Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Кулеба І.І. звернулася до суду з позовом про визнання за позивачами права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , зокрема: за [PERSON] - право власності на 2/3 частини житлового будинку, з яких: 1/3 частину будинковолодіння, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] та 1/3 частину - належну їй як члену колгоспного двору, за [PERSON] - право власності на 1/3 частину зазначеного будинковолодіння, належного їй як члену колгоспного двору. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 30 березня 1992 року виконкомом Жеребківської сільської ради Підволочиського району на підставі рішення виконкому від 26 грудня 1991 року за № 25 видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок по [ADDRESS] який належить колгоспному двору і складається з трьох членів двору, головою якого є [PERSON] .. У відповідності до архівної довідки, станом на 1991 рік у згаданому господарстві проживало троє осіб: голова двору - [PERSON] , дружина голови двору - [PERSON] та дочка голови двору - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, заповіту щодо розпорядження своїм майном не залишив. Єдиним спадкоємцем, який спадщину прийняв - була його дружина - [PERSON] . Інший спадкоємець померлого - дочка [PERSON] спадщину не прийняла та спадкувати не бажає. Після звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, їй відмовлено, оскільки вищевказаний житловий будинок належить колгоспному двору, форма власності якого не передбачена чинним законодавством. Враховуючи те, що в позасудовому порядку позивачі захистити свої права на мають можливості, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 09 лютого 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивачі не з`явилася, представник позивача подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача - Підволочиської територіальної громади (Підволочиської селищної ради) Тернопільської області у судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнають, просять справу розглянути без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна № 153, виданої 12 вересня 2022 року Бюро технічної інвентаризації Підволочиського району, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 88,2 кв.м., житловою площею 62,2 кв.м. належить [PERSON] , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 березня 1992 року. Як вбачається з довідки №114, виданої Жеребківським старостинським округом Підволочиської селищної ради 04 листопада 2022 року - будинковолодінння, яке належало померлому [PERSON] знаходилось за адресою [ADDRESS] , яка змінена на [ADDRESS] . У відповідності до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] виготовлений 12 вересня 2022 року, замовник технічної інвентаризації - [PERSON] . Згідно інформації бюро технічної інвентаризації Підволочиського району Тернопільської області №154 від 12 вересня 2022 року будинковолодіння по [ADDRESS] зареєстровано б БТІ за №57 в книзі 01, належить [PERSON] , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 березня 1992 року. Рік будівництва житлового будинку - 1980. Самовільно переобладнані приміщення відсутні. З довідки, виданої архівним відділом Тернопільської області №5 Тернопільської військової адміністрації №1020 від 11.11.2022року убачається, що по документах архівного фонду «Жеребківська сільська рада» у погосподарських книгах с. Жеребки станом на 1991 рік значиться господарство [PERSON] ,1952 р.н., голови домогосподарства, разом з яким проживали [PERSON] - 1951р.н. дружина, [PERSON] , 1976р.н., дочка. Суспільна група господарства - колгоспний двір. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року був введений в дію Закон України «Про власність» в якому відбулося усуспільнення власності і власність колгоспного двору припинила своє існування. Тому до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Таким чином, у відповідності до даних положень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частці житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , як членам колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки вони не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 01 лютого 2012 року. У відповідності до довідки Жеребківської сілсьької ради №223 від 19 серпня 2014 року [PERSON] , 1951 р.н. до дня смерті проживала з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] та доглядала його. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жеребківською сільською радою Підволочиського району 16 жовтня 19776р. [PERSON] [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 липня 2007 року [PERSON] після реєстрації шлюбу 06 лютого 1994 року з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». З роз`яснення приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу №90/01-16 від 14 листопада 2022 року убачається, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом є [PERSON] , яка проживала з чоловіком на час відкриття спадщини, та згідно ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою що спадщину прийняла, за її заявою заведено спадкову справу № 132/2014, проте у зв`язку з тим, що жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться під [ADDRESS] є колгоспним двором, форма власності якого не передбачена чинним законодавством - видати свідоцтво про право на спадщину за законом на неможливо. Згідно з Постановою Верховної Ради Українивід 17 липня 2020року №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» у Тернопільській області ліквідовано Бережанський, Борщівський, Бучацький, Гусятинський, Заліщицький, Збаразький, Зборівський, Козівський, Кременецький, Лановецький, Монастириський, Підволочиський, Підгаєцький, Теребовлянський, Тернопільський, Чортківський, Шумський райони. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17липня 2020року №807-IX«Про утворення та ліквідацію районів» у Тернопільській області утворено Кременецький, Тернопільський та Чортківський райони. При цьому, до Тернопільського району (з адміністративним центром у місті Тернопіль) включено території Байковецької сільської, Бережанської міської, Білецької сільської, Великоберезовицької селищної, Великобірківської селищної, Великогаївської сільської, Залозецької селищної, Збаразької міської, Зборівської міської, Золотниківської сільської, Іванівської сільської, Козівської селищної, Козлівської селищної, Купчинецької сільської, Микулинецької селищної, Нараївської сільської, Озернянської сільської, Підволочиської селищної, Підгаєцької міської, Підгороднянської сільської, Саранчуківської сільської, Скалатської міської, Скориківської сільської, Теребовлянської міської, Тернопільської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868. Статтею 5 Закону визначено об`єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, а саме: земельні ділянки, підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Законодавством не передбачена реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір. Відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 у випадку смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону України «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим законом та іншими законодавчими актами України. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частки будинковолодіння що розташоване по [ADDRESS] , що належить їй як члену колгоспного двору, [PERSON] є власником 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зокрема: частки будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] та частки будинковолодіння, що належить їй як члену колгоспного двору. Проте позивачі не можуть оформити належне їм право власності на частки житлового будинку, оскільки відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності, у зв`язку з чим право позивачів підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved