Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23.11.2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Під час спільного проживання у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між позивачем та відповідачем припинились внаслідок різних життєвих поглядів. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано, про що 28 травня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 287. З моменту розлучення і по теперішній час, дитина - [PERSON] , проживає з позивачем. Відповідно до рішення суду відповідач [PERSON] з 15.06.2011 року і до досягнення його дочкою [PERSON] повноліття сплачував аліменти в розмірі від усіх видів заробітку. Починаючи з 01 вересня 2021 року [PERSON] навчається в Київському університеті культури, денної форми навчання на контрактній основі. Строк закінчення навчання 30 червня 2025 року. На даний час позивач вимушена самостійно оплачувати навчання дитини. Крім того, [PERSON] , навчаючись на денній формі навчання, не має власних джерел доходів, знаходиться на утриманні матері і в зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, відповідно до норм чинного законодавства України він має можливість і зобов`язаний допомагати позивачу утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги батька. З урахуванням того, що позивачу невідомі джерела та розмірі доходів відповідача, вважає за доцільне просити суд стягувати аліменти з відповідача у види частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу подання позову до суду і до закінчення дитиною навчання - 30 червня 2025 року. Ухвалою від 07.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.07.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Обгрунтовуючи відзив, відповідач посилається на те, що він не визнає позовні вимоги, оскільки позивачем на його думку обрано неправильний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до позовних вимог позивача, вона просить стягувати аліменти до 30 червня 2025 року, посилаючись на те що на даний час дитина є студентом 1 - го курсу навчального закладу. Але на даний час не є встановленою та обставина, що дитина буде навчатись до 30 червня 2025 року, це є припущення, на якому не може ґрунтуватись доказування. У разі припинення навчання дитини, з будь яких підстав (відрахування, вагітність, зміна місця проживання, просто відсутність бажання навчатись далі, тощо), не припиниться стягнення аліментів, так як рішенням суду буде встановлено стягнення аліментів до певної дати, що покладе на відповідача додаткові обтяження, такі як збирання документів та подачі до виконавчої служби. Законодавець не випадково пов`язав стягнення аліментів з настанням певної події, а не певної дати. Відповідно до вищезазначеного, відповідач вважає, що позовні вимоги повинні ґрунтуватись на настанні певної події, а саме припинення навчання, а не настанням певної дати - 30 червня 2025 року. Відповідно, у задоволенні позову вважає, що повинно бути відмовлено. Крім того, відповідач вважає, що дитина самостійно може обирати місце свого проживання, оскільки має повну цивільну дієздатність, а також звертає увагу суду, що позивач не надала доказів проживання дитини з нею та що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу, не надала доказів щодо потреби у матеріальній допомозі та наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу. У відповідача на утриманні перебувають малолітня донька 11 років та мати, інвалід ІІ групи. Приблизний дохід відповідача в місяць в середньому становить 15 000 грн. Відповідач погоджується на сплату аліментів у розмірі 1/8 від його доходу. 10.08.2022 року від сторони позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якому позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі, оскільки утримувати свою дитину це є обов`язком відповідача та на думку позивача, суд повинен критично ставитись до наведених у відзиві відповідачем обставини щодо зменшення розміру частки аліментів на утримання їх спільної дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення. В судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов та просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Від третьої особи на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких вона просила суд про розгляд справи у її відсутність та ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно і до закінчення нею навчання - 30 червня 2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ч.3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2003 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення суду відповідач [PERSON] з 15.06.2011 року і до досягнення його дочкою [PERSON] повноліття сплачував аліменти в розмірі від усіх видів заробітку. [INFO] [PERSON] досягла повноліття. Відповідно до копії договору про навчання у закладі вищої освіти №03685 від 23.08.2022 р. [PERSON] вступила в заклад вищої освіти "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на денну форму навчання. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 34 4000, термін навчання з 05.09.2022 року по 30.06.2024 рік, що підтверджується копією додатка 1 до договору про навчання у закладі вищої освіти від 23.08.2022 року №03685, договір №03685-пп про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 23.08.2022 р. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом з позивачем, сторони не досягли згоди щодо розміру матеріального утримання дочки, остання продовжує навчання, а платник аліментів має можливість надавати матеріальне забезпечення дитині, а тому позивач вважає, що існують обставини для застосування ст. 199 СК України. У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо).Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання в будь-якій формі. Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Обов`язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється, якщо відпадає хоча б одна з умов, сукупність яких є необхідною для його виникнення. Таким чином, цей обов`язок припиняється у разі: а) досягнення дочкою, сином двадцяти трьох років; б) припинення дочкою, сином навчання; в) припинення потреби дочки, сина в матеріальній допомозі; г) припинення можливості батьків надавати матеріальну допомогу; д) смерті (оголошення померлою) однієї із сторін зобов`язання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У ч. 1 вказаної статті міститься відсильна норма, згідно з якою суд визначає розмір аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. У ч. 2 статті вказано, що суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина суд враховує такі обставини:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі частини від всіх видів доходів боржника щомісячно, починаючи з 05.06.2022 року і до закінчення дитиною навчання - 30 червня 2025 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 липня 2011 року Виконавчим комітетом Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області у відповідача [PERSON] 22 червня 2011 року від іншого шлюбу з [PERSON] , народилась дочка - [PERSON] , яка перебуває на його утриманні. Крім того, відповідач зазначає, що на його утриманні також перебуває його матір - [PERSON] , [INFO], яка відповідно до копії довідки МСЕК сер. КИЕ -1 №002686 від 28.03.1996 року являється інвалідом ІІ групи (інвалідність встановлена безстроково). Згідно копії довідки Акціонерного товариства «Фармак» від 20.02.2023 року, [PERSON] працює в АТ «Фармак» з 05.02.2016 р. на посаді слюсаря з ремонту технологічних установок, його доходи складають за період з 01.06.2022 р. по 31.01.2023 р. - 189 148,15 грн., з яких сума утриманих аліментів становить 30 378 грн., які як пояснив відповідач, він добровільно сплачує на утримання повнолітньої дочки - [PERSON] . Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років або припинення останньою навчання. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. Відповідачем доказів щодо неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дочки суду не надано, а навпаки надано докази про добровільне перерахування коштів на її утримання в розмірі 15% від частини його доходу. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи уваги те, що [PERSON] продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідачем не надано доказів неможливості надання такої допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини, в розмірі 1/6 частини від всіх доходів відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial