Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства щодо дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на її користь. На обґрунтування позову зазначає, що починаючи з 2018 року до 2020 року вона спільно проживала з відповідачем, перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство та жили фактичним сімейним життям, але без державної реєстрації шлюбу. В результаті статевих відносин між ними вона завагітніла, стосунки з відповідачем вона продовжувала підтримувати, [PERSON] новину про вагітність сприйняв позитивно, однак в подальшому залишив її та повернувся до колишньої дружини. [INFO] позивач народила доньку [PERSON] , оскільки позивач в зареєстрованому шлюбі не перебувала, а відповідач [PERSON] будучи біологічним батьком, відмовився подавати заяву про визнання свого батьківства. Тому, позивач, на підставі ч.1 ст.135 СК України, зареєструвала доньку на своє прізвище та отримала свідоцтво про народження. З часу народження доньки [PERSON] жодної допомоги не надає. На сьогоднішній день дитина [PERSON] , проживає разом з нею, та знаходиться на її повному матеріальному утримані. Будучи батьком дитини, відповідач не бере участі у вихованні та фактично ніякої матеріальної допомоги для утриманні їхньої спільної дитини не надає. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити. Також просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31 січня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29 березня 2022 року у даній справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного та криміналітично-експертного центру України. 14.09.2022 до суду надійшло клопотання судового експерта Зинь Аліни про неможливість проведення експертизи у зв`язку із неявкою [PERSON] для відібрання експериментальних зразків. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19 вересня 2022 року поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18.10.2022 у даній справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного та криміналітично-експертного центру України. 20.01.2023 до суду надійшло клопотання судового експерта А.О.Безкоровайного про неможливість проведення експертизи у зв`язку із неявкою [PERSON] для відібрання експериментальних зразків. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 23.01.2023 поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач та представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задоволити. У підготовче судове засідання відповідач не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Яворівського районного відділу ДРАЦС ЗМУ МЮ (м.Львів) в судове засідання не з`явилася, подала заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності, рішення просить прийняти на розсуд суду. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16.02.2023, є дата складення повного судового рішення 22.02.2023. Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Під час спільного проживання [PERSON] завагітніла та [INFO] народила доньку [PERSON] . Оскільки, [PERSON] не перебувала у шлюбі і батько дитини не надав згоди на включення його відомостей про батьківство в актовий запис про народження дитини, тому відомості про батька були записані з її слів, відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Порічанської сільської ради Яворівському районі Львівської області від 30.07.2020, актовий запис №6 - [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відомості про батька дитини [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СКУ, що підтверджується витягом з ДРАЦС громадян про народження із зазначенням відомостей про батька №00034356517 від 23.12.2021 виданий Яворівським РДРАЦС. Згідно з довідки №780 від 13.12.2021, виданої старостинським округом №2 Івано-Франківської селищної ради [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] . Так, статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України). Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частини 2 та 4 статті 128 СК України). З огляду на те, що запис про батька [PERSON] внесено за вказівкою матері, на підставі частини першої статті 135 СК України, а відповідач [PERSON] за приписами частини 1 статті 126 СК України після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про визнання батьківства не звертався, [PERSON] обґрунтовано звернулась до суду. Враховуючи визнання відповідачем позову та відмови в призначенні судової молекулярно-генетичної експертизи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача батьком [PERSON] , [INFO] . За приписами статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5. Відповідно до п. 2.13.1 зазначених Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, в тому числі, і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п. 2.16.4 Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. З урахуванням того, що факт батьківства відповідача відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, суд вважає задоволення позову доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої, у зв`язку з чим необхідно провести зміни в актовому записі про її народження, виключивши запис у графі батько [PERSON] , зазначивши батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Суд, відповідно до частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини визначено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виконання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 24.12.2021 року. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсним потребам дитини і не призведе до порушення прав відповідача. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як встановлено судом, відповідач подав до суду заяву про визнання позову. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір в сумі 908 грн 00 коп за вимогу про визнання батьківства. За вимогу про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір. Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50 % судового збору слід повернути позивачці з державного бюджету, а саме 454,00 грн. Крім того, 454,00 грн сплаченого судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved