Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані, проте не проживають: [PERSON] - дочка позивача, [PERSON] - син позивача, [PERSON] - дочка позивача, [PERSON] - внучка позивача, [PERSON] - внук позивача. Відповідачі не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають. Вказує, що всі відповідачі знаходяться за кордоном - в Російській Федерації та Королівстві Іспанія. Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою створює ряд незручностей позивачу, тому він звернувся до суду. 07.09.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 14.10.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено підготовче судове засідання. 07.12.2022 року ухвалою суду повернуто без розгляду заяви [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання позову, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою проживання, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18.06.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори, реєстровий № 4-3028. Згідно з витягом з Реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/9052 від 19.07.2022 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 27.12.2022 року рішенням № 867 Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області як орган опіки та піклування дійшов висновку, що прийняття судом рішення про визнання дітей [PERSON] , 2009 року народження та [PERSON] , 2007 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суперечить їхнім інтересам, оскільки це може призвести до звуження обсягу існуючих майнових прав та порушення охоронюваних законом інтересів дітей. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з частиною 2 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оскільки судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у квартирі позивача, як члени сім`ї, однак в матеріалах справи відсутні докази про їх фактичне проживання та участь в утриманні квартири, тому їх реєстрація у цій квартирі не дозволяє розпоряджатися нею на власний розсуд та обмежує законні права [PERSON] , отже порушене право позивача, як власника квартири, підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням. В силу ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зміст наявного по справі висновку органу опіки та піклування базується виключно на матеріалах цивільної справи, а також не містить відомостей про фактичне проживання неповнолітніх відповідачів за спірною адресою, тому суд не може у повній мірі погодитись з обґрунтуванням\~ даного висновку, зважаючи при цьому на фактичні обставини даної справи, а також вік неповнолітніх 2007 та 2009 р.н. Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved