Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

13.09.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради, про позбавлення батьківських прав. 10.10.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 14.11.2022 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи: орган опіки та піклування районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради. 19.12.2022 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи: орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради. 23.02.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2020 року у справі №333/6393/18 відповідача визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 06.07.2021 року Запорізький апеляційний суд після проведення генетичної експертизи (яка підтвердила батьківство) відхилив апеляційну скаргу відповідача та залишив рішення суду першої інстанції без змін. Вона змушена була звернутись до суду, оскільки відповідач розірвав з нею стосунки на 7 місяці вагітності, повідомив, що має іншу жінку та народження спільної доньки для нього небажане. Народивши доньку, вона повідомила відповідача, але він проігнорував, при отриманні свідоцтва про народження вона була змушена отримати статус одинокої матері. Через півроку вона знаходилась у важкому матеріальному стані і звернулась до відповідача за допомогою, але він відповів, що допомагати не повинен, ніякого відношення до дитини не має, бо народила її попри його бажання, тому сама має вирішувати фінансові проблеми. Після звернення до суду про визнання батьківства відповідач у суді своє батьківство заперечив та вдався до затягування судового процесу, нез`являючись на засідання та 7 разів ухилився від проведення генетичної експертизи. Щоразу на її звернення про допомогу у вихованні (наприклад доглянути дитину, коли мої батьки захворіли, а вона була зайнята на роботі) вона отримувала відмову. Вона дуже сподівалась, що відповідач змінить ставлення до дитини та відчує до неї любов та спорідненість, але цього не сталося. Всі роки від народження доньки їй було боляче за неї і вона намагалась зацікавити відповідача, розповідаючи про досягнення доньки та показуючи йому її фото, але відповідач сказав, що йому це неприємно, не цікаво і нічого окрім роздратування у нього не викликає. Донька народилась без нього і жодного разу ані він, ані його мати не виявили бажання побачитись з дитиною. Усі чотири роки він відмовлявся від неї та не визнавав своєю дитиною, навіть результат генетичної експертизи не вплинув на його ставлення до дитини. Дитина бачила його лише під час збору зразків для проведення генетичної експертизи. Коли йому довелося зустрітися з донькою він сидів в іншому кінці коридору, відвернувшись від дитини усі 40 хвилин, які вони очікували експертів. Деякий час аліменти вона отримувала завдяки діям державного виконавця, але з 01.01.2022 року виконавче провадження закрито з її ініціативи, оскільки відповідач пообіцяв надавати допомогу добровільно та, при можливості, допомагати у вихованні дитини, але з лютого 2022 року вона нічого від нього не отримала, тому 02.06.2022 року вона поновила виконавче провадження про стягнення аліментів, бо добровільно, як того обіцяв, він не сплачував. Крім того, відповідач звернувся до суду з позовом про зменшення аліментів з 1/4 частки до 1/8 частки, у зв`язку з народженням іншої дитини. Тому вона прийшла до висновку, що відповідач повністю відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, а змінити його поведінку та ставлення до дитини неможливо. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею самостійно без участі відповідача, дитина знаходяться на повному її утриманні, їй забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера, оскільки їй допомагають її батьки. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків підтверджується інформацією ДНЗ №295 «Червона калина», відповідно якої дитина відвідувала садок з 25.08.2020 року по 24.02.2022 року, приводила і забирала її мама [PERSON] , батько дитини жодного разу не приходив до садочка, не цікавився станом здоров`я, розвитком, успіхами доньки. Батько дитини проживає окремо та жодного батьківського обов`язку не виконує, що свідчить про ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками, відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування доньки, з її боку не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини, що свідчить про його вольове небажання виконувати свої батьківські обов`язки. Прохала позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. В судове засідання позивач та її представник: адвокат Малишева О.Ю. не з`явилися, 01.03.2023 року представник подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать: поштове повідомлення, яке повернуто до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», телефонограма від 14.11.2022 року про виклик на 19.12.2022 року, довідка про доставку СМС від 07.02.2023 року на 23.02.2023 року та довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 23.02.2023 року на 01.03.2023 року, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. В судове засідання представники третіх осіб: орган опіки та піклування районної адміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради, орган опіки та піклування районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради, орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради, не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася позивач - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 25.10.2015 року. [INFO] в м. Запоріжжя народився відповідач - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 25.10.2015 року. [INFO] у [PERSON] народилася дитина - донька [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.12.2021 року, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 30.07.2020 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №333/6393/18 визнано [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ; внесено зміни до актового запису №33, вчиненого 16.01.2018 року Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про народження [INFO] [PERSON] , та записано [PERSON] , [INFO] , батьком дитини, прізвище дитині залишено « [PERSON] »; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. 06.07.2021 року постановою Запорізького апеляційного суду у справі №333/6393/18 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2020 року залишено без змін. Згідно довідки Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 12.07.2022 року [PERSON] отримувала аліменти на утримання доньки від [PERSON] у період з 10.09.2020 року по 30.01.2022 року в сумі 21334,04 грн. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] станом на червень 2022 року має заборгованість по аліментам на утримання доньки в розмірі 17373,30 грн. Відповідно Довідки ДНЗ (ясла-садок) №295 «Червона калина» від 30.06.2022 року [PERSON] відвідувала дошкільний навчальний заклад з 25.08.2020 року до 24.02.2022 року, за час перебування дитини в закладі спілкування вихователів групи з питань розвитку, навчання та виховання дитини відбувалось з [PERSON] , мамою [PERSON] , яка щоденно приводила і забирала доньку із дошкільного закладу та забезпечувала її життєдіяльність, брала участь у батьківських зборах. З свідоцтва про народження [PERSON] відомо, що [PERSON] - батько дитини, за період перебування [PERSON] в дошкільному закладі не займався вихованням дитини та жодного разу не приходив до садочка, не цікавився станом здоров`я, розвитком, успіхами доньки. Згідно Довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 08.09.2022 року дитина [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку в дитячій амбулаторії №10 з 25.02.2019 року, декларація укладена з лікарем-педіатром [PERSON] , дитина на диспансерному обліку не перебуває, лікуванням та профілактикою захворювань дитини займається мати. Згідно акту обстеження умов проживання дитини, складеного 22.12.2022 року органом опіки та піклування районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання добрі, будинок забезпечений необхідними меблями та побутовою технікою, наявні водо-, газо- та електропостачання, під час спілкування з дитиною встановлено, що з батьком не спілкується, не бачить його взагалі, спілкуватися з ним не хоче, так як тато її не любить. 22.12.2022 року спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради проведено бесіду з дитиною, про що складено довідку, відповідно якої дитина розповіла, що вона проживає однією родиною з мамою та старшим братом, поки йде війна живе у бабусі з дідусем, з батьком не спілкується, він не вітає її зі святами, з днем народження, не цікавиться її життям, каже що тато її не любить, іграшки, олівці для малювання, одяг купує мама. Згідно акту обстеження умов проживання батька дитини, складеного 08.02.2022 року органом опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання задовільні, в помешканні зроблено косметичний ремонт, водо-, газо- та електропостачання підключено, є всі необхідні меблі та побутова техніка, заборгованості немає, під час спілкування з батьком дитиною встановлено, що батько бажає бачити свою доньку та заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Згідно Висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого 21.02.2023 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, встановлено, що мати зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , батько зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . З червня 2016 року до травня 2017 року [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] , у квітні 2017 року жінка дізналася про свою вагітність, а [INFO] вона народила доньку [PERSON] . Стосунки між сторонами погіршилися після повідомлення [PERSON] чоловіку про свою вагітність. Він постійно змінював своє ставлення до вагітності, у решті чого він покинув жінку. В актовому записі про народження дитини в графі батька відомості були внесені зі слів матері, оскільки батько надавати заяву про визнання себе батьком до органів РАЦС відмовився. Після народження дитини [PERSON] іноді телефонував та відвідував жінку та її батьків, не заперечуючи при цьому свого батьківства, проте не бажаючи зв`язувати себе певними обов`язками щодо дитини. З часу визнання [PERSON] батьком дитини спорів стосовно визначення місця проживання не було, оскільки [PERSON] не заперечував, що донька буде мешкати з матір`ю, чоловік не звертався до жодного органу опіки та піклування для усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Батько про дитину не піклується, її життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, фінансово доньку не утримує (станом на лютий 2023 року є заборгованість з виплати аліментів). 08.02.2023 року спеціалісти відділу служби спільно з працівниками патрульної поліції м. Запоріжжя здійснили обстеження родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також чоловік написав пояснення, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, він хоче бачити доньку та виховувати її. Оскільки комісія діє на засадах верховенства прав дитини та з урахуванням найкращих інтересів дитини, орган опіки та піклування дійшов висновку, беручи до уваги, що [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, права та інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважати за можливе позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно ч.1 п.2 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України). Так, у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Також, у Постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі № 311/563/20 зроблено висновок, що «усі встановлені судами обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач, починаючи з моменту народження дитини, проживав окремо від нього, не виконував своїх батьківських обов`язків з його виховання протягом 16 років, не спілкувався із сином, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що позбавляють відповідача можливості підставно заперечувати проти задоволення позову». Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, яка є матір`ю дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно ст.165 СК України батька дитини [PERSON] з підстави, передбаченої ч.1 п.2 ст.164 СК України, а саме ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд доходить висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з нею; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, тобто взагалі не приймає участі у її вихованні. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час встановлення обставин та перевірки їх доказами і підтверджується наданими суду письмовими доказами: довідкою з дитячого садка та довідкою з лікарні, розрахунком заборгованості по аліментам, актами обстеження умов проживання дитини та її батька, довідкою про проведення бесіди з дитиною, висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, які суд вважає достовірними, належними та допустимими. Суд не бере до уваги письмові пояснення відповідача, надані органу опіки та піклування, про те, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, так як хоче бачити доньку та виховувати її, з огляду на те, що відповідач з народження доньки жодних активних дій, спрямованих на встановлення контакту з дитиною не робив, проживав окремо, крім того, відповідач не заінтересований щодо результатів розгляду даної справи, оскільки жодного разу не з`явився в судові засідання, відзив на позов не подав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Крім того, суд враховує, що після народження дитини відповідач відмовився записуватися батьком дитини, в результаті чого мати дитини в судовому порядку встановлювала його батьківство шляхом проведення генетичної експертизи. Тому, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, причому робить це без поважних причин, він не відвідує свою доньку, абсолютно не цікавиться її здоров`ям, самопочуттям, інтересами, не цікавиться її побутом, нагальними потребами дитини, не вітає її з днем народження та святами, що негативно впливає на розвиток дитини, має заборгованість зі сплати аліментів. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов не подав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів того, що відповідач свідомо не ухиляється від виконання обов`язку щодо виховання дитини останнім не надано, як і будь-яких заперечень з приводу обставин справи. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено вимоги позивача в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved