Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

25.07.2022 р. ТОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.09.2018 р. між акціонерним товариством «Юнекс банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0.014.66.0918.ФО_К, за яким банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 29 999 грн. зі сплатою процентів за користування у розмірі 12 процентів річних, та комісією за обслуговування кредиту 2, 99 процентів щомісячно; 31.03.2021 р. між акціонерним товариством «Юнекс банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» був укладений договір факторингу № 31/03-2021, відповідно до якого акціонерне товариство «Юнекс банк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором; відповідач отримавши кредит належним чином своїх обов`язків за договором не виконувала, використавши кредитні кошти, не здійснювала погашення боргу, сплату процентів та інших обумовлених договором платежів, в результаті чого станом на 31.03.2021 р. утворилася заборгованість в розмірі 64166,15 грн., з яких: 20080,45 грн. - заборгованість за кредитом; 5780,20 грн. - заборгованість по тілу кредиту прострочена на дату подання цього позову; 61,98 грн. - заборгованість по строковим процентам з кредитом; 6415,67 - заборгованість за прострочені відсотки кредитом; 896,97 грн. - заборгованість за строкову комісію за обслуговування кредиту; 25115,16 - заборгованість за простроченою комісією за обслуговування кредиту; 5815, 72 грн. - штраф, пені; вимоги позивача щодо повернення заборгованості не були виконані відповідачем, у зв`язку з чим банк просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Відповідно до Додатку №1 до договору № 0.014.66.0918.ФО_К від 04.09.2018 р. визначено графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за Кредитним договором. Відповідно до Графіку погашення кредит надавався строком з 04.09.2018 р. по 31.03.2021 р. Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь судові витрати: у вигляді судового збору у розмірі - 2481 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі - 3600 грн. 01.02.2023 р. представник відповідача адвокат Човганюк А,М. подала до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, в якому вказала, що позовні вимоги відповідач [PERSON] визнає частково, а саме не визнається: 39794,37 грн. - заборгованість по кредиту, по стягненню якої сторона відповідача пропустила визначений цивільним кодексом трьохрічних строк позовної давності; 25115,16 грн. - прострочену комісію за обслуговування кредиту, оскільки вважає, зазначену комісію нікчемною; 896,97 грн. - строкову комісію за обслуговування кредиту; 61,98 грн. - нараховані строкові проценти за кредитом. Відповідачем визнаються позовні вимоги по тілу кредиту за період з липня 2019 р. по 01.09.2021 р., що складає 22672,61 грн. та відсотки за користування кредитом в розмірі 3257,05 грн. за період із липня 2019 р. по 01.09.2021 р., всього 25929,66 грн. Просила суд застосувати строк позовної давності до вимог в частині нарахувань за період із 01.10.2018 р. по 08.07.2019 р. та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині нарахувань за період із 01.10.2018 р. по 08.07.2019 р. 03.02.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» надіслали до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначили, що представником відповідача в письмових поясненнях від 01.02.2023 р. вказано, що позивачем був пропущений строк звернення до суду в частині нарахувань за період із 01.10.2018 р. по 08.07.2019 р., а відтак представник відповідача просить застосувати до позивача наслідки спливу строку позовної давності, в спростування зазначеного повідомляє, що відповідачу відповідно до умов договору № 0.014.66.0918.ФО_К було надано кредит в сумі 29 999 грн. терміном користування до 04.09.2021 р. (дня остаточного повернення кредиту) зі сплатою комісії, нарахованих процентів та інших платежів, які відповідач належним чином не виконувала, тим самим допустила порушення умом кредитного договору. Термін користування кредитом вважається таким, що закінчився з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку, а саме - 05.08.2021 р., саме з цієї дати і починається відлік строку позовної давності для звернення до суду з позовною заявою, тому підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. Щодо комісії за обслуговування кредитом, вказали, що кредитний договір було укладено відповідно до норм чинного законодавства України, підписання його сторонами свідчить про те, що останні погодилися з його умовами в повному обсязі, відтак нарахування визначеної пунктом 1.5.3 Кредитного договору комісії за обслуговування кредиту жодним чином не суперечить чинному законодавству України. Крім того, відповідачкою були сплачені чотири платежі по 1894,97 грн., що підтверджує той факт, що вона визнала п. 1.5.3 Кредитного договору дійсним та законним. На підставі вищенаведеного просили заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності залишити без задоволення, ухвалити рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити (а.с.111). Представник відповідача - адвокат Човганюк А.М. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала частково, просила справу розглядати у її та відповідачки відсутність. (а.с.112). Суд, вважає за можливе провести судове засідання у відсутність сторін на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» є фінансовою установою, 04.09.2018 р. між акціонерним товариством «Юнекс банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0.014.66.0918.ФО_К, за яким банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 29 999 грн. зі сплатою процентів за користування у розмірі 12 процентів річних, та комісією за обслуговування кредиту 2, 99 процентів щомісячно. 31.03.2021 р. між акціонерним товариством «Юнекс банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фінанс» був укладений договір факторингу № 31/03-2021, відповідно до якого акціонерне товариство «Юнекс банк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач отримавши кредит належним чином своїх обов`язків за договором не виконувала, використавши кредитні кошти, не здійснювала погашення боргу, сплату процентів та інших обумовлених договором платежів, в результаті чого станом на 31.03.2021 року утворилася заборгованість в розмірі 64166,15 грн. Позивачем свої зобов`язання по договору 0.014.66.0918.ФО_К про надання фінансового кредиту від 04.09.2018 р. було виконано. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що відповідачем були сплачені відсотки за користуванням кредиту на загальну суму 7579,88 грн., чотири платежі по 1894,97 грн., крім того, після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, через що, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування позикою за період з 01.10.2018 р. по 08.07.2019 р. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України,- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28 березня 2018 р. по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, що у судових спорах, які виникають із кредитних правовідносин, позовна давність обраховується за кожним платежем окремо, яка вираховується згідно із графіком погашення заборгованості, який був визначений у кредитному договорі: «Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки становлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 cт.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із них платежів». Тобто Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 р. по справі № 444/9519/12 визначила, що позовна давність має обраховуватись за кожним платежем окремо. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 р. по справі № 444/9519/12 дійшла правового висновку, що після звернення кредитора із вимогою про дострокове повернення кредиту відсотки за кредитом не нараховуються, сформувавши наступну правову позицію: відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. раховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.» Із даної постанови Великої Палати Верховного Суду слідує, що всі нарахування за кредитом після 01.09.2021 р. є незаконними. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Із положень ст.256, 257, 258 ЦК України слідує, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, а по штрафних санкціях - в межах одного року. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У пункті 1.5.3. кредитного договору визначено у тому числі розмір комісії за обслуговування кредиту. Однак, визначена у такому пункті договору комісія є по суті супутньою послугою, що супроводжує кредит (платою за обслуговування кредиту), і нарахування комісії у встановленому договором розмірі за вказану послугу - становить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості за комісією. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Висновки суду підтверджуються такими доказами: - кредитним договором №0.014.66.0918.ФО_К від 04.09.2018 р. про надання фінансового кредиту, в якому визначені загальні положення, строки видачі та умови розрахунків (а.с.14-18); - графіком погашення кредиту, нарахованих процентів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором (а.с.19-20); - копією заяви-анкети на видачу кредиту, відповідно до якої [PERSON] надавався кредит в сумі 29 999 грн. зі сплатою процентів за користування у розмірі 12 процентів річних, та комісією за обслуговування кредиту 2, 99 процентів щомісячно (а.с.21); - паспортом споживчого кредиту, інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.22-23); - графіком погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (а.с.24-25); - повідомленням-вимогою ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» до [PERSON] , в якій відповідачу було повідомлено про погашення кредиту (а.с.62-63); - договором факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021 р. (а.с.67-70); - актом прийому-передачі прав вимоги до договору факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021 р. (а.с.71). Отже, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту та відсотками у сумі грн. 25929,66 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 992,40 грн. та 1440 грн. витрат на правничу допомогу, яка підтверджується актом надання послуг від 08.07.2022 р. та платіжним дорученням № 81 від 08.07.2022 р.

Outcome: partial