Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

У листопаді 2022 року ОСББ «Товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), у якому просило стягнути заборгованість за комунальні послуги в загальному розмірі 114 739, 30 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та гаражного боксу [ADDRESS] обслуговується та перебуває на балансі ТСББ «Комфорт». Внаслідок невиконання своїх зобов`язань за період з 01.01.2020 по 30.09.2022 за відповідачем рахується заборгованість, оскільки відповідач фактично з 2002 року припинила регулярну оплату щомісячних платежів за послуги, що фактично надавались та надаються відносно належної їй квартири та гаражного боксу, в тому числі послуги і витрати ТСББ «Комфорт» щодо: утримання будинку та прибудинкової території, опалення, опалення МЗУ, цільових внесків на формування загального ремонтного резервного фонду в розмірі 10% від щомісячного платежу на утримання будинку та прибудинкової території. Внаслідок невнесення вищевказаних платежів за період з 01.01.2020 року по 30.09.2022 року включно утворилась заборгованість в розмірі 75856, 86 грн. За утримання гаражного боксу за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 15684, 36 грн. Оскільки у відповідача виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку вона у добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь ТСББ «Комфорт» заборгованості за житлово-комунальні послуги в загальній сумі 114739, 30 грн, яка складається з заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 95080, 26 грн з урахуванням 75856,86 основного боргу, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 14 322,84 грн., 4900,56 грн. 3% річних від простроченої суми; заборгованості за утримання гаражного боксу - [NUMBER] , 04 грн. з урахуванням 15684, 36 грн. основного боргу, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 2 961,43 грн. і 3% річних від простроченої суми в розмірі 1013, 25 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. Ухвалою суду від 18.11.2022 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. До суду надійшов відзив представника відповідача на заявлені вимоги, в яких представник просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що у наданих позивачем документах на підтвердження позовних вимог не вказано строк виконання зобов`язання, а загалом рішенням загальних зборів встановлено лише розмір самих внесків без чіткого порядку чи вказівки про їх сплату. Таким чином, наслідки прострочення виконання зобов`язання, зокрема нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, штрафних санкцій повинні розраховуватись з обґрунтуванням пропущених строків боржником. Проте, позивач не надав жодної інформації про пропуск відповідачем строків виконання зобов`язання, а лише представив суду розрахунок без його належного доведення та правової підстави. Таким чином, відповідач повністю заперечує наявність у нього заборгованості, адже позивач не пред`являв вимогу про сплату, рішенням загальних зборів не було встановлено строків здійснення відповідних розрахунків; щодо послуг ЖКП; позивач не є належним суб`єктом і на укладання таких правочинів, оскільки його не було уповноважено рішенням загальних зборів, і на пред`явлення вимоги. Нарахування інфляційних втрат на штрафних санкцій було заборонено законом з огляду на запровадження в країні карантину. Відповідь на вказаний відзив від представника позивача не надходила до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Оцінивши надані суду докази, ретельно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 130,70 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серія [NUMBER] від 12.04.2002 року. Також. відповідно до свідоцтва про право власності на гаражний багатобоксовий серія [NUMBER] [PERSON] є власником гаражного боксу № [NUMBER] будинку [ADDRESS] . Управителем будинку [ADDRESS] є Товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт». Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами, створюється об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Державна реєстрація юридичної особи - Товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» відбулась 25.04.2001 року, код ЄДРПОУ 26008186. ТСББ «Комфорт» є виконавцем функцій з своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів будинку. Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань містобудування та житлової політики. Як вказано представником позивача в позовній заяві, станом на день звернення до суду з даним позовом, між ТСББ «Комфорт» та [PERSON] відсутній укладений договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13). Також, у Постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07.07.2020 року висловлена правова позиція, відповідно до якої: "Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).". Рішенням Загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТСББ Комфорт» від 14.12.2019 року було затверджено бюджет (кошторис) та розміри щомісячних внесків та платежів співвласників ТСББ «Комфорт» на 2020 рік, яким затверджено розмір щомісячних внесків для власників квартир на управління та утримання будинку та прибудинкової території, на утримання служби консьєржів, цільові внески на створення ремонтного фонду - 10% від суми платежів на утримання будинку, прибудинкової території, утримання консьєржів (на рівні 2019 року) та внески для власників гаражних боксів. Рішенням Загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « ТСББ Комфорт» від 24.12.2020 року було затверджено бюджет (кошторис) та розміри щомісячних внесків та платежів співвласників ТСББ «Комфорт» на 2021 рік, яким затверджено розмір щомісячних внесків для власників квартир на управління та утримання будинку та прибудинкової території, на утримання служби консьєржів, цільові внески на створення ремонтного фонду - 10% від суми платежів на утримання будинку, прибудинкової території, утримання консьєржів (на рівні 2019 року) та внески для власників гаражних боксів. Рішенням Загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « ТСББ Комфорт» від 17.12.2021 року було затверджено бюджет (кошторис) та розміри щомісячних внесків та платежів співвласників ТСББ «Комфорт» на 2022 рік, яким затверджено розмір щомісячних внесків для власників квартир на управління та утримання будинку та прибудинкової території, на утримання служби консьєржів, цільові внески на створення ремонтного фонду - 10% від суми платежів на утримання будинку, прибудинкової території, утримання консьєржів та внески для власників гаражних боксів. Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи, а саме з наданого позивачем розрахунку заборгованості та довідок, вбачається, що за період часу з 01.01.2020 року по 30.09.2022 року за відповідачем обліковується заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території - 75 856, 86 грн., та за утримання гаражного боксу у розмірі 15 684, 36 грн. Враховуючи, що позивач є балансоутримувачем, управителем та виконавцем комунальних та інших послуг у будинку за адресою: [ADDRESS] , які були надані відповідачу, що є власником квартири [ADDRESS] у вказаному будинку та гаражного боксу за вказаною адресою, при цьому відповідач зобов`язання щодо сплати цих послуг не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині вимог про стягнення основної боргу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо застосування до спірних відносин штрафних санкцій передбачених ст.625 ЦК України, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, вона на вимогу позивача повинна сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду з цього приводу висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц. Щодо посилання представника відповідача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17.03.2021 р. необхідно зазначити наступне. Пунктом 4 частини 3 Розділу Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 530-ІХ від 17.03.2020 визначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норма статті 625 ЦК передбачає нарахування процентів із застосуванням індексу інфляції, що має компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а нарахування 3 % річних від простроченої суми є платою за користування грошовими коштами, а не штрафною санкцією у розумінні положень статті 549 ЦК України. Стягнення інфляційних втрат та 3% річних, що не є тотожним штрафу та пені, оскільки передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, так як виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц. З вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені) позивач не звертався до суду. Таким чином, проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються мораторій. встановлений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530-IX, а тому нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України в даному випадку підлягають застосуванню в період з 12.03.2020 по 24.02.2022 р. за неналежне виконання відповідачем обов`язку зі сплати платежів за надані послуги. Надані позивачем розрахунки нарахувань згідно ст. 625 ЦК України, а також основної заборгованості є математично вірними та жодним контррозрахунком представника відповідача не спростовано. Відповідач взагалі вважає, що у неї відсутній обов`язок сплачувати за житлово-комунальні послуги які надаються позивачем за адресою, де розташована її нерухомість, на що суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність укладеного договору між сторонами не є підставою для звільнення відповідача від сплати за житлово-комунальні послуги, що неодноразово було наголошено у висновках Верховного Суду в подібних правовідносинах. Жодних доказів того, що позивач неналежним чином надає житлово-комунальні послуги відповідач не надає до суду, при цьому згідно ст.89 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів цивільного процесуального закону докази у процесі мають відповідати певним критеріям. Зокрема докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК), допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.79 ЦПК), достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК) та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК). Порядок оформлення претензій споживачів передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, за результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Відповідно до ч.6 ст.27 вказаного Закону України, у разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем), як передбачено ч.7 ст.27 вказаного Закону. Отже, за змістом даних норм належними та допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, доказами щодо ненадання (неналежного надання) послуг має бути відповідна претензія та відповіднй акт-претензія, які в даному випадку не надано відповідачем при спростуванні заявлених вимог. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень скасування в судовому порядку рішень загальних зборів ОСББ "Комфорт", в яких були затверджено тарифи за житлово-комунальні послуги, а також визнання укладених позивачем договорів про постачання теплової енергії, вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, обслуговування ліфтів недійсними або розірваними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, суд вбачає заявлені вимоги обгрунтованими, та не спростованими відповідачем належними та допустими доказами, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

Outcome: approved