Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

20 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов вказаний позов. Позов обґрунтовано тим, що у період з 18.02.2011 перебував у шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням суду від 01.12.2022. У шлюбі у них народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що відповідач не бере участі у навчанні, лікування та вихованні дітей, не цікавиться їхнім життя. Позивачка зауважує, що відповідач зловживає алкогольними напоями, його поведінка є агресивною, що негативно впливає на дітей. Так, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2022 відповідача було визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбачено ч. 1 ст. 125 КК України. Ухвалою суду від 3 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 12 січня 2023 року на адресу суду висновок органу опіки та піклування Боратинської сільської ради щодо визначення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, не заперечували щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавалось. Згідно з електронним сайтом Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2011 року, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області суду від 1 грудня 2022 року у справі №161/13008/22. В шлюбі у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Позивачка вказує, що відповідач не бере участі у навчанні, лікуванні та вихованні дітей, не цікавиться їхнім життя, вона сама їх утримує. Позивачка зауважує, що відповідач зловживає алкогольними напоями, його поведінка є агресивною, що негативно впливає на дітей. Так, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2022 відповідача було визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбачено ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 13-14). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18 (провадження № 61-18612св19) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області у висновку від 29.12.2022 №498 «Щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] » вказав, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Батька дітей [PERSON] вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2022 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 150 годин громадських робіт з відбуванням покарання не більше 4 годин на день, вид яких визначають органи місцевого самоврядування (а.с .13-14). У довідці Гіркополонківського закладу дошкільної освіти №1 «Ромашка» Луцького району Волинської області від 29.09.2022 №04 вказано, що [PERSON] , [INFO] , відвідує даний заклад, він завжди охайно доглянутий, мама постійно спілкується з педагогами, цікавить життям дитини, відвідує дитячі свята (а.с. 11). [PERSON] , 2011 р.н., є учнем 6Б класу КЗЗСО «Гіркополонківський ліцей Боратинської сільської ради». Згідно з довідкою КЗЗСО «Гіркополонківський ліцей Боратинської сільської ради» від 29.09.2022 №43 вихованням сина займається мама, контролює навчання дитини, бере активну участь у громадському житті класу, відвідує батьківські збори. Батько дитини навчанням дитини не цікавиться, з класним керівником не спілкується (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21.12.2022 малолітні діти проживають з матір`ю за адресою [ADDRESS] , умови проживання - хороші, в кімнатах зроблено ремонт, меблі та побутова техніка нового зразка, діти забезпеченні сезонним одягом, взуттям, іграшками, шкільним приладдям, засобами особистої гігієни. Судом встановлено, що позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні із дітьми, а також участі у їх вихованні. Батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати. Визначаючи місце проживання дітей з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дітей, так як діти мають сильний емоційний зв`язок саме з матір`ю. Наявними у матеріалах справи доказами, зокрема висновком органу опіки та піклування, підтверджено, що дітям за місцем проживання матері створені всі необхідні умови для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Враховуючи викладене вище, крізь призму врахування найкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. Крім того, визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання.

Outcome: approved