Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

22 грудня 2022 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в особі представника за довіреністю Мєшніка К.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 04.06.2019 року у розмірі 15 157,03 гривень станом на 16.09.2022 року, а також - судовий збір у розмірі 2481,00 гривень. Справу просив розглянути за відсутності сторони позивача. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідно до укладеного 04.06.2019 року Договору про надання банківських послуг «Monobank» позичальник [PERSON] отримав від банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших передбачених договором витрат. Через порушення позичальником своїх зобов`язань за договором станом на 16.09.2022 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку. Ухвалою судді від 29 грудня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 січня 2023 року представник відповідача - адвокат Слєсарь О.В. подав відзив в якому просив в повному обсязі відмовити в задоволенні позову. Посилався на те, що при укладенні кредитного договору між сторонами, не було визначено розмір процентної ставки, яку повинен сплачувати [PERSON] за користування кредитними коштами, а тому стягнення відсотків за користування кредитом є неправомірним. Видачу кредиту вважав не доведеним належними доказами. Крім того, [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у 8400 гривень, однак згідно долученого до позову розрахунку, відповідач сплатив позивачу 65882,36 гривень. Отже тіло кредиту погашено відповідачем в повному обсязі, і в позові необхідно відмовити. 07 лютого 2023 року представник позивача Мєшніка К.І. подав відповідь на відзив, в якому наполягав, що при укладенні кредитного договору і отриманні картки 04.06.2019 року, [PERSON] отримав умови і правила надання банківських послуг у мобільний додаток, де була чітко вказана процентна ставка, пеня і комісія, а отже погодився з їх умовами. Надання кредитних коштів позичальнику підтверджена належним чином випискою про рух грошових коштів по картці. Штрафні санкції нараховані згідно укладених сторонами умов кредитування. Розмір заборгованості підтверджено належним чином наданими доказами, становить 15157,03 гривень, і складається з кредитного ліміту в сумі 8400 гривень та суми овердрафту (мінус по картці), який становить 6757,03 гривень. Просить позов задовольнити в повному обсязі. 15 лютого 2023 року представник відповідача - адвокат Слєсарь О.В. подав письмові пояснення, в яких наполягав, що позивачем не доведено укладення кредитного договору із визначенням чіткого розміру процентів, комісії пені та штрафів, таким чином, правомірним є стягнення лише тіла наданого кредиту. Звертав увагу, що [PERSON] отримав від банку 64291,19 гривень, а повернув вже 64556,91 гривень, тобто має переплату в сумі 265,72 гривень, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. 27 лютого 2023 року представник відповідача - адвокат Слєсарь О.В. надав заяву про розгляд справи без сторони відповідача. Рішення просив прийняти згідно позиції, висвітленої у відзиві та письмових поясненнях. За таких обставин, неявка сторін не перешкоджає судовому розгляду. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви [PERSON] до Договору про надання банківських послуг від 04.06.2019 року, акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» надав позичальнику [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії та інших витрат. Відповідач [PERSON] , підписуючи 04.06.2019 року анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, погодився з тим, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак суд погоджується з аргументами сторони відповідача, що підписані 04.06.2019 року позичальником [PERSON] документи не містять підтвердження ознайомлення клієнта із чітко визначеним розміром відсотків за користування кредитом, а також штрафних санкцій за порушення зобов`язань. Долучені до позовної заяви «Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank / Universal Bank» не містять підпису [PERSON] і навіть суто теоретично не могли бути застосовані при укладені кредитного договору 04.06.2019 року, оскільки їх редакція набула чинності тільки з 27.11.2021 року. Редакції документу, що діяла станом на 2019 рік та містила підпис позичальника, до суду надано не було. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). При цьому, згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 16.09.2022 року, [PERSON] активно користувався кредитними коштами банку з карткового рахунку, не подаючи жодних заперечень щодо алгоритму розподілу його платежів за кредитом (на погашення тіла кредиту чи процентів за користування кредитом). Також слід звернути увагу, що протягом тривалого часу, до 2021 року [PERSON] переважно виконував свої зобов`язання, та не допускав наявності заборгованості, що слугувала би підставою для звернення банку до суду. Надалі [PERSON] подавав до банку Заяви клієнта про надання йому кредиту за послугою розстрочка: 28.04.2021 року №№20.30.0003117426, 28.04.2021 року №№20.30.0003117436, 30.04.2021 року №№20.30.0003080472, 09.08.2021 року №№20.30.0003762321, 09.08.2021 року №№20.30.0003762346, 09.08.2021 року №№20.30.0003762352. Разом із кожною із цих заяв в електронній формі [PERSON] були підписані Паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» чи «Транзакція в розстрочку». Всі такі документи вже містили визначення процентної ставки у розмірі - фіксованою 0,00001% на рік, комісії за формулою «R(сума кредиту)*0,019*N(кількість місяців), реальною процентною ставкою у 40,32%, 46,97%, 48,1% річних. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі правові висновку викладені у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 та від 23.03.2020 року у справі №404/502/18. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначений цим Законом. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч.1 ст. 1049, ст. 1054 ЦК України позика/кредит надається на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути позику/кредит у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплатити проценти. Оцінюючи позицію сторін, суд вважає встановленим, що після підписання [PERSON] 28.04.2021 року, 09.08.2021 року заяв клієнта про надання кредиту і паспортів споживчого кредиту, за допомогою електронного підпису, тобто їх укладання, належними та допустимими доказами підтверджено досягнення згоди щодо усіх істотних умов правочинів, зокрема і щодо встановлення розмірів процентної ставки за користування кредитом, та комісії. Як зазначає позивач у позові, і що підтверджено випискою про рух грошових коштів по картці, яку суд вважає належним, допустимим і достатнім доказом видачі грошових коштів, банк, надавши обумовлені договором кошти, свої зобов`язання за договором виконав, натомість [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. З долученої до відповіді на відзив довідки про рух коштів по картці від 02.02.2023 року вбачається, що рахунок [PERSON] [NUMBER] до 09.08.2021 року мав позитивний баланс. Починаючи з 01.09.2021 року баланс рахунку мав вже негативне значення. За період з 01.09.2021 року по 15.09.2022 року зарахування складали 692,93 гривні, а списання щомісячних платежів (які на переконання суду мають правову природу заборгованості за тілом кредиту) - 5374,45 гривні, та списання відсотків - 2989,95 гривень. Іншого розрахунку, в тому числі, який надає можливість підтвердити наявність заборгованості в сумі 15157,03 гривень, стороною позивача не надано. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, оцінюючи надані стороною позивача докази, суд вважає доведеним наявність заборгованості у [PERSON] за кредитним договором в сумі 7671,47 гривень, з який 5374,45 гривні заборгованість за тілом кредиту, 2297,02 гривень заборгованість за відсотками (згідно п.5.13 розд.5. гл.ІІ Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», зарахування в 692,93 гривні підлягають направленню на погашення прострочених відсотків). При цьому стороною позивача не надано жодного належного розрахунку і підтвердження, що сума кредитного ліміту в 8400 гривень набула статусу простроченої заборгованості (відповідно до п.5.16 розділу 5 гл.ІІ Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»), і повинна бути включена до загальної заборгованості. Крім того позивачем на надано підтвердження направлення клієнту (відповідачу) вимоги про повернення всієї суми заборгованості, відповідно до п.5.19 розділу 5 гл.ІІ Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». З урахуванням викладених обставин, позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем, в порядку ст. 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial