Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

В листопаді 2022 року заявник звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про визнання безвісно відсутньою [PERSON] ,. Заява\~ обґрунтована тим, що [PERSON] , яка являється донькою заявника, після закінчення школи поїхала навчатися в російський державний університет ім.Іммануїла Канта в м.Калінінград, у 2011 році вона закінчила навчання, однак додому не повернулась. Заявник особисто їздила в м.Калінінград, у заклад де навчалась [PERSON] , та дізналась, що донька виселилась з гуртожитку по закінченню навчання, а також повідомили що вона повинна була повернутися додому в Україну. Однак, донька до дому не повернулась, пошуки марні, жодних даних про місце її перебування не має, а тому, заявник просила суд визнати [PERSON] , безвісно відсутньою. Ухвалою судді від 17.11.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду (а.с. 20). 17.11.2022 року судом зроблено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області, Білоцерківського відділу поліції ГУНП у Київській області, а також ухвалою суду витребувано з Білоцерківського відділу ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) інформацію щодо наявності актового запису про шлюб [PERSON] 19.12.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на запит (а.с. 35) 21.12.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на ухвалу суду (а.с. 36) В судовому засіданні заявник [PERSON] \~ та її представник адвокат Коннова Н.І.\~ підтримали заяву, суду пояснили, що донька заявника в 2011 році закінчила навчання в м.Калінінграді рф, однак додому не приїхала, а тому заявник їздила в росію шукати доньку, але в університеті і гуртожитку повідомили, що [PERSON] , отримала диплом, забрала речі, виселилися з гуртожитку та мала повернутися на Україну, студенти повідомили, що на випускному біля річки знайшли її одяг, однак жодної інформації більше не повідомили. Заінтересована особа Білоцерківський\~ відділ державної\~ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання свого представника не направили, до суду надійшла заява, в якій просили розглянути справу без представника відділу згідно чинного законодавства.\~ (а.с. 36) Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , сусідка заявника, суду показала, що [PERSON] проживала разом з донькою, востаннє бачила [PERSON] приблизно в 2003-2004 роках, відносини у них були нормальні, сварок не чула, зі слів заявника відомо, що [PERSON] виїхала навчатися в м. Калінінград. [PERSON] їздила в м.Калінінград шукати свою доньку, чекала її, плакала, на даний час заявник проживає сама. Суд, вислухавши пояснення заявника та її представника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 30.04.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області. (а.с. 3) Встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] являються власниками в рівних частках квартири [ADDRESS] , що стверджується договором дарування від 22.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І. (а.с. 5) З відповіді Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області № 27.10/109/1100/3-2021, вбачається, що відсутня інформація про місцезнаходження [PERSON] , [INFO] . [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася та до ІТТ № 1 ГУНП в Київській області не поміщалась. (а.с. 7) У частині третій статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до імперативних положень ч. 5 та ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Судом з`ясовано, що заявнику необхідне визнання [PERSON] безвісно відсутньою для подальшого визначення правового режиму нерухомого майна, оскільки [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Заявник не вказує дати з якої слід визнати безвісно відсутньою її доньку, чітко не зазначає\~ рік коли востаннє спілкувалася зі своєю донькою, у суду відсутні докази останньої дати існування відомостей про особу. Таким чином, враховуючи відсутність відомостей протягом року за місцем останнього відомого місця проживання [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутньою, оскільки факт зникнення останньої підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved