Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь 14 200 грн заборгованості за договором позики, 2 500 грн витрат на правову допомогу та 992,40 грн судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що в червні 2022 року через соціальні мережі познайомилася із відповідачем. Між ними виникла переписка, в ході якої відповідач повідомив їй, що потребує матеріальної допомого на лікування. Вона в свою чергу в декілька разів відправляла на карту відповідача грошові кошти в загальній сумі 14 200 грн, які відповідач обіцяв повернути, але в серпні 2022 року відповідач перестав виходити на зв`язок та гроші не повернув. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання (перебування) та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позов, не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом з наданих позивачем матеріалів з`ясовано, що позивач в червні 2022 року через соціальні мережі познайомилася із відповідачем. Між ними виникла переписка, в ході якої відповідач повідомив їй, що потребує матеріальної допомоги на лікування. Вона в свою чергу в декілька разів відправляла на карту відповідача грошові кошти на загальну суму 14 200 грн, які відповідач обіцяв повернути, але в серпні 2022 року відповідач перестав виходити на зв`язок та гроші не повернув. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК України). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач по суті посилається на передачу у борг відповідачу грошової суми із зобов`язанням останнього повернути вказані кошти, тобто на укладання договору позики, факт укладання та виконання якого підтверджується копіями квитанцій та скриншотами з мобільного телефону. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Разом із цим, матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, або була надана розписка відповідачем про отримання коштів у борг від позивача із зобов`язанням повернення таких коштів. На підтвердження укладення договору позики і передачі, зазначених в позові коштів, позивач надала копії квитанцій від 12.07.2022 про перерахування на картку № [NUMBER] 4 900 грн та 2 548 грн та копію квитанції від 28.07.2022 про перерахунок на картку № [NUMBER] 4 018 грн, а всього на загальну суму 11 464 грн (а.с.10), а також скриншоти з мобільного телефону про переписку з відповідачем. Інші достовірні та допустимі докази, суду не надані. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою позивачем не підтверджено факт належного укладання договору позики, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики не визначена, зобов`язання погасити борг в певний час відсутнє. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та нічим об`єктивно не підтверджується, і таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що понесені позивачем судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу та сплаченого судового збору, не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі ст. ст.15, 16, 22, 202, 204, 207, 218, 510, 526, 527, 530, 611, 625, 627, 1046, 1047, 1049, 1052 ЦК України та,

Outcome: dismissed