Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

06 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] із вимогою про розірвання шлюбу (а. с. 2-5). В обґрунтування позову вказав на те, що 25 квітня 2017 року сторони уклали шлюб. Зазначив, що між ними зникли почуття любові та поваги один до одного, мають діаметрально різні погляди на сімейне життя. Шлюб має формальний характер, разом не мешкають та не спілкуються, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з відповідачкою. Тому прохає суд розірвати шлюб. 06 грудня 2022 року на адресу Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було направлено запит щодо визначення місця реєстрації відповідачки (а. с. 15). Станом на 05 січня 2023 року відповідь так і не була отримана, у зв`язку із чим судом повторно було направлено запит щодо визначення місця реєстрації [PERSON] (а. с. 16). Відповідно до відомостей відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24 січня 2023 року, що надійшли на адресу суду 26 січня 2023 року та передані судді працівниками апарату суду 30 січня 2023 року, відповідачка [PERSON] зареєстрована у буд. [ADDRESS] (а. с. 17). Ухвалою суду від 03 лютого 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 28 лютого 2023 року (а. с. 19), копія якої надіслана сторонам за вихідним № 3365/23-вих/2/204/906/23 від 03 лютого 2023 року (а. с. 20). Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити (а. с. 22). Представниця відповідачки у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, у якій не заперечувала проти розірвання шлюбу (а. с. 23). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 квітня 2017 року у Амур-Нижньодніпровському районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, між [PERSON] , [INFO] , уродженим у м. Дніпрі Дніпропетровської області України, та [PERSON] , [INFO] , уродженою у м. Дніпрі Дніпропетровської області України, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 174, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 6). Після укладення шлюбу прізвище відповідачки « [PERSON] ». Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , актовий запис № 1508 від 07 вересня 2017 року (а. с. 9) Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст.\~13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.\~77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст.\~81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.\~24\~СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.\~56СК\~України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приписами ч. 2 ст.\~112\~СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Нормами ст.\~113\~СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка не виявила бажання змінювати прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачкою судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved