Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Вказує про те, що 05.12.2016 року Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області за актовим записом № 24 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В шлюбі із відповідачем народилися син та донька: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через погіршення стосунків, сварки, нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача та неможливості досягти взаєморозуміння, систематичних образ, позивач була змушена подати на розлучення та стягнення аліментів. 18.10.2019 року Ірпінським міським судом Київської області відкрито провадження: ЄУН 367/8322/19, пр. 2/367/2641/2020 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів. 02 липня 2020 року Ірпінським міським судом Київської області в складі головуючої судді Саранюк Л. П., за участі секретаря с/з Бабакової М.В., позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в частині стягнення аліментів з [PERSON] було залишено без розгляду, та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованим 05.12.2016 року Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області, актовий запис № 24. При реєстрації розірвання шлюбу відновлено позивачу прізвище " [PERSON] ". Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку для кожної дитини, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину за минулий період з 18.10.2019 по 26.08.2022 року; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку для кожної дитини, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину з дня подання позовної заяви (27.08.2022) та до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] судовий збір у повному обсязі. Ухвалою суду від 19.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.01.2023 року позивачем було подано до суду клопотання про виклик свідків, у якому просила викликати у судове засідання свідка [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою [ADDRESS] та свідка [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 27.01.2023 через канцелярію суду надійшла заява від позивача, в якій просить розгляд справи проводити за відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що стверджується, зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення, довідкою про доставку смс-повідомлення та оголошенням про виклик в судове засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог\~ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Так, врахувавши подану заяву позивача, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05.12.2016 року Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області за актовим записом № 24 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та розірваний рішенням Ірпінького міського суду Київської області від 02 липня 2020 року. В шлюбі народилися син та донька: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та перебувають на її утриманні. 27.01.2023 року позивачем було подано до суду клопотання про виклик свідків, у якому просила викликати у судове засідання свідка [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою [ADDRESS] та свідка [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою [ADDRESS] . З огляду на ч. 2 ст. 91 ЦПК України, у заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Враховуючи, що позивачем у клопотанні про виклик свідків не зазначено обставини, які можуть підтвердити ці свідки, тому суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання про виклик свідків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на ч. 2 ст. 79 СК України, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Оскільки, угоди щодо добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання спільних дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Як вбачається з копії переписки між позивачем та відповідачем, позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача з жовтня 2021 року, однак відповідачем не було сплачено аліменти. Тому суд вважає за можливе частково задовольнити вимогу про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в тому числі за минулий період, а саме з 01.09.2021 по 31.08.2022 року. Суд відмовляє у стягненні аліментів за період з 18.10.2019 по 26.08.2022 року, оскільки така вимога суперечить нормам частини 2 статті 79 СК України. А також суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] ( [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Васильківським РВ УДМС України в Київській області 13 червня 2015 року, РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ID-паспорт № [NUMBER] , виданий органом 3215 24 вересня 2020 року, РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку для кожної дитини, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину з дня подання позовної заяви, тобто 01.09.2022 року та до досягнення дітьми повноліття, а саме до [INFO] та 10.02.2037 року відповідно. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що з відповідача вже стягуються аліменти на користь позивача в розмірі 1/4 частина від доходу відповідача щомісячно, однак суд враховує норми ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 84,\~180-182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial