Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - зазначив, що 27 січня 2019 року о 16 год.15хв. у місті Суми сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Mitsubishi Outlander [NUMBER] та автомобіля «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Outlander [NUMBER] з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого як водія автомобіля «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу №АМ/8187455, що діяв на момент ДТП. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» розрахувало суму страхового відшкодування по даній страховій справі на підставі звіту про незалежну експертну оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу і розмір матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження автомобіля №015/19 від 07.02.2019 р. Згідно з умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту № 313/18-Т від 03.12.2018 року, на підставі страхового акту №006.00156819-1 від 08.02.2019 року, заяви про виплату страхового відшкодування, розрахунку та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Мітсубіші», реєстраційний номер [NUMBER] , склав 46 449,73 грн. Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правої відповідальність відповідача як водія автомобіля «Рено» [NUMBER] була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом № АМ/8187455 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації на суму 46 449,73 грн, у відповідь на яку ТДВ «СК «Альфа - Гарант» застосувала коефіцієнт зносу, який становить 0,39 %, а також врахувала франшизу в розмірі 500,00 грн., та здійснила виплату у розмірі 33 021,41 грн. Невідшкодованою залишилася сума в розмірі 13 428,32 грн, які позивач просив стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. В позовній заяві просив розглянути справу без участі свого представника. Представник відповідача у відзиві на позов позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що, на його думку, позивач пропустив строк позовної давності, перебіг якого в даному випадку, беручи до уваги, що позов заявлений в порядку суброгації, починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку та обчислюється з моменту ДТП. Представник вважав, що оскільки ДТП сталася 27 січня 2019 року, а позов поданий 27 січня 2022 року, то 26 січня 2022 року спливло 3 роки з дати ДТП, отже, строк позовної давності минув, що може бути самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, позивач вважав, що [PERSON] не є належним відповідачем по справі, оскільки ліміт цивільно-правової відповідальності дозволяє страховій компанії повністю покрити задану матеріальну шкоду, тому в такому випадку [PERSON] не є належним відповідачем і покладення на відповідача обов`язку відшкодувати частину завданої шкоди не ґрунтується на законі. Крім того, представник послався на те, що у позивача не виникло право на звернення до суду з таким позовом, оскільки договір добровільного страхування від 3 грудня 2018 року, на який як на підставу своїх вимог посилається позивач, укладався з Бугріменком М.М. , який представляв інтереси ТОВ «Авіс Украгро», а страхові суми виплачені власнику транспортного засобу [PERSON] як вигодонабувачу, що не передбачено укладеним між ТОВ «Авіс Украгро» та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». До того ж, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що якась сума коштів на відшкодування шкоди була дійсно сплачена страховиком страхувальнику, тому і неможливо взагалі визначити, яка ж сума залишилася несплаченою. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Крім того, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1194 ЦК України: особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування заданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою(страховим відшкодуванням). Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності з положеннями ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до Договору страхування від 3 грудня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ТОВ «Авіс - Украгро» в особі генерального директора Бугрименка М.М. було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №313/18-Т/С, згідно якого позивач («Страхова компанія «Арсенал Страхування») взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу Mitsubishi Outlander [NUMBER] ( ар.с.5-9). Тобто обов`язок позивача сплатити страхове відшкодування виник саме з Договору добровільного страхування наземного транспорту №313/18-Т/С від 3 грудня 2018 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ТОВ «Авіс Украгро». Укладення даного виду договору добровільного страхування наземного транспорту передбачено Законом України « Про страхування». Страхування може бути добровільним або обов`язковим ( стаття 5 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.( ст. 16 Закону України «Про страхування»). У відповідності з п. 4 Договору добровільного страхування наземного транспорту №313/18-Т/С, предметом страхування є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать Закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Mitsubishi Outlander [NUMBER] ( ар.с.5). З тексту договору вбачається, що сторонами у договорі страхування є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та ТОВ «Авіс Украгро» в особі генерального директора Бугрименка М.М. (страхувальник), тобто Страхувальником та Вигодонабувачем за вказаним договором страхування є саме TOB «ABIC УКРАГРО». До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. (стаття 27 Закону України «Про страхування»). У спірних правовідносинах, як зазначав позивач, відбулася заміна кредитора в силу наявності Договору - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). У випадку суброгацїі відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Для суброгації відповідно до ст.993 ЦК і ст.27 Закону «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Такі правові висновки було зроблено Верховним судом 10.01.2019 р. у справі №200/13392/13-ц, 28 березня 2018 року у справі № 183/791/16-ц, 28 лютого 2018 року у справі № 521/16989/13-ц. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли у даній справі є суброгацією. Пунктом 22.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту №313/18-Т/С передбачено, що за умовами цього Договору Страховик бере на себе зобов`язання компенсувати Страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені в п.22.2 цього Договору, у відповідності з яким збитки внаслідок ДТП відносяться до страхових ризиків. Згідно пункту 24.4.1. Договору добровільного страхування наземного транспорту №313/18-Т/С при настанні страхового випадку саме Страхувальник ( або згідно п. 24.5 Договору - вигодонабувач ) має право одержати від Страховика страхове відшкодування згідно умов Договору. Пунктом 27.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту №313/18-Т/С передбачено, що Страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з Договором на підставі письмової заяви Страхувальника (його представника, Вигодонабувача) і Страхового акту, який складається Страховиком. В той же час, з наданих позивачем документів вбачається, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортний засіб Mitsubishi Outlander [NUMBER] , що є предметом Договору добровільного страхування наземного транспорту №313/18-Т/С, належить [PERSON] (ар.с.30, зв.). Заяву щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування написано та підписано [PERSON] (ар.с. 11). В страховому акті №006.00156819-1 від 08.02.2019 р. зазначено, що Вигодонабувачем (п.6) є [PERSON] , а вартість ремонту урахуванням зносу складає 46449,73 грн, взято з Рахунку №181 від 29.01.2019 ТОВ «Автоцентр-С», Сума несплаченого страхового платежу складає 12487.50 грн ( яка повинна бути вирахована з суми 46449,73 грн. та складати до виплати 33962, 23 грн (ар.с. 13-14). Рахунок на оплату по замовленню №181 від 29.01.2019 р. складено для «Покупця» [PERSON] ( ар.с. 15). Відтак [PERSON] , який отримав страхове відшкодування, не є стороною Договору добровільного страхування наземного транспорту №313/18-Т/С від 03.12.2018 р., на якій як на підставу своїх вимог посилається позивач, а відтак позивач - ПрАТ «Арсенал страхування» - не мав жодних правових підстав як проводити виплату страхового відшкодування Товариству «Автоцентр-С» за письмовою заявою [PERSON] ( ар.с. 36), так і складати рахунок на оплату, де в графі «покупець» зазначений [PERSON] , а також складати Страховий Акт, в якому зазначено, що власником застрахованого автомобіля і вигодонабувачем є [PERSON] ( ар.с.13). Крім іншого, предметом Договору добровільного страхування наземного транспорту №313/18-Т/С від 03.12.2018 р. є майнові інтереси Страхувальника (вигодонабувача), яким згідно з Договором є ТОВ «Авіс Украгро», а не будь-яка інша особа, в тому числі і [PERSON] ( п. 4 Договору). Жодних майнових інтересів TOB «ABIC УКРАГРО» порушено не було і таке підприємство до пошкодженого транспортного засобу Mitsubishi Outlander [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , не має відношення. У відповідності до ст. 22 ЦК України право на відшкодування має особа, якій завдані збитки - власник транспортного засобу [PERSON] . Таким чином, права вимоги відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач не отримав. Страхувальник за Договором (TOB «ABIC УКРАГРО») не мав права вимоги до відповідача (що є обов`язковою підставою для суброгації), беручи до уваги, що суброгація (subrogation) - це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це правило поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування (передання страхувальником страховиком права на стягнення заподіяної шкоди з третіх (винних) осіб у межах виплаченої суми). Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за завдані збитки. Страхувальник безпідставно сплатив страхове відшкодування особі, яка не мала права на отримання такого відшкодування, що є підставою для застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Отже, висуваючи вимогу до відповідача, позивач фактично намагається стягнути з відповідача кошти, на стягнення яких у позивача не виникло права вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підставі для задоволення позовних вимог. Крім того, у відповідності з ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом з тим, всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру шкоди, яку страховик, в даному випадку позивач, мав сплатити страхувальнику ( Товариству «Авіс Украгро») і розміру страхової виплати (страхового відшкодування), фактично сплаченого страхувальнику за договором добровільного страхування, про що неодноразово зазначав представник відповідача. Позивач зазначає, що згідно з умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту № 313/18-Т від 03.12.2018 року, на підставі страхового акту №006.00156819-1 від 08.02.2019 року, заяви про виплату страхового відшкодування, розрахунку та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] склав 46 449,73 грн. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком ( ст. 25 Закону України «Про страхування»). Пунктом 27.1 Договору передбачено, що Страхове відшкодування виплачується Страховиком згідно з Договором на підставі письмової заяви Страхувальника (його представника, Вигодонабувача) і Страхового акту, який складається Страховиком. Разом з тим, страховий акт не є платіжним документом, що посвідчує виплату страхового відшкодування, а є лише підтвердженням факту нарахування таких виплат, а не фактичної сплати. На підтвердження того, що фактично сума страхового відшкодування була дійсно сплачена саме Товариству «Авіс Украгро» має бути підтверджено банківським документом (платіжним дорученням), який не був наданий суду, не дивлячись на те, що на відсутність підтвердження фактичної сплати страхового відшкодування неодноразово наголошував представник відповідача як у відзиві на позовну заяву ( ар.с.65-70), запереченні (на відповідь на відзив, ар. с. 83-85), так і в судових засіданнях. Позивачем суду надано копію платіжного доручення №7618673 від 11 лютого 2019 року, з якого вбачається, що грошова сума страхового відшкодування в розмірі 46449,73 грн була сплачена ПрАТ «Арсенал Страхування» Товариству «Автоцентр-С» (ар.с.36). Оплата здійснена за заявою [PERSON] , який не є стороною договору добровільного страхування. Копії платіжного доручення на підтвердження сплати позивачем як страховиком на користь ТОВ «Авіс Украгро» ( страхувальника) страхових сум суду не надано. Оскільки розмір фактично виплаченого страхового відшкодування саме Товариству з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» не підтверджений належними і допустимими доказами, то неможливо і визначити і частку страхового відшкодування, яка залишилася невідшкодованою і яка становить суму позову. Що ж стосується позиції представника відповідача щодо застосування положень про позовну давність, який (представник) вважав, що строк звернення до суду у позивача сплив на момент подачі позовної заяви, суд виходить з того, що строк позовної давності в даному випадку не був пропущений позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила. Згідно ст. 260 ЦК України обчислення позовної давності відбувається за загальними правилами визначення строків, встановлених ст. ст. 253, 254, 255 ЦК України. За приписами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно зч. 1 ст. 254 ЦК України строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Таким чином, якщо днем настання події є день вчинення ДТП, то загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг з дня, наступного за днем вчинення ДТП, і спливає у відповідні число та місяць останнього року, тобто, враховуючи, що подія настала 27 січня 2019 року , останнім днем подання заяви є 27 січня 2022 року, що і було зроблено позивачем, який надіслав на адресу суду позовну заяву саме 27 січня 2022 року, що не оспорюється сторонами. Крім того, оскільки строк позовної давності захищає саме порушене право, яке не було порушено відповідачем, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю позовних вимог. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну в розмірі 5000 гривень суд виходить з наступного. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу адвокат Кузнєцов А.С. подав до Сумського районного суду Сумської області договір про надання правничої допомоги № 2022-22/02 від 22 лютого 2022 року ( ар. с.74), Довідку про опис робіт адвоката ( ар.с. 75), копію квитанції про сплату обумовленої договором суми коштів від 23 лютого 2022 року ( ар. с. 76). За таких обставин витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають повному задоволенню у розмірі 5000 грн, оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді і, на думку суду, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. На підставі викладеного,

Outcome: approved