Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування будинковолодінням [ADDRESS] , знявши його з реєстраційного обліку. На обґрунтування свого позову вказала, що вона являється власником 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.11.2009 року. 22.12.2020 року вона надала згоду та зареєструвала у своєму будинку свого сина [PERSON] . Її син із сім`єю жодного дня з часу реєстрації не проживали за вказаним місцем реєстрації. Відповідач, разом із дружиною проживає у квартирі в [ADDRESS] , яка являється їх спільною власністю, крім того у приватній власності сина є також земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку у м. Покров. Відповідач з нею не спілкується, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Лише невістка на її прохання надіслала копії документів щодо права власності на житло де вони проживають. Вона є пенсіонеркою. Після смерті чоловіка, їй важко доглядати одній будинковолодіння і вона має намір його відчужити, але реєстрація відповідача чинить їй в цьому перешкоду та не дає їй реалізувати таке право. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Доказом відсутності відповідача за місцем реєстрації є складений акт про фактичну відсутність за місцем реєстрації. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання ним судової повістки за адресою [ADDRESS] . Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні вказала, що позов вона вважає таким, що підлягає задоволенню, вказала, що вона є власником 1/8 частини спірного домоволодіння. Заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] є власником 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS] , витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки №М-03-36971 виданій [PERSON] (співвласнику 3/8) у домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 08.11.2003 року та [PERSON] з 22.12.2020 року. [PERSON] є сином [PERSON] , про що вона вказала у позовній заяві. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (стаття 405 ЦК України). Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням(частини перша та четверта статті 156 ЖК України). Відповідно до частини другої статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 157/648/20 (провадження № 61-8052св21) зазначено, що: «відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. За змістом статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Згідно з частиною другою статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У разі виникнення спору між власником та членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін»; Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення, й наслідками, що настають. Крім того, позивачка не довела факт відсутності [PERSON] у спірному житловому будинку понад рік без поважних причин, оскільки до суду надано акт про фактичну відсутність за місце постійного проживання особи від 21 грудня 2022 року, з якого вбачається, що станом на 21 грудня 2022 року [PERSON] не проживав за адресою [ADDRESS] . У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження цієї обставини (не проживання відповідача в житловому приміщенні понад встановлені строки). Наявний в матеріалах справи акт від 21 грудня 2022 року про фактичну відсутність за місцем постійного проживання особи, без зазначення періоду, такого не підтверджує факт відсутності [PERSON] у спірному будинку. Крім того, суду не надано доказів тому, що [PERSON] не є власником ? частини спірного будинку, оскільки позивачка в судовому засіданні вказала, що [PERSON] був власником частини будинку і відчужив його. Відомостей хто є власником ? частини будинку [ADDRESS] . Таким чином, позивачка не довела факт відсутності [PERSON] , який є колишнім членом її сім`ї, у спірному житловому будинку понад один рік без поважних причин, а також, що [PERSON] не є власником частини спірного житлового будинку. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed