Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1995 року. Від шлюбу на даний час неповнолітніх дітей не мають. Поряд з тим, зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні характери, різні погляди на сімейне життя, на сімейні цінності, на ставлення один до одного, як подружжя. Що призвело до того, що протягом року разом не проживають, спільних інтересів на мають, спільно побут не ведуть. А тому, вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, примирення між сторонами безрезультатним, і такі обставини суперечать його інтересам, у зв`язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати, оскільки розірвати шлюб в органах ДРАЦС за спільною заявою відповідач відмовляється. При цьому, подав клопотання згідно якого просив розгляд справи провести без його участі. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано сторонам у встановлені строки надати суду відзив на позов, відповідь на такий та заперечення на відповідь. Як слідує з наявного в матеріалах поштового повідомлення відповідач [PERSON] позовну заяву, додані до такої документи, ухвалу суду отримала 08 лютого 2022 року. 17 лютого 2023 року відповідачем, в особі представника - адвоката Скиби В.М., подано відзив на позов, згідно якого просила в задоволенні позову відмовити, з огляду на те, що позивач не вказав реальні причини розпаду сім`ї, що за її твердженням зможуть підтвердити свідки, та з огляду на те, що вважає цілком допустимим збереження сім`ї з огляду на тривалість шлюбу, наявність дітей, спільного побуту. При цьому, клопотань, заяв щодо зміни порядку провадження, виклику свідків, надання інших доказів до відзиву додано не було. 22 лютого 2023 року позивачем подано суду відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що наведені відповідачем обставини розпаду сім`ї не приховував, у позовній заяві вказав реальний стан відносин, в яких сторони перебували протягом останнього року, що відповідачем визнано. Крім того, вказав, що протягом минулого року відповідач будь-яких заходів щодо примирення, збереження сім`ї не вживала, більше того, будь-яких пропозицій щодо цього ні йому, ні суду не висловлювала. Заперечення на відповідь на відзив з сторони відповідача не надходило. Будь-яких інших заяв, клопотань щодо питання про розірвання шлюбу від сторін на день ухвалення рішення не надходило. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 25 жовтня 2022 року Борщівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції ( м. Івано-Франківськ) [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 12 серпня 1995 року у Тальнівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що складено актовий запис № 87. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові « [PERSON] », дружині « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами набрав формальних рис, такі протягом року разом не проживають, не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства. Доказів зворотнього суду надано не було. Наміру зберегти шлюб, ні позивачка, ні відповідач не висловили - жодна з сторін з вимогою про надання терміну для примирення до суду не зверталася. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved