Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Позов обґрунтований наступними обставинами. [INFO] у віці 75 років померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис за № 12572 та 04 грудня 2018 року видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є чоловік померлої [PERSON] , дочка [PERSON] . В грудні 2018 року [PERSON] звернулася до нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 14 грудня 2018 року нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Пенчевим К.Л. заведено до майна померлої спадкову справу за № 103с/2018. Як вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 65939364 від 09 серпня 2021 року спадкова справа за № 103с/2018 заведена 14.12.2018 року нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Пенчевим К.Л. заведена до майна померлої [PERSON] . Виявивши помилку у написані прізвища спадкодавця у спадковому реєстрі, позивач повідомила нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Пенчева К.Л. про виявлену помилку та просила про виправлення допущеної помилки. Поміж цим інший спадкоємець [PERSON] звернувся до нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. заведено відповідну спадкову справу та в порушення ПОРЯДКУ вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо встановлення кола спадкоємців видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом частин квартири за [ADDRESS] . 21 квітня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання. На підставі вище укладеного договору нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру за [ADDRESS] . Позивач зазначав, що за вказаних обставин нотаріус Приморської державної нотаріальної контори Пенчев К.Л. позбавлений можливості видати іншим спадкоємцям свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом - частин квартири за [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду від 18.08.2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Малиновського районного суду від 13.10.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено та витребувано: - з Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси копію спадкової справи №\~103с/2018 заведеної 14 грудня 2018 року до майна [PERSON] , померлої [INFO] у віці 75 років; - з Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси копію спадкової справи до майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] у віці 75 років; - витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси копію справи щодо укладення та посвідчення Договору довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси Михальовою Лідією Іванівною 21 квітня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 1-367. \~ \~ \~ \~Від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] прибула до судового засідання. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник до судового засідання не з`явилися, про час та місце справи повідомлялися належним чином, надали свої пояснення по суті справи. Від Третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [INFO] у віці 75 років померла [PERSON] , [INFO] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис за № 12572 та 04 грудня 2018 року видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є чоловік померлої [PERSON] та її діти - [PERSON] та [PERSON] . В грудні 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори м.\~Одеси з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 14 грудня 2018 року нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м.\~Одеси Пенчевим К.Л. заведено до майна померлої спадкову справу за № 103с/2018. [PERSON] 14 грудня 2018 року подала до нотаріусу Приморської державної нотаріальної контори м.\~Одеси Пенчеву К. Л. заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Як вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 65939364 від 09 серпня 2021 року та матеріалів спадкової справи - спадкова справа за № 103с/2018 заведена 14.12.2018 року нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м.\~Одеси Пенчевим К.Л. до майна померлої [PERSON] , [INFO] . Згідно інформаційної довідки №\~65941457 від 10.08.2021 року з спадкового реєстру нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. 30.01.2019 року було заведено спадкову справу №\~78г/2019 щодо майна померлої [PERSON] , [INFO] , Спадкове майно складається з квартири частки [ADDRESS] , що належало померлій на підставі свідоцтва №\~ [NUMBER] про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому від 13.04.2000 року. 06 листопада 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером №\~2-1060 на ім`я [PERSON] , після смерті [PERSON] на частку квартири під [ADDRESS] . 21 квітня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання. За даним договором [PERSON] відчужив на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а взамін [PERSON] зобов`язалась забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно. Як вказано в договорі довічного утримання від 21 квітня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вище вказана квартира належить відчужувачу на праві приватної власності: (одна друга) частка на підставі Свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса 06 листопада 2019 року за реєстровим №\~2-1057, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса 06.11.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1935804551101; номер запису про право власності: 34022633; (одна друга) частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса 06 листопада 2019 року за реєстровим №\~2-1060, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса 06.11.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1935804551101; номер запису про право власності: 34022740. На підставі вище вказаного договору довічного утримання від 21 квітня 2021 року нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру за [ADDRESS] . Щодо наявності правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання [PERSON] такою, що прийняла спадщину, суд дійшов висновку про наступне: Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Також, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. На виконання вказаних приписів законодавства [PERSON] та [PERSON] у визначений законом строк звернулися до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі з заявами про прийняття спадщини, а нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі відповідно заведено до майна померлої спадкову справу за № 103с/2018 від 14.12.2018 року. Той факт, що нотаріусом при заведені спадкової справи до майна померлої допущено граматичну помилку в написані прізвища померлої особи не може слугувати підставою позбавлення позивача та інших осіб права на спадщину. За вказаних обставин суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] у строк, визначений законом. Додатково суд зазначає, що у судовому засідання представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] погодилися з викладеними в цій частині позовної заяви обставинами, суду на спростування вказаних обставин жодних належних, допустимих доказів не надали. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Щодо наявності правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса 06 листопада 2019 року за реєстровим №\~2-1060 недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння суд дійшов висновку про наступне: Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Як вбачається з аналізу даної норми підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом в даному випадку є порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину право іншої особи, а саме право іншого спадкоємця, так як він незаконно усунений від спадкування та позбавлений право на свою частку у спадщині після смерті матері. В даному випадку встановлено порушення спадкових прав позивача видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно, оскільки згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець першої черги за законом, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України як підставу визнання свідоцтва недійсним прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; немає юридичних фактів, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у разі, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо. Отже, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Приймаючи до уваги те, що Суд дійшов висновку, що Позивач є такою особою, що прийняла спадщину після померлої матері - [PERSON] та є спадкоємцем першої черги, а відповідач [PERSON] , чоловік спадкодавця є іншим спадкоємцем першої черги за законом, суд вважає, що видача державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на спадкове майно вцілому, була вчинена з порушенням розміру часток спадкоємців, так як частки спадкоємців є рівними, тобто без врахування інтересів та прав позивача як спадкоємця. Відповідно до ст. 202 ЦКУ України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Вимога щодо визнання договору довічного утримання недійсним є похідною від вирішення питання щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Виходячи з цього, беручи до уваги, що свідоцтво про право на спадщину за законом №\~2-1060 від 06 листопада 2019 року, видане нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. до майна померлої [PERSON] є недійсним, оскільки порушуються права інших спадкоємців, то відповідно [PERSON] , укладаючи з [PERSON] договір довічного утримання від 21 квітня 2021 року не мав права розпоряджатися усім вказаним спадковим майном. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Такий висновок Верховного Суду України сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, пункти 146-147. За вказаних обставин суд доходить до висновку, що спадкове майно в частині заявленої 1/6 частин квартири за [ADDRESS] підлягає до витребування на корить [PERSON] . При цьому Відповідачі у судовому засідання вказували про те, що бажають укласти з відповідачем мирову угоду, згідно якої залишити за [PERSON] на правів власності спірне майно, а Позивачеві визначити та виплатити грошову компенсацію за належну їй частку у спадковому майні. Між тим, до суду сторонами не надано заяви про затвердження мирової угоди. Інших вагомих та аргументованих заперечень від Відповідачів до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивачем по справі повністю сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією долученою до матеріалів справи. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved