Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] з 10.11.2018 року, перебуває в службі у справах дітей ОМР на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, відповідно до наказу № 251. Спеціалістами територіального відділу служби у справах дітей було складено акт оцінки рівня безпеки дитини, згідно якого було прийнято рішення щодо негайного реагування та відповідно до даного рішення [PERSON] 03.03.2020 року було влаштовано до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», де дитина перебуває до цього часу. [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, на дзвінки не відповідає, документів на засідання комісії не надала, із заявою щодо повернення дитини у родину не зверталась. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. На підставі викладеного, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на користь опікуна аліменти на утримання дитини у розмірі частини зі всіх видів її заробітку. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 09 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, третій особі роз`яснено про право в порядку ст. 181 ЦПК України надати письмові пояснення. Від відповідача 30.11.2020 р. (вх. 30056) надійшла заява про виклик свідків, витребування доказів та приєднання до матеріалів справи копій документів, що характеризують її (а.с.66-70). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2020 року задоволено клопотання відповідача, витребувано від КУ Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради відомості щодо зустрічей матері з дитиною (а.с.81). Крім іншого, 01.03.2021 р. надійшло клопотання представника органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації про приєднання до матеріалів справи додаткових документів (а.с.88-98). На виконання ухвали суду від КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» 06.04.2021 року (вх. № 9821) надійшла запитувана інформація щодо відвідування [PERSON] дитини, яка перебуває в центрі (а.с.100). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому засіданні (а.с.117). Крім того, 03.11.2022 року (вх. № 21283) надійшли письмові пояснення позивача, згідно яких представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, протягом розгляду справи відповідач не тільки не змінила своє ставлення до дітей, а ще більше зарекомендувала себе з негативної сторони, неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, має інших дітей відносно яких позбавлена батьківських прав, не має постійного місця проживання (а.с.164-174). В судовому засідання представник позивача Дейнеко Олена Юліанівна позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що відповідач є не добросовісною матір`ю, не має постійного місця проживання, є такою, що позбавлена батьківських прав відносно інших своїх дітей, яких не бажає забрати та не бореться за них, не цікавиться їх життям. Малолітній [PERSON] , неодноразово вилучався у матері, а відтак, задля збереження нормального психічного стану дитини є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Биков Дмитро Юрійович просили в позові відмовити. Адвокат суду пояснив, що відповідач виправилась, працевлаштувалась та змінила свою поведінку, має стійкий намір виховувати дитину. Відповідач суду пояснила, що дуже хоче повернути дитину до дому, вже багато разів обіцяла сину, що він скоро буде дома, до евакуації центру майже кожні вихідні його відвідувала, зараз працює та може забезпечувати сина. Щодо інших дітей, пояснила, що хворіє на туберкульоз та не має куди їх забрати. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради Просвіріна Марина Яківна суду пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач офіційно не працює, не має постійного місця проживання, її поведінка викликає сумнів щодо того, що вона зможе забезпечити дитині належне виховання та розвиток, а відтак позов підлягає задоволенню. Заслухавши думку учасників провадження, представника позивача та третьої особи, які наполягали на задоволенні позовних вимог, відповідача та представника відповідача, які просили відмовити в задоволенні позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача зазначив, що 2019 року до оператора 102 надійшов дзвінок від сусідки, яка повідомила, що за адресою: [ADDRESS] - б`ють дитину, яка стоячи на балконі просить про допомогу. У зв`язку з цим, малолітнього [PERSON] , [INFO] було вилучено від матері та влаштовано до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», оскільки ситуація була визнана небезпечною для дитини. В подальшому, 18.10.2019 року дитина була повернута матері, яка була попереджена про відповідальність за не виконання батьківських обов`язків. Разом з цим, відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання родини, спеціалістами служби у справах дітей було виявлено, що родина проживає в орендованих квартирах, умови проживання незадовільні, наявна антисанітарія, відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, вихованням дитини не займається, дитина брудна, голодна. За час перебування дитини в закладі мати жодного разу його не відвідала з заявами про повернення дитини не зверталась. Відповідач [PERSON] , позбавлена батьківських прав відносно інших дітей, життям та долею яких не цікавиться. Судом досліджуються документи надані позивачем на підтвердження позовних вимог. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відомості про батька записані згідно ч. 1 ст.135 СК України (а.с.21). Згідно довідки КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» [PERSON] , [INFO] , з 03.03.2020 року знаходиться в центрі (а.с.8). Згідно наказу Служби у справах дітей Одеської міської ради від 10.11.2018 року № 251 «Про постановку на облік дітей, які опинились у складаних життєвих обставинах» [PERSON] , постановлено на облік, як дитину, яка проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. (а.с.10). Відповідно до листа КНП «Дитяча міська поліклініка № 2» ОМР від 23.03.2020 р. зазначено, що дитина [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] не мешкає, декларація на медичне обслуговування з жодним з лікарів не укладалась (а.с.12). Разом з цим, згідно до листа КУ «ДМП №2» ОМР від 13.09.2018 р. вбачається, що дитина проживає за адресою: [ADDRESS] , та з дня народження знаходиться під наглядом в ДМП №2. Мати дитини робить регулярні щеплення та з`являється на профілактичні заходи (а.с.14). Відповідно до листа Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 13.02.2020 року, зазначено, що мати [PERSON] , на прийом не являється, не відповідає на телефонні дзвінки (а.с.15). Відповідно до Актів обстеження умов проживання від 31.07.2019 року, 06.02.2019 року, 23.10.2018 року, 17.10.2018 року та 27.08.2018 року, які складені за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], зазначено, що квартира, в якій проживає родина, потребує ремонту, квартира не прибрана, співмешканець матері б`є дитину (а.с.16-20). З повідомлення начальника служби у справах дітей ОМР на ім`я начальника Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, встановлено, що [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , дитина не відвідує дитячий навчальний заклад, вихованням дитини займаються [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). Також, судом встановлено, що [PERSON] , зверталась до відділу поліції з заявою про прийняття мір до її чоловіка, який побив їх спільного сина [PERSON] [INFO] (а.с.27). Згідно Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , встановлено, що місце проживання дитини не зареєстровано, рівень безпеки дитини визначений як небезпечний, дитина недоглянута, також в акті зазначено, що мати забезпечить дитині належні умови для проживання (а.с.29-31). Судом досліджується Характеристика вихованця КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» [PERSON] , згідно якої зазначено, що хлопець потрапив до Центру вдруге, зі слів дитини, мати залишила його на співмешканця і пропала. Дитина поступила до центру в складному емоційному стані, у дитини спостерігалась висока тривожність, страх оточуючих, потреба в увазі, та постійна присутність дорослого, який викликає довіру і забезпечує безпеку. Розумовий розвиток не відповідає віку, мотивація до навчання низька, словниковий запас слів не відповідає віку, дитина демонструє обмежений кругозір, є складність в формуванні складних речень, обмежений словниковий запас. Дитина зарахована до 1 класу ОЗОШ № 118, за час перебування у Центрі навчився писати і рахувати, розвилась старанність. За період перебування в центрі мати не відвідувала дитину, не передавала подарунків (а.с.89). Неналежне виховання та піклування дитиною також підтверджується протоколами бесіди, згідно яких сусідами зазначено, що дитина потребує догляду, часто буває голодною, мати дитини веде антисоціальний спосіб життя, дитина не доглянута (а.с.96-98). Згідно листа КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 31.03.2021 № 182 зазначено, що дитина в центрі перебуває в друге. Так, 31.07.2019 року [PERSON] , був влаштований до Центру по направленню служби у справах дітей, оскільки залишився без батьківського піклування. Та, 18.10.2019 року був повернутий матері, яка у свою чергу повідомлена про відповідальність. Разом з цим, 03.03.2020 року [PERSON] , знову потрапив до Центру, так як був знайдений на вулиці без догляду дорослих. Співробітниками Суворовського ВП було складено акт про знайдену дитину. За даними листа, мати відвідувала дитину 10 разів за рік (а.с.100). Окремо судом досліджується висновок органу опіки та піклування, згідно якого орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР вважає за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , оскільки остання ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Мати не піклується дитиною, не дбає про духовний розвиток дитини, не забезпечує належного харчування, не надає необхідного медичного догляду, не спілкується з дитиною в повному обсязі, який необхідний для нормального усвідомлення та сприйняття останнім загальновизнаних норм моралі тощо. На підставі викладеного та згідно ст. 164 СК України, орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно сина [PERSON] (а.с.5-7). Крім того, матеріалами справи встановлено, та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] також має чотирьох дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], у відношенні яких вона позбавлена батьківських прав, дітей виховує батько [PERSON] . Крім того, відповідач має дочку [PERSON] [INFO] у відношенні якої відповідач позбавлена батьківських прав, дочку виховує бабуся. Крім того, під час розгляду справи у [PERSON] народилась донька [PERSON] [INFO], відносно якої вона також позбавлена батьківських прав (а.с. 41, 168-173). На спростування обставин позову, відповідач [PERSON] , надала суду медичну довідку про проходження обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів (а.с.71), Сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду (а.с.72), а також результат про проходження Алкотест (а.с.73). Характеристики з місця проживання, та місць роботи, з яких вбачається, що відповідач неодноразово змінювала місце роботи. Відповідно до ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Ч. 7 ст.7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.03.21991 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема п.2 ч.1 ст.164 СК України, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька так і для дитини (ст.166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.57,58). У п.100 справи «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (як приклад, рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.180,181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як роз`яснено у п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ході розгляду справи, та з огляду на досліджені документи/докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що малолітній [PERSON] , двічі потравляв до Центру та в останній раз дитина була знайдена на вулиці, дитина за свідченнями свідків часто голодна не доглянута, згідно висновку КУ «Одеського інклюзивного - ресурсного центру № 1» про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 30.06.2020 року № 64, (а.с.90-95) судом встановлено, що розвиток дитини не відповідає віку, у дитини спостерігається малий словниковий запис, дитина не має схильності до навчання. Крім іншого, в ході розгляду справи відповідач не довела суду стійкого бажання належним чином виконувати батьківські обов`язки, що полягають в забезпеченні дитині належного розвитку та виховання, піклування про духовний світ дитини, саме лише твердження відповідача, як мати, що вона не в змозі більше обіцяти дитині, що незабаром забере його до додому, не свідчить про те, що відповідач зробила висновки щодо своєї поведінки та вчинили дії щодо забезпечення дитині належних умов для проживання, зростання та розвитку. Крім іншого, судом критично оцінюється твердження відповідача щодо наявності житла та можливості забезпечити дитині гідне виховання, оскільки, зі слів відповідача інших дітей, вона не має куди забрати, що ставить під сумнів наявність у відповідача житла та створення нею умов для проживання дитини. Відповідач не надала суду акту про обстеження умов проживання, не надала доказів на підтвердження обставин створення дитині належних умов для проживання. Надані відповідачем характеристики з місця роботи (а.с.75,160) та з місця проживання (а.с.74), судом розцінюються критично, оскільки останні не засвідчені та не оформлені належним чином. Характеристика - це документ, у якому в офіційній формі висловлено громадську думку про працівника як члена колективу і який складається на вимогу або письмовий запит іншої установи для подання до цієї установи. Реквізити: 1. Назва виду документа. 2. Заголовок (прізвище, ім`я, по батькові особи, якій видається характеристика; рік або повна дата народження; посада; якщо треба, то місце проживання). 3. Текст, який містить такі відомості: трудова діяльність працівника (з якого часу і в цій установі, на якій посаді); ставлення до службових обов`язків та трудової дисципліни (вказуються найбільш значущі досягнення, заохочення та покарання); громадська діяльність; моральні якості (риси характеру, ставлення до інших членів колективу); призначення характеристики. 4. Дата складання. 5. Підпис керівника установи (при потребі - інших відповідальних осіб). 6. Печатка. Характеристика оформляється на стандартному аркуші паперу в одному примірнику. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, відповідач не спростувала позовні вимоги та не довела суду, що вона створила для дитини безпечні умови для проживання у спокійному середовищі, а тому, суд вирішуючи дану справу, з огляду на досліджені докази та обставини, що стали підставою для надання дитині статусу, що опинилась у складних сімейних обставинах, не може піддати дитину повторним випробуванням, та не може допустити негативних наслідків, що можуть настати для дитини у випадку неналежного виконання матір`ю її батьківських обов`язків, що безпосередньо будуть впливати на сприйняття світогляду та формування особистості. Судом враховується, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, який відповідач не може забезпечити. Зокрема, за час розгляду справи відповідач не довела суду такої можливості. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється щодо обов`язку утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що належним розміром аліментів на дітей, є стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як дитини на користь якої стягуються аліменти, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. На підставі викладеного, з урахування досліджених доказів та пояснень сторін наданих під час розгляду справи, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, необхідно дійти висновку, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved