Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності. Позов мотивує тим, що він являється власником квартири [ADDRESS] , а у дворі його будинку розташований гараж, яким він користується більше 15-ти років на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації від 2004 року. Вказує, що постійно вирішує проблеми побутового характеру, ремонтує даний гараж, що розташований на прибудинковій території вказаного будинку, оплачує всі комунальні послуги. Зазначає, що на даний момент виникла необхідність оформити земельну ділянку під гаражем на праві оренди та оплачувати податки за наявне нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене та заяву про уточнення позовних вимог від 12.04.2022 року, просить визнати за ним право особистої приватної власності на нежитлове приміщення (гараж) загальною площею 29,0 кв.м., позначений під індексом Б-1 і розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] . Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволенні позову відмовити. Відзив мотивує тим, що об`єктом захисту є порушене, не визнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, порушення права пов`язне з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, при оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, однак у позовній заяві позивачем не наведено доказів порушення, невизнання або оспорення його права. Позивач в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява такого про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без його участі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 24 червня 2015 року в справі № 6-318цс15 і 7 жовтня 2015 року в справі № 6-1622цс15. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] . Згідно Розпорядження №847 від 30.06.2004 року [PERSON] , який проживає в квартирі [ADDRESS] , враховуючи виробничу необхідність, клопотання Закритого акціонерного товариства "Техенерго", згоду ЛКП "Старий квартал" та погодження відповідних служб, дозволено експлуатувати тимчасово збірно-розбірний металевий гараж на прибудинковій теориторії будинку [ADDRESS] згідно з планом-схемою. Встановлено, що земельна ділянка, на якій розташовано спірний гараж, є комунальною власністю і перебуває у віданні Львівської міської ради. Відтак, єдиним доказом, яким обґрунтовуються всі позовні вимоги [PERSON] , є розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.06.2004 року № 847 «Про дозвіл на експлуатацію тимчасового збірно-розбірного металевого гаража на прибудинковій території будинку [ADDRESS] » В порушення вимог ст.392 ЦК України, позивачем не доведено жодним доказом що він є власником майна, з позовом про визнання права власності на яке він звертається до суду, але його право оспорюється або не визнається іншою особою або, що він втратив документ, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed