Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Мазурова К.Д. звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] померла мати сторін [PERSON] , та після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема на житловий будинок в [ADDRESS] . На день смерті з [PERSON] були зареєстровані її сини, [PERSON] та [PERSON] які фактично вступили в спадщину як спадкоємці першої черги, бо були зареєстровані із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законом строку не заявили про відмову від неї. Однак відповідач [PERSON] протягом 10 років не проживає за вказаною адресою, взагалі протягом багатьох років не знаходиться в Україні та не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В., де отримав роз`яснення щодо оформлення спадковий прав на майно спадкодавця, зокрема те, що відповідач, навіть без фактичного проживання також має право на частку від майна, адже на момент смерті був зареєстрований разом зі спадкодавцем. Тому позивач вимушений звернутись до суду для встановлення факту не проживання [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання його таким, що не прийняв спадщину. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від адвоката надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він позовні вимоги визнає в повному обсязі та зазначив, що він з 31.05.2013 року проживає в Польщі, м. Щецин та по теперішній час. На час смерті матері [PERSON] він хоч і був зареєстрований разом з нею в [ADDRESS] , однак фактично не проживав. Третя особа приватний нотаріус Хоменко О.В. в судове засідання також не з`явилась, направила до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справ суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В суді встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.9) Згідно довідки № 04 від 02.02.2022 року виданої виконавчим комітетом Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області [PERSON] на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] разом з синами [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 1992 року народження та онукою [PERSON] , 2012 року народження. Заповіт від імені [PERSON] . Бездрицькою сільською радою не складався і не посвідчувався ( а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями, який належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу №876 від 30.05.1996 р. та земельна ділянка площею 0,04 га кадастровий номер 5924780900:04:001:1784, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), який належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 14.11.2013 р. та витягу з ДРРП №12811964 від 14.11.2013 р., земельна ділянка загальною площею 0,1306 га, кадастровий номер 5924780900:04:001:1785, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 14.11.2013 р. та витягу з ДРРП №12790553 від 14.11.2013р., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 12-17). Відповідно до інформаційного листа № 160/01-16 від 06.02.2023 року, приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В., позивачу [PERSON] було роз`яснено щодо оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON] на майно спадкодавця, зокрема те, що [PERSON] , навіть без фактичного проживання також має право на частку від майна, адже на момент смерті був зареєстрований разом зі спадкодавцем. (а.с.26). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування»\~роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до пленуму Верховного Суду України в п. З, 23 Постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Державна реєстрація у квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18) та від 28 квітня 2021 року, справа №204/2707/19 (провадження №61-15380св20). Положеннями ч. ч. 1,6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно- територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, тому останній не може вважатися таким, що прийняв спадщину після матері [PERSON] . За таких обставин суд вважає, що необхідно позовну заяву [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved