Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 березня 2020 року між приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування серії PKS № 2000506 майнових інтересів власника автомобіля «Ford FIESTA», номерний знак [NUMBER] . 03 листопада 2020 року в м. Києві на з`їзді з Дніпровського узвозу на Набережне шосе відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЛАДА» державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Ford FIESTA», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до Постанови Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року ДТП сталось внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . Внаслідок даної ДТП був пошкоджений автомобіль страхувальника та відповідно до рахунку № [NUMBER] від 06 листопада 2020 року та ремонтної калькуляції № 00096 від 06 листопада 2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 4 678, 20 грн. Позивачем була сплачена вартість ремонту транспортного засобу «Ford FIESTA», номерний знак [NUMBER] . Таким чином, фактичні витрати АТ «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 4 678,20 грн. В добровільному порядку відповідач кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду з позовом. У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача затрати по виплаті страхового відшкодування, судовий збір та витрати, пов`язані з оплатою професійної правової допомоги. Ухвалою від 04 лютого 2022 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками направлена судом на адресу місцезнаходження відповідача. У встановлений в ухвалі строк відповідач відзив щодо позовних вимог до суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , 03.11.2020 року о 17 год. 15 хв. в м. Києві на з`їзді з Дніпровського узвозу на Набережне шосе, керуючи автомобілем марки «Лада» державний номер [NUMBER] порушив п. 13.1 ПДР України, а саме: не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Форд», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до змісту постанови Печерського районного суду м. Києва від 10.03.2021 року у справі №761/49236/20-п встановлено доведеність вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Судом достовірно встановлено, що на момент вчинення ДТП, автомобіль марки «FORD», державний номер [NUMBER] було застраховано в АТ «ПРОСТО-страхування», що підтверджується договором «ПРОСТО - КАСКОПЛЮС» від 12.03.2020 року. Зазначена ДТП визнана страховим випадком, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Відповідно до рахунку № 0096 від 06 листопада 2020 року та ремонтної калькуляції №00096 від 06 листопада 2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford FIESTA», номерний знак [NUMBER] становить 4 678, 20 грн. АТ «ПРОСТО-страхування» виплатила страхувальнику страхове відшкодування в сумі 4678, 20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17271 від 13.11.2020 року. Як вбачається з інформаційної довідки НПУ від 09.11.2020 року, цивільно правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована з огляду на те, що він є учасником бойових дій, номер пільгового посвідчення [NUMBER] . 13.08.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до абз. « в » п. 1 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди зa його участю самовільно залишив місце пригоди...». Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі і право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Таким чином, незважаючи на те, що ДТП була скоєна з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на момент скоєння пригоди не була застрахована, відшкодування шкоди потерпілому проводить МТСБУ, оскільки відповідач відповідно до закону звільнений від обов`язкового страхування своєї цивільної відповідальності як учасник бойових дій, а тому відсутні підстави для задоволення позову до відповідача. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed