Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 21 квітня 2007 року по 22 жовтня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Зазначає, що ініціатором розірвання шлюбу був саме [PERSON] , оскільки, починаючи з березня 2008 року він почав виїжджати за межі країни на довготривалий час, де створив нову родину, а тому наполягав на розірванні шлюбу. Окрім того, позивачка вказує, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі, вона придбала будинок [ADDRESS] , за кошти які були взяті нею у борг. Відповідачем кошти на придбання вищевказаної будинку взагалі не надавались. До того ж, вказує, що відповідач на період придбання будинку проживав та був зареєстрований за іншою адресою та не виявляв бажання реєструватися у даному будинку, оскільки вважав, що будинок придбано за кошти позивачки. Враховуючи, що будинок придбано позивачкою за її особисті кошти, він не являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справ, у судовому засіданні участі не приймала, надавши письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи їм повідомлялося у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відзиву на позов від відповідача не надходило. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в період з 21\~квітня 2007\~року по\~22\~жовтня 2012\~року сторони перебували у зареєстрованому у шлюбі (а.с. 19-20). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами від 22 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу, Васкан О.М. придбала у [PERSON] за суму в розмірі 10000,00 гривень будинок [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно розписки від 20 жовтня 2008 року, [PERSON] , [INFO] , для придбання будинку взяла в борг 10000,00 гривень у [PERSON] , [INFO] . 01 червня 2014 року борг повернуто у повному обсязі, про що зазначено у розписці (а.с. 23). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Позивачка у своїх вимогах просить визнати спірний будинок особистою приватною власністю, оскільки, на думку позивачки вказаний будинок не є об`єктом спільної сумісної власності, а є її особистою приватною власністю, так як набутий за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. Разом з цим, п.3 ч.1 ст. 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Фактично єдиним доказом на який посилається позивачка як на доказ придбання спірного нерухомого майна за власні кошти є розписки від 20 жовтня 2008 року. Однак, надана позивачкою розписка сама по собі жодним чином не підтверджує придбання нею будинку [ADDRESS] за кошти взяті у борг. Обставини на які посилається позивачка не підтверджуються жодними іншими доказами або свідками. Таким чином, твердження позивачки, що спірний будинок було придбано за її особисті кошти, не були доведені в ході розгляду справи шляхом надання суду належних та допустимих доказів, у зв`язку з цим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на будинок за позивачкою, задоволенню не підлягають. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed