Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

У грудні 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивачі зазначили, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.12.2021 року, вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Також позивачі зазначають, що у березні 2012 року вони надали можливість проживати у вищевказаній квартирі [PERSON] - батьку позивача, та його дружині [PERSON] . З вересня 2020 року, [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає, проте реєстрація відповідача у квартирі, створює позивачам перешкоди у розпорядженні квартирою. У зв`язку із цим вони звернулися до суду. Позивачі у судове засідання не з`явилися, однак представником надано заяву про розгляд справи без їх участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причин неявки до суду не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.12.2021 року, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним». Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 27.10.2021 року, [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 05.04.2012 року. Судом встановлено, що [PERSON] за вище вказаною адресою була зареєстрована як дружина батька власника квартири, [PERSON] , при цьому останній помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданмим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 22957 (а.с. 12). Відповідач була зареєстрована у квартирі у зв`язку з укладанням шлюбу з батьком позивача, з матеріалів справи вбачається, що останній помер, тобто сторони по справі втратили родинний зв`язок, а від так дані правовідносини одночасно підпадають під дію ст. 406 ЦК України. Таким чином, розірвання шлюбу і як наслідок припинення сімейних відносин між сторонами по справі є обставиною, яка підпадає під дію ч. 1 ст. 406 ЦК України, оскільки відповідач була зареєстрована в квартирі у зв`язку із укладанням шлюбу з батьком позивача, а оскільки вказана обставина припинилася, то як наслідок, припиняється і сам сервітут. Крім того, за твердженнями позивачів, [PERSON] припинила проживання в квартирі [ADDRESS] у вересні 2020 року добровільно, ще до смерті батька позивача, що не було спростовано відповідачем в судовому засіданні. Так відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім зазаначеного, відповідно до довідки Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві від 27.10.2022 року вбачається, що [PERSON] з приводу перешкод у проживанні чи вчинення перешкод у користуванні нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] в період з 01.01.2020 року по теперішній час до правоохоронних органів не зверталась. Також, в матеріалах справи міститься копія позовної заяви про розірвання шлюбу з батьком позивача [PERSON] , в якій [PERSON] зазначила фактичне місце проживання за іншою адресою: [ADDRESS] , яка відмінна від місця реєстрації останньої. Згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.12.2021 року, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного, та

Outcome: approved