Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

03.03.2023 [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Просять суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк до шести місяців, яким визначити наступне тимчасове обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . - заборонити [PERSON] наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] . 03.03.2023 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] проживають в квартирі спільного заселення [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] . Разом з ними проживає [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Протягом усього спільного проживання разом із заявницями, [PERSON] зловживає алкогольними напоями, вчиняє домашнє насильство фізичного характеру по відношенню до заявників, та створює на них негативний психологічний тиск. Насильницькі дії [PERSON] наштовхують [PERSON] до думок про самогубство, тобто створюють реальну загрозу житті заявниці. В судовому засіданні заявники свої вимоги підтримали. Донька та її бабуся, які є заявниками, пояснили, що [PERSON] на постійні основі зловживає алкоголем, його поведінка є аморальною та такою, що робить їх спільне життя в одній квартирі неможливим, влаштовує в квартирі безлад (розбив унітаз, вибив двері в туалет, ходить оголений по квартирі, ходить в туалет в будь-якому місці в квартирі, телевізор вмикає вночі гучно, курить в ліжку). Також батько застосовув фізичну силу до доньки. Лайво та образило розмовляє з ними. Донька навчається та працює, бабуся похилого віку, а такий ненормальний режим життя, який створює [PERSON] впливає на них як морально, так і психічно. Донька працює під час навчання з метою заробітку коштів собі на навчання. Проте батько свої діями створює матеріальне насильство відносно доньки, оскільки вона змушена витрачати кошти на відновлення квартири, яку батько знищує, змушена звертатись до суду та витрачати кошти на правову допомогу. При цьому батько не несе навіть витрат на утримання комунальних послуг. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що донька все вигадує з метою його виселити. Також визнав деякі свої вчинки і йому за них соромно. Судом встановлені такі фактичні обставини. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в однокімнатній комунальній квартирі спільного заселення [ADDRESS] . Квартира належить [PERSON] (яка є бабусею [PERSON] ) на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування частини квартири від 04.10.2006. [PERSON] є є батьком [PERSON] від шлюбу з [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до виписки з медичної картки №1706/305 від 01.09.2021 у [PERSON] встановлено діагноз гіпертонічну хворобу 2 ст., та ризик 3 ст., легеневу гіпертензію 2 ст., недостатність МК 1 ст., атеросклероз брахіоцефальних судин (стеноз правої ВСА 81,8%), ДОА мілких суглобів кистей, що свідчить про необхідність спокою заявниці. Відповідно до висновку ультразвукового дослідження щитоподібної залози у [PERSON] наявна гіперплазія та вузол щитоподібної залози та рекомендована консультація ендокринолога. [PERSON] навчається в Одеському національному медичному університеті. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2020 по справі №522/865/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 51 (п`ятдесят одна) грн. В зазначеній постанові судом встановлено, що 01.01.2020 о 03 год. 30 хв. [PERSON] знаходячись в стані алкогольного сп`яніння за місцем мешкання на загальному коридорі комунальної квартири, ображав нецензурною лайкою сусідку, та штовхнув іншу особу, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП. Постраждалі неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки [PERSON] , що підтверджується листом ГУНП в Одеській області №3/11/аз від 02.03.2023 року. Зокрема, 21.02.2023 року до ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла письмова заява від [PERSON] , в якій вона просить прийняти заходи відносно її зятя, [PERSON] , оскільки останній о 13:00 в нетверезому стані словесно ображав, погрожував фізичною розправою та чинив фізичний вплив. За результатами розгляду даного звернення, працівниками поліції було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАВ №816949 та винесено терміново заборонний припис стосовно кривдника (ТЗПсК) серії АА 229512 від 21.02.2023 року. Того ж дня, о 15:44 до ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повторне звернення від [PERSON] , про те, що незважаючи на отримання терміново заборонного припису, [PERSON] в нетверезому стану ломиться до квартири заявниць. Працівниками поліції виявлено факт порушення [PERSON] ТЗПсК та складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП серії ВАВ №816913. Згідно з форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства щодо постраждалої особи [PERSON] від 21.02.2023 року, складеної капітаном поліції Новацьким О.А., [PERSON] має фінансові проблеми, алкогольну залежність та зловживає алкогольними напоями, погрожує застосувати зброю або інші предмети, які можуть спричинити шкоду життю та здоров`ю постраждалої особи, погрожує вбити, залякує, переслідує. Висновки суду. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.ст. 77-80 ЦПК України. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Вказаною статтею також визначено, що кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства, - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Заявники стверджують, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, вчиняє домашнє насильство фізичного характеру, зокрема б`є доньку по обличчю, штовхає її у двері та стіни квартири, чим завдає фізичного болю, здійснює дії щодо приниження честі та гідності [PERSON] та [PERSON] , чим вчиняє фізичне та психологічне насильство. Такі дії проявляються в постійних словесних образах, нецензурних висловлюваннях в адресу постраждалих, штовханнях, ляпасах, ударах по обличчю доньки. При чому [PERSON] не соромиться та висловлюється в доволі принизливій формі. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він постійно безпричинно висловлює словесні образи, нецензурні слова, поводиться дуже агресивно, ламаючи меблі, двері, туалет у квартирі. Внаслідок чого завдає шкоди психічному здоров`ю заявниць, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному та моральному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втраті позитивних емоцій, постійному переживанню за своє життя та майбутнє. Більш того, насильницькі дії батька наштовхують доньку до думок про самогубство, що свідчить про реальну загрозу житті заявниці. 21.02.2023 видано терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] , Серія АА № 229512, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства щодо [PERSON] , терміном дії 10 діб, шляхом зобов`язання його залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи та заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Викладені обставини не спростовані заінтересованою особою. Верховний Суд в постанові від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20-ц зазначив, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи мало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього. Отже, помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про неможливість задоволення вимог постраждалої особи щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав, а саме його прав на квартиру, співвласником якої він є, оскільки позбавляє позивача гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У справі, яка переглядалась, суд дійшов висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, зокрема вироком суду, з яких вбачається вчинення сином домашнього насильства щодо своєї матері і відсутність зміни своєї поведінки, тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву власності кривдника, поведінка якого переходить у більш жорстку форму». З огляду на встановлені судом обставини, пояснень присутніх у судовому засіданні осіб, суд погоджується з доводами заявників щодо наявності фізичного та психологічного насильства, яке чинить [PERSON] , а отже заявники, як особи, які постраждали від такого насильства потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також, суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважає, що вимоги про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони [PERSON] перебувати у місці спільного проживання (перебування) із заявниками у квартирі та заборони йому наближатися на відстань до 50 метрів до місця проживання (перебування) постраждалих осіб, навчання, роботи, інших місць частого відвідування, підлягають задоволенню. Згідно ч. 1,2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Суд дійшов висновку, що доцільним в даному випадку є видача обмежувального припису строком на шість місяців. Керуючисть ст.ст. 263- 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved