Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що з 23.02.2013 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує не те, що останнім часом їх відносини погіршилися, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, в них відсутні спільні інтереси та наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. На даний час шлюб фактично розпався та носить суто формальний характер, подальше його збереження буде суперечити його інтересам, тому просить шлюб розірвати. 04.10.2022 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 27.10.2022 року за клопотанням відповідача, ухвалою суду, здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 04.11.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] вказала, що не погоджується з позовними вимогами [PERSON] та бажає зберігати шлюб, так як тривалий час вони проживали разом, мають спільну дитину. Відносини між ними добрі, сім`я проживала в мирі та злагоді. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже, судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, з 23.02.2013 року сторони дійсно перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від цього шлюбу сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов доведено і він підлягає задоволенню. Тим більше, відповідачка позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved