Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року відмовлено узадоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі. Одночасно рішення суду судові витрати віднести за рахунок позивача. 09 січня 2023 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Абрамова В.В., про ухвалення додаткового рішення. У вказаній заяві представник відповідача просив суд стягнути з позивача витрат на професійну правничу допомогу понесені відповідачем у розмірі 3500,00 гривень, на підтвердження яких надав копію акту №2 та копію квитанції №182402108. 31 січня 2023 року на адресу суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на заяву про ухвалення додаткового рішення. У відзиві позивач зазначав, що сума витрат заявлена представником відповідача значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу та є неспівмірною із складністю цивільної справи, а тому просив зменшити заявлену суму витрат на правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] - адвоката Абрамова В.В., до початку судового засідання, подав заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу без участі відповідача та його представника. Представник АТ КБ «ПриватБанк» Титенко І.С. у судовому засіданні, заперечуючи проти повного задоволення заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, посилалась на доводи викладені у відзиві. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст. 270 ЦПК України). Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Згідно Рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні правові висновки містять і постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18: якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що згідно договору про надання правничої допомоги від 07.091.2022 року між адвокатом Абрамовим В.В. та відповідачем [PERSON] оплата послуг адвоката повинна здійснюватися в сумі 500 грн. за годину роботи. Розрахунки між сторонами оформляються актом виконання робіт, розрахунком та квитанцією. На підтвердження витрат на правову допомогу представник відповідача надав суду: - копію акту №1 від 10.10.2022 р., згідно якого [PERSON] погоджується оплатити адвокату Абрамову В.В. гонорар в розмірі 2500,00 гривень (а.с. 153); - копію квитанції №0312910003 від 10.10.2022 року про оплату [PERSON] гонорару адвокату Абрамову В.В. в розмірі 2500,00 гривень (а.с. 154); - копію акту №2 від 30.12.2022 р., згідно якого [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діє представник [PERSON] , погоджується оплатити адвокату Абрамову В.В. гонорар в розмірі 1000,00 гривень; - копію квитанції №182402108 від 30.12.2022 року про оплату [PERSON] гонорару адвокату Абрамову В.В. в розмірі 1000,00 гривень. З урахуванням викладеного, оцінюючи обґрунтованість заяви представника відповідача, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню. У той же час, проаналізувавши надані докази на підтвердження оплати гонорару адвокату, приймаючи до уваги заяву позивача про зменшення судових витрат,

Outcome: approved