявне право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, оскільки суми відшкодування за полісом цивільно-правової відповідальності недостатньо для відшкодування фактичних витрат позивача на відновлювальний ремонт транспортного засобу потерпілого. Таким чином, різниця між фактично сплаченим страховим відшкодуванням за договором добровільного страхування транспортного засобу та отриманою позивачем сумою страхового відшкодування за страховим полісом відповідача складає 16 976,73 грн. (88 906,90 грн. 71 930,17 грн. = 16 976,73 грн.). Отже, сума збитків, яка не відшкодована ПрАТ «СК «АРКС» становить 16 976,73 грн. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних документів щодо вартості відновлювального ремонту матеріали справи не містять та відповідачем надано не було. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 16 976,73 грн., оскільки страхової виплати (страхового відшкодування), здійсненої ПрАТ «УПСК», недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. покладається на відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved