Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

05 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 8 148 000 (вісім мільйонів сто сорок вісім тисяч гривень 00 копійок) основного боргу та суми інфляційного збільшення в розмірі 2\~232 911,15 грн. (два мільйони двісті тридцять дві тисячі дев`ятсот одинадцять гривень 15 копійок). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений відповідною розпискою, відповідно до якого позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США, в еквіваленті 8 016 000 грн. на момент отримання позики, з кінцевим строком повернення грошових коштів до 01.03.2017 року. Місцем виконання вказаного договору позики сторонами було визначено місце укладання договору, а саме кафе Рим, оздоровчого комплексу Терми, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач свої договірні зобов`язання не виконав, вимоги позивача щодо повернення грошових коштів ігнорує, грошові кошти до теперішнього часу не повернув. Розраховуючи суму заборгованості на момент звернення до суду із позовом, позивач зазначив, що основна сума боргу у розмірі 300 000 дол. США в еквіваленті до національної валюти на момент отримання позики складала 8016000,00 грн., а на момент граничного терміну повернення позики гривневий еквівалент складав 8148000,00 грн. Крім того, у зв`язку з тим, що розписка не містить умов сплати неустойки у разі прострочення виконання зобов`язання, вважав за необхідне застосувати відповідно до чинного законодавства суму інфляційного збільшення за період з 01.03.2017 по 01.01.2020 у розмірі 2232911,15 грн. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 07 лютого 2020 року позовну заяву залишено буз руху із наданням строку для усунення визначених ухвалою суду недоліків. Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30 березня 2020 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 08 вересня 2016 року у розмірі 8\~148 000 гривень (вісім мільйонів сто сорок вісім тисяч гривень 00 копійок), а також витрати з оплати судового збору у розмірі 10510,00 гривень, в іншій частині позовних вимог - відмовлено. 07 вересня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року. Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 січня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу належним чином завірені копії матеріалів цивільних справ № 216/1327/20 провадження № 2/216/444/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, яке набуто у період шлюбу та № 216/6981/20 провадження № 2/216/1288/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на майно боржників, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, а також зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 05 квітня 2022 року постановлено проведення судового засідання з розгляду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів в режимі відео-конференції. Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року постановлено проведення судового засідання у справі в режимі відео-конференції. Ухвалою суду від 03 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у даній цивільній\~\~справі. Позивач в судовому засіданні особистих пояснень по суті спору суду не надавав, однак будучи присутнім в судовому засіданні 14 червня 2021 року суду пояснив, що передав кошти відповідачу за основною розпискою, оригінал якої зможе надати суду для огляду, однак додатку до договору займу (розписки) від 08.09.2016 він не може знайти, проте він ним надавався раніше суду для огляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 10378911,15 гривень, оскільки факт підписання розписки підтверджується висновком експерта, всі документи були досліджені судом, місце та час укладення розписки відповідачем не спростовано, а в позасудовому порядку вирішити це питання не вдається, з огляду на те, що відповідач уникає будь яких зустрічей з позивачем, а строки позовної давності для захисту прав позивача в судовому порядку - спливають. Відповідач при перегляді заочного рішення по справі, в судовому засіданні 6 жовтня 2020 року наголошував на тому, що від позивача він ніяких коштів не отримував, додатку до договору займу про його виконання в кафе «Рим» він ніколи не підписував та у місті Дніпро він ніколи не проживав. Також зазначав, що фінансові відносини між ним та позивачем були, однак у борг кошти він не отримував. Крім того, 12 січня 2021 року судом було задоволено клопотання представника позивача про допит в якості свідка відповідача [PERSON] , однак в судовому засіданні 3 березня 2023 року представник позивача відмовився від його допиту в якості свідка, вважаючи це не актуальним на даний час, оскільки експертиза підтвердила складання розписки саме [PERSON] , який не може з`явитися в судове засідання, а розгляд справи повинен відбуватися в розумні строки. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з огляду на те, що відповідач [PERSON] у місті Дніпро ніколи не проживав, кошти від позивача не отримував, дата складання розписки не відповідає зазначеній в ній даті, в кафе «Рим» в Самарському районі [PERSON] ніколи не був, додатку до договору займу він ніякого не підписував, за вказаною адресою ніколи не проживав та не проживає, а фактично мешкає за адресою своєї реєстрації в [ADDRESS] . Крім того, позивач зловживає своїми правами, оскільки звернувся одночасно до Самарського районного суду міста Дніпропетровська з цим позовом та до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на майно боржників, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, де підставою для задоволення позову зазначає ту ж саму розписку, однак не вказує місце її виконання у Самарському районі міста Дніпра, як це зазначено у Додатку до основної розписки. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши доводи та аргументи сторін, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було складено письмову розписку, за змістом якої він, [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , взяв у [PERSON] 300000 дол. США, які зобов`язався повернути у повному обсязі до 01.03.2017. Вказана розписка датована 08 вересня 2016 року та підписана [PERSON] (т. 1 а.с.9). Згідно копії додатку до договору займу (розписки) б/н від 08.09.2016 сторони дійшли згоди, що виконання умов договору позики (розписки) від 08.09.2016 буде здійснюватися 01.03.2017 року за адресою [ADDRESS] , кафе «ТЕРМИ Придніпровськ». Зазначений документ підписано [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 28) В судовому засіданні 15 квітня 2020 року представником позивача [PERSON] було надано оригінали розписки від 08.09.2016 та додатку до договору займу (розписки) від 08.09.2016, які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи, проте 18.06.2020 оригінали зазначених документів були повернуті представнику позивача на підставі відповідної заяви останньої від 18.06.2020 вх. № 12304/20 (т. 1 а.с. 46-47, 66) На виконання ухвали суду про витребування доказів від 12.01.2021 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було надано належним чином завірені копії матеріалів цивільної справи № 216/1327/20 (провадження № 2/216/2495/20) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, яке набуте у період шлюбу (т. 1 а.с. 199-248) Дослідивши зазначені копії матеріалів вказаної судової справи судом встановлено, що підставою звернення до суду із вказаним позовом є неможливість сторін досягнення згоди щодо розподілу нерухомого майна, яке було набуто ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі. Також, в рамках розгляду справи про розподіл майна подружжя ухвалою суду від 05.03.2020 за заявою позивача було накладено заборону відчуження спірного нерухомого майна. В подальшому, позивачем [PERSON] було подано до суду уточнену позовну заяву, в якій доповнено перелік нерухомого майна, що підлягає розподілу між подружжям. Крім того, представник [PERSON] зверталась до суду із заявою про залучення [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Самарського районного суду від 30.04.2020 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму заборгованості за договором позики від 08.09.2016 в розмірі 8148000 грн., на підставі якого було отримано виконавчий лист, який направлено до Металургійного відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі, отже [PERSON] зацікавлений у розгляді справи про розподіл майна подружжя, оскільки за результатами розгляду справи буде встановлена частка [PERSON] у спільному майні подружжя на яку буде звернуто стягнення з метою виконання рішення суду. Крім того, [PERSON] , як третьою особою, що заявляє самостійні вимоги, було подано до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на майно боржників, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте, ухвалою суду від 16.11.2020 у задоволенні заяви представника [PERSON] про залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги по справі відмовлено та повернуто позовну заяву [PERSON] . Також, ухвалою суду від 14.12.2020 відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог по справі. Крім того, за заявою [PERSON] ухвалою суду скасовано заходи забезпечення позову. Також, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 12.01.2021 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було надано належним чином завірені копії матеріалів цивільної справи № 216/6981/20 (провадження № 2/216/1288/21) за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на майно боржників, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (т. 1 а.с. 186-198) З вказаних матеріалів вбачається, що підставою звернення до суду є та сама боргова розписка [PERSON] про отримання грошових коштів у розмірі 300000 дол. США від 08.09.2016, яка є підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості за договором позики. При цьому представник позивача у позовній заяві зазначає, що вказана розписка була складена [PERSON] під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Отже у зв`язку з тим, що гроші отримані на підставі вказаної розписки відповідачі йому не повернули, просив суд звернути стягнення на нерухоме майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 08.09.2016. При цьому, нерухоме майно, на яке позивач просив звернути стягнення є предметом розподілу сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] у справі № 216/1327/20. Так, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наголошувала на тому, що вони з позивачем вважають позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя штучним спором з метою ухилення від виконання зобов`язань за договором позики. [PERSON] будучи зацікавленим у розгляді вказаної справи звертався до суду із заявами про залучення його до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору, а також у якості третьої особи із самостійними вимогами, заявляючи відповідний позов, однак судом було відмовлено у залученні його до участі у справі, а його позовну заяву повернуто, у зв`язку з чим вони звернулися із окремим позовом про звернення стягнення на майно подружжя. Вважає, що предмет позову та сторони у справі порівняно із даним позовом є різними, а відповідач у свою чергу зловживає своїми процесуальними правами. Представник відповідача, в свою чергу, зазначив, що він не приймає участі у справах, які перебувають в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, отже надати пояснень з цього приводу не має можливості. В той же час зазначив, що позивач також зловживає своїми процесуальними правами заявляючи вимоги про подвійне стягнення заборгованості з відповідача за одним і тим самим борговим документом. Також, в ході розгляду даної справи, представником відповідача [PERSON] було подано до суду письмове клопотання про зобов`язання позивача в порядку ст. 93 ЦПК України надати письмову відповідь на наступні питання: 1) Яке місце складання розписки та додатку до неї, які надані як підстава?позову; 2) Де саме передавалися кошти та якими купюрами; 3) Чому позивач та відповідач погодили місце повернення коштів м. Дніпро,? [ADDRESS] ; 4) Яке джерело походження коштів, які позивач нібито передав відповідачу;?5) Чому в розписці не згадується про додаток як невід`ємну частину; 6) Чи відповідає дата складання додатку до договору займу зазначеній в такому?додатку даті 08.09.2016 року; 7) Чи існують в інших судах позови до відповідача з підстав неповернення коштів по тій самій розписці, що є підставою позову у даній справі? (т. 2 а.с. 39) \~ \~ \~ \~В судовому засіданні 13 вересня 2021 року судом було задоволено зазначене вище клопотання представника відповідача та зобов`язано позивача надати відповіді на поставлені представником відповідача запитання. 24 грудня 2021 року представником позивача було надано суду письмові відповіді на поставлені представником відповідача питання у відповідному клопотанні, в яких зазначено: 1. Місцем укладання договору є кафе «РИМ», оздоровчого комплексу Терми, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2. Грошові кошти передавались за місцем надання розписки, в розмірі 300 000 доларів США; Питання № 3 та № 5. Оскільки місце виконання вказаного договору позики, було визначено усною домовленістю між сторонами за місцем укладання договору; 6. Дата складення додатку до договору займу відповідає зазначеній в такому додатку даті - 08.09.2016; 7. В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває справа №216/6981/20 провадження №2/216/1288/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на майно боржників, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, належним чином завірені копії якої ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2021 року було витребувано; Стосовно питання № 4, то позивач має офіційно задекларований дохід, отже з огляду на положення ст. 81 ЦПК України, відповідач не позбавлений можливості отримати відповідну Інформацію з ДФС шляхом звернення до суду із відповідним клопотанням. (т. 2 а.с. 68-71) Також, в рамках розгляду даної справи судом за клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 24.12.2021 було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1. Чи виконано рукописний текст розписки про отримання грошових коштів від 08.09.2016 та підпис у вказаній розписці саме [PERSON] ? 2. Чи виконано підпис від імені [PERSON] у Додатку до договору займу (розписки) від 08.09.2016 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? 3. Чи відповідає дата фактичного написання розписки про отримання грошових коштів від 08.09.2016 та Додатку до договору займу (розписки) від 08.09.2016, датам, які в них зазначені, тобто чи складені вказані документи саме 08.09.2016? Відповідно до висновку експертів № 445/446/447/448-22 від 05.09.2022 року, складеного за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи: - Рукописні записи, якими виконаний текст Розписки про отримання грошових коштів від 08.09.2016, що починаються словами «Я, [PERSON] ….» та закінчуються « [PERSON] » - виконані [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] розташований поруч з рукописним записом «08.09.2016г.» у Розписці про отримання грошових коштів від 08.09.2016 виконаний [PERSON] . - У зв`язку з тим, що клопотання судових експертів вих. № 323/04/13-22, про надання оригіналу Додатку до договору займу (розписки) від 08.09.2016 не виконано, з урахуванням листа суду вих.. № 206/501/20/5077/2022 від 06.06.2022, згідно ст. 72 ЦПК України та п. 4.10 Інструкції, повідомляю про неможливість вирішення питання. - У зв`язку з тим, що клопотання судових експертів вих. № 323/04/13-22, про надання оригіналу Додатку до договору займу (розписки) від 08.09.2016 та надання дозволу про використання руйнуючих методів дослідження не виконано, з урахуванням листа суду вих. № 206/501/20/5077/2022 від 06.06.2022, згідно ст. 72 ЦПК України та п. 4.10 Інструкції, повідомляю про неможливість вирішення питання. (т. 2 а.с. 116-128) Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів,а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Судувід 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20 та від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20. При цьому, виходячи зі змісту положень ст. 1046 ЦК України права та обов`язки сторін за договором позики не можуть виникнути до моменту реального його виконання, тобто до моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові\~ від 11 листопада 2015 року у справі\~№ 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі\~№ 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі\~№ 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі\~№ 604/1038/16. Окрім цього, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Між тим,\~боргова розписка, яка не містить посилання на момент передачі грошових коштів, а умови надання та повернення\~коштів\~є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики. (Постанова Верховного суду від \~04 березня 2020 року у справі\~№ 632/2209/16). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі\~№ 6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року у постанові\~№ 6-1662цс17, а також Верховним Судом - у постановах від 10 грудня 2018 року у справі\~№ 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі\~№ 524/4946/16 та від 12 вересня 2019 року у справі\~№ 604/1038/16. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику. Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2017 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц, у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року справі №524/4946/16, від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц. Отже, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує не тільки факт укладення договору позики та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що в певний момент відбулася передача певної суми коштів у борг від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення у визначений строк. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, що розписка від 08 вересня 2016 року, яка слугувала підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення коштів була власноруч написана та підписана саме відповідачем [PERSON] . Проте, відповідач взагалі заперечував факт отримання у борг будь-яких грошей на підставі зазначеної розписки, зазначаючи при цьому, що дійсно мав фінансові відносини з позивачем, які не пов`язані із отриманням у борг грошових коштів, про які йдеться у спірній розписці, а також наголошував на тому, що розписка могла бути написана ним під тиском позивача з метою забезпечення інших зобов`язань, не пов`язаних із борговими. При цьому, досліджуючи зміст зазначеної розписки, судом встановлено, що він не містить у собі певну дату коли саме [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 300000 дол. США, так само як і не містить будь-яких зазначень, що вказані кошти отримані відповідачем саме у борг. В той же час, відповідач звертав увагу суду на те, що дата фактичного написання розписки не збігається з тією датою, якою вона датована (08.09.2016), з приводу чого, в тому числі, судом було призначено судову почеркознавчу експертизу, поставивши на вирішення експертів, зокрема, і питання з приводу того, чи збігається дата фактичного написання розписки із датою, яка в ній зазначена. Однак, вказане питання суду експертом вирішено не було, оскільки для проведення відповідного дослідження експерту потребувався дозвіл на пошкодження документів, надати який експерт просив у відповідному клопотанні про надання додаткових матеріалів (т. 2 а.с. 85-86) В свою чергу, [PERSON] надати такий дозвіл відмовився, про що надав суду відповідну заяву, в якій зазначив, що він заперечує проти використання руйнуючих методів дослідження під час проведення судової почеркознавчої експертизи, зокрема методів, що можуть призвести до зміни первинних властивостей досліджуваних підписів. (т. 2 а.с. 100) Судом встановлено, що розписка, надана відповідачем позивачу про отримання певних грошових коштів не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являється до договорів позики, а саме: розписка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання коштів є суперечливими, зокрема, щодо відсутності зазначення що такі кошти надані саме у борг. Оскільки моменту передання грошей судом не встановлено, то договір позики вважається таким, що не укладений і юридичні наслідки між сторонами за ним не настають. Отже, викладені обставини і суперечності в своїй сукупності не дають можливості встановити справжню правову природу спірної розписки як договору позики взагалі, адже зміст наданої позивачем розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у певний момент саме у борг грошової суми у розмірі 300000 дол. США від позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення вказаної суми, як боргу за договором позики. Також, ані в процесі розгляду справи після перегляду заочного рішення та його скасування, ані за клопотанням експертів для проведення призначеної судом експертизи, позивачем не було надано і додатку до договору позики (розписки) від 08.09.2016, за змістом якої було визначено місце виконання позики. Зазначений документ також має вирішальне значення для розгляду даної справи судом, оскільки саме він слугував підставою для звернення до Самарського районного суду м. Дніпропетровська за правилами альтернативної підсудності відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України із позовом, що виникає із договору, у якому зазначено місце виконання за вибором позивача. Так, під час заочного розгляду справи судом, представником позивача дійсно було надано суду оригінали спірних розписки та додатку, які були оглянуті в судовому засіданні та долучені до матеріалів справи, однак після винесення заочного рішення у справі вказані оригінали документів були видані представнику позивача на підставі її заяви. Проте, з огляду на те, що відповідач [PERSON] заперечував складання та підпис ним будь-якого додатку щодо визначення місця виконання розписки, а позивач відмовився надати оригінал додатку для огляду та проведення експертного дослідження, мотивуючи свою відмову тим, що він її загубив, оскільки вона не представляла для нього будь-якої цінності, отже на теперішній час суд позбавлений можливості визначити чи дійсно під час заочного розгляду справи суду було надано саме оригінал такого додатку та чи дійсно він був підписаний безпосередньо відповідачем [PERSON] . В той же час, суд критично ставиться до письмових відповідей позивача [PERSON] в порядку ст. 93 ЦПК України, в яких відповідаючи на питання де саме було складено розписку та фактично передані грошові кошти, а також чи відповідає дата фактичного написання розписки та додатку даті яка в них зазначена (08.09.2016), останній зазначив місце - кафе «РИМ», оздоровчого комплексу Терми, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також підтвердив відповідність дати складання розписки та додатку саме 08.09.2016, оскільки вказані доводи позивача, станом на час розгляду справи, належними та допустимими доказами не підтверджені. Не можливо залишити поза увагою і той факт, що представник позивача відмовився від заявленого раніше клопотання щодо допиту відповідача у якості свідка, з метою встановлення, з`ясування та перевірки обставин укладання договору позики, написання відповідачем розписки та підписання відповідного додатку, факту передачі грошових котів, тощо, мотивуючи свою відмову тим, що на теперішній час відсутня необхідність допиту відповідача оскільки висновком експертизи підтверджено факт написання та підпису розписки саме [PERSON] . В той же час, призначена судом почеркознавча експертиза була проведена не у повному обсязі, оскільки експертами було надано відповідь лише на одне з поставлених судом запитань щодо виконання рукописного тексту та підпису в розписці від 08.09.2016 відповідачем [PERSON] , в той час як відповіді на питання щодо належності підпису в додатку до розписки від 08.09.2016 [PERSON] та відповідності дати написання розписки та додатку зазначеним у ній даті 08.09.2016, експертами надані не були через не надання позивачем для проведення експертного дослідження оригіналу додатку від 08.09.2016 та дозволу на використання руйнуючих методів дослідження розписки від 08.09.2016. Так, відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд вважає, що ухилення позивача від проведення судової почеркознавчої експертизи шляхом не надання оригіналу додатку та дозволу на пошкодження оригіналу розписки з метою проведення експертного дослідження та вирішення питань, поставлених судом на вирішення експертизи, свідчить про небажання позивача отримати висновки щодо дійсної дати складання розписки та встановлення належності саме відповідачу підпису в додатку, який слугував підставою для звернення до суду із позовом за правилами альтернативної підсудності. Суд також враховує, що для позивача зазначена судова почеркознавча експертиза має вирішальне значення, адже її результати можуть підтвердити чи спростувати обґрунтованість заявлених позовних вимог, однак зважаючи на дії позивача щодо ухилення від її проведення, суд не вбачає підстав визнавати зазначені факти, для з`ясування яких була призначена судова почеркознавча експертиза, та для перевірки яких експертне дослідження не було проведено з вини позивача. За таких обставин, враховуючи процесуальну поведінку позивача, зважаючи, що експертне дослідження з питань підпису додатку відповідачем та відповідності фактичної дати складання розписки та додатку саме 08.09.2016 не було проведено саме внаслідок відмови позивача від надання оригіналу додатку та згоди на проведення відповідного дослідження, суд вважає за необхідне трактувати зазначені обставини на користь відповідача, вважаючи їх не доведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами у справі. Крім того,\~відповідно до\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Так, рішення ухвалене з порушенням правил підсудності є незаконним, оскільки його ухвалення відбувається без дотримання норм процесуального права. За загальним правилом, передача справи з одного суду до іншого за підсудністю відбувається до моменту відкриття провадження у справі, або до початку розгляду справи по суті. Підстави передачі справи на розгляд іншому суду визначені в ч. 1 ст. 31 ЦПК України, зокрема і передача справи у зв`язку із належністю справи до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. В той же час, відповідно до частини другої вказаної статті справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. Слід зазначити, що у даному випадку, справа була прийнята до провадження судом з додержанням правил підсудності, оскільки при зверненні до суду із позовом позивач обґрунтовував вибір альтернативної підсудності наявністю відповідного документу, в якому визначено місце виконання договору позики саме в Самарському районі м. Дніпра, відповідач у судові засідання не з`являвся та жодних заперечень з цього приводу не заявляв, отже під час заочного розгляду справи у суду не було підстав ставити під сумнів питання територіальної юрисдикції. В той же час, питання відсутності у позивача оригіналу додатку до договору позики (розписки) від 08.09.2016 постало вже під час судового розгляду справи по суті, отже процесуально суд був позбавлений можливості самостійно вирішити питання передачі справи на розгляд іншому суду за підсудністю. При цьому, відповідач категорично заперечував як укладення договору позики, так і визначення місця його виконання у Самарському районі та укладання відповідного додатку, а також зазначав, що взагалі ніколи не був у кафе Рим комплексу Терми Придніпровськ та не має жодного відношення до Самарського району м. Дніпра, проживаючи при цьому в м. Кривий Ріг. Крім того, досліджуючи витребувані з Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу копії матеріалів справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, судом було встановлено, що предметом позову є заборгованість за тією ж самою борговою розпискою [PERSON] , в рахунок погашення якої [PERSON] просив звернути стягнення на нерухоме майно, що належіть відповідачам. При цьому, ані у позові, ані в самих матеріалах справи не йдеться мова про те, що місцем виконання договору позики (розписки) сторонами було погоджено кафе Рим оздоровчого комплексу Терми Придніпровськ у Самарському районі м. Дніпра, як і не додано до матеріалів справи відповідного додатку. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики та вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. Таким чином, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача грошові кошти сплачені відповідачем за проведення призначеної судом почеркознавчої експертизи в розмірі 9060,96 грн.

Outcome: approved