Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

До суду із позовом до відповідачів звернулась [PERSON] . Посилається на те, що вона та треті особи, що не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.1996 р. на теперішній час в квартирі окрім власників зареєстровані онуки [PERSON] та [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2013 р.н., [PERSON] 2017 р.н. з 2010 року в квартирі не проживають, своїх речей не зберігають, в квартиру не навідуються, ремонти не проводять, комунальні послуги не сплачують. Крім того, неповнолітні відповідачі з 2019 року влаштовані до сімейних форм виховання. Будь якої домовленості з відповідачами про збереження за ними житлової площі не має. Для перерахунку заборгованості за комунальні послуги їй необхідно встановити факт не проживання відповідачів у спірній квартирі. Посилаючись на ст.ст. 386, 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, просить встановити факт не проживання відповідачів за адресою [ADDRESS] , починаючи з 2010 року та визнати відповідачів такими, що втратили право користування цією квартирою та зняти їх з реєстрації. 30.08.2022 року ухвалою судді провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати у загальному позовному провадженні. Відзив на позов не надходив. В судове засідання позивачка та її представник адвокат Ларченко Ю.О. в судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином повісткою, направленою рекомендованим листом, за адресою своєї реєстрації та через оголошення на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Законний представник неповнолітніх відповідачів [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2013 р.н., [PERSON] 2017 р.н. [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи сповіщалась за зареєстрованою адресою та через оголошення на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування надіслала в суд заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Згідно договору купівлі-продажу від 05.03.1996 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] (а.с.24). Згідно витягів з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , неповнолітні [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2013 р.н., [PERSON] , 2017 р.н. (а.с.33-37) Згідно листа Служби у справах дітей відділ по Комунарському району №Т-08 від 21.01.2022 р. позбавлені батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ніколи за вказаною адресою не мешкали. В 2019 році влаштовані до сімейних форм виховання (а.с.11) Згідно акту передачі дітей в сім`ю матері від 18.05.2012 р. дитина [PERSON] , [INFO] був переданий матері [PERSON] , дитина буде проживати за адресою: [ADDRESS] Відповідно до листа №1954/01-37/19.04 від 21.11.2022 року районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дітьми, позбавленими батьківського піклування та влаштовані під опіку [PERSON] (а.с.64). Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.\~Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.\~Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.\~Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.\~Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.\~Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~статтею 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ця норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з частиною першою\~статті 383 ЦК України,\~статтею 150 ЖК Української РСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК Української РСР\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу,\~а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналізуючи вказані норми матеріального права, можна дійти висновку, що користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини другої\~статті 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта\~статті 9 ЖК Української РСР). Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Враховуючи ту обставину, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в оспорюваній квартирі не проживають, а неповнолітні відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в ній ніколи не проживали, на теперішній час не є членами родини відповідачки [PERSON] , проживають в іншій родині за іншою адресою, то є підстави вважати, що їх інтерес до квартири втрачений і баланс інтересів власників квартири та відповідачів не буде порушений, тому позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.\~Застосування способу захисту права чи інтересу не має відбуватися шляхом порушення прав та/або інтересів інших суб`єктів приватних відносин. В даному випадку належним способом захисту прав позивача є визнання відповідачів такими, що втратили право користування оспорюванню квартирою, саме на підставі такого рішення буде проведено зняття з реєстрації відповідачі. Позовні вимоги про встановлення факту не проживання відповідачів в оспорюваній квартирі з 2010 року задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджено належними доказами. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] станом на 2010 рік були неповнолітніми, будь-яких даних про те, де та з ким вони проживали станом на цей час суду не надано. Позивачка під час подання позову була звільнена від сплати судового збор, тому він підлягає пропорційному стягненню з відповідачів.

Outcome: partial