Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

20.10.2021 р. керівник Золотоніської окружної прокуратури звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Вознесенської сільської ради, виконавчого комітету Вознесенської сільської ради до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що прокуратурою було встановлено з ЄДРСР про наявність рішення Золотоніського міськрайонного суду по справі №695/844/20 від 17.06.2021 р., яким позов [PERSON] до Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про скасування наказу про оголошення догани та про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ №31 від 20.03.2020 року «Про догану [PERSON] » та №8 від 23.03.2020 року «Про звільнення [PERSON] ». Стягнуто з КУ «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу\~в розмірі 183048,51 грн. без вирахування податків і обов`язкових платежів, що мають справлятися при виплаті заробітної плати; моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. та судовий збір у сумі 840,00 грн. Стягнуто з КУ «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера КУ «ЦНСП» Золотоніської районної ради здійснено директором КУ «ЦНСП» Золотоніської районної ради Нагаєвським О.Г. На виконання рішення Вознесенською сільською радою 22.07.2021 р. було виплачено [PERSON] грошові кошти в сумі 183048,51 грн. Зважаючи на те, що [PERSON] було звільнено з порушенням закону, що встановлено рішенням суду від 17.06.2021 у справі № 695/884/20, за наказом директора КУ «ЦНСП» Золотоніської районної ради Нагаєвського О.Г. № 8 від 23.03.2020, службова особа, яка видала наказ про звільнення, винна у завданій шкоді, що заподіяна органу місцевого самоврядування в зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, шкода, що заподіяна\~органу місцевого\~самоврядування та завдана незаконним звільненням працівника у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на підставі ст. 237 КЗпП України підлягає стягненню з Відповідача. Ухвалою суду від 27.10.2021 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 02.12.2021 р. від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому він заперечив проти позовних вимог у повному обсязі. У відзиві вказав, що подання даного позову є передчасним, оскільки ним подано апеляційну скаргу на рішення суду №695/844/20 від 17.06.2021. Крім того відповідач зазначив, що на час звільнення [PERSON] він мав всі підстави для втрати довіри до неї, оскільки за фактом незаконної її діяльності в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження від 04.03.2019 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України. 03.06.2019 р. [PERSON] було затримано в порядку ст. 208 КПК України та слідчим суддею обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади строком до 06.08.2019 р. Досліджуючи первинні бухгалтерські документи, як керівник установи, відповідач вбачав обґрунтованими відомості про вимагання [PERSON] неправомірної вимоги. У разі скасування рішення апеляційним судом, відповідач вважає, що будуть відсутні підстави вважати звільнення незаконним та відсутні підстави для стягнення з нього коштів за даним позовом. 22.02.2022 р. керівник Золотоніської окружної прокуратури надіслав до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що рішенням суду є доведеним факт звільнення з порушенням вимог трудового законодавства, яке допущено з вини директора КУ «ЦНСП» [PERSON] . На виконання рішення Вознесенською сільською радою виплачені грошові кошти [PERSON] , які підлягають стягненню з відповідача. У судове засідання прокурор не прибув, але скерував заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Від представника Вознесенської сільської ради та представника виконавчого комітету Вознесенської сільської ради надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.06.2021 р. Золотоніським міськрайонним судом винесено рішення по справі №695/884/20, яким ухвалено: «Позов [PERSON] до Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про скасування наказу про оголошення догани та про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково. Визнати незаконним та скасувати Наказ Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області №31 від 20.03.2020 року про догану [PERSON] . Визнати незаконним та скасувати Наказ Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області №8 від 23.03.2020 року про звільнення [PERSON] . Поновити [PERSON] на посаді головного бухгалтера Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Стягнути з Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу\~в розмірі 183048,51 (сто вісімдесят три тисячі сорок вісім) гривень 51 (п`ятдесят одна) копійка без вирахування податків і обов`язкових платежів, що мають справлятися при виплаті заробітної плати. Стягнути з Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) 00 грн. Стягнути з Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь [PERSON] судовий збір у сумі 840 гривень 00 копійок. Стягнути з Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь держави судовий збір у розмірі 1921 гривня 00 коп. Допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та в частині поновлення [PERSON] на посаді головного бухгалтера Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. У решті позовних вимог\~відмовити». Дане рішення суду набрало законної сили 22.07.2021 р. 12.02.2022 р. Черкаським апеляційним судом апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 червня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про скасування наказу про оголошення догани та про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України. Згідно копії платіжного доручення №55 від 22.07.2021 Виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради було перераховано на рахунок [PERSON] , відкритий в АТ Ощадбанк середній заробіток за час вимушеного прогулу по рішенню суду від 06.07.2021 р. по справі №695/884/20 в сумі 183048,51 грн. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно п. 8 ст. 134 КЗпП України службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. За нормами ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Згідно ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, зокрема, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону. Як вбачається з рішення Золотоніського міськрайонного суд Черкаської області від 06.07.2021 р. по справі №695/884/20 судом встановлено, що звільнення [PERSON] було незаконним. З копії наказу від 23.03.2020 р. №8 «Про звільнення [PERSON] » вбачається, що він був винесений директором КУ «Територіальний центр в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області Нагаєвським О.Г. З вказаного вбачається, що [PERSON] являвся службовою особою, винною в незаконному звільненні [PERSON] , тому на нього відповідно до ст.237 КЗпП України покладено обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, зокрема, у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. За пунктом 20 вищевказаної постанови, право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі. Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що при незаконному звільнені або переведені на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 КЗпП України та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11.04.1992) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб. Обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущені ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, при незаконному звільненні працівника настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, може бути покладено при допущенні ними будь-якого порушення закону. Суб`єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно зі ст. 56 ЦПК України з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), в якій самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». З листа Виконавчого комітету Вознесенської сільської ради від 23.09.2021 р. №1816 та листа Вознесенської сільської ради від 23.09.2021 р. №1817 вбачається, що вони з об`єктивних причин (через дефіцит надходжень) не мали фактичної можливості вжити заходи щодо примусового стягнення завданої шкоди колишнім керівником КУ «Територіальний центр в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради [PERSON] . Проявлена бездіяльність Вознесенською сільською радою та її структурним підрозділом виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради щодо вжиття заходів для захисту місцевого бюджету, що проявилась у пасивній поведінці в межах стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, негативно впливатиме на дохідну частину бюджету та фінансування видатків держави, відповідно порушує інтереси держави (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 4/166 «Б», від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 23.04.2019 у справі № 910/3169/18). Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову. Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України у Постанові від 21.12.2016 у справі № 675/28/15-ц. Судом встановлено, що в зв`язку з виплатою Виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради незаконно звільненому працівнику [PERSON] , середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підтверджується платіжними дорученнями, у Виконавчого комітету виникло право регресної вимоги про стягнення вказаної суми з відповідача. Однак, в порушення інтересів держави, Виконавчий комітет Вознесенської сільської ради з позовом до суду про стягнення з [PERSON] шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника не звертався. Таким чином, факт не звернення до суду Виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради, як уповноваженим на захист інтересів держави органом, з позовом свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника та звернення до суду з таким позовом Золотоніською окружною прокуратурою, відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (п. 6.43). Разом з тим, відповідно до Висновку про застосування норм прав, що викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки ні Вознесенською сільською\~радою,\~ні,\~виконавчим комітетом\~Вознесенської сільської\~ради жодних заходів, спрямованих на усунення порушень законодавства, не вживалось, у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту їх прав та інтересів, та звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного, суд, приходить до висновку, що прокурор мав усі законні підстави для звернення до суду з позовом та ним надано достатньо доказів у підтвердження заявлених вимог, тому позов підлягає до повного задоволення. Відповідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2745,73 грн.

Outcome: approved