Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Еталон», у якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на її користь: 94\~020 грн 83 коп. витрат на лікування; 2\~356 грн 00 коп. майнової шкоди; 300\~000 грн 00 коп. моральної шкоди; 18\~590 грн 50 коп. втрати заробітку; 11\~000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі. Від відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон» надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог до цього відповідача. Відповідач [PERSON] право на подачу позов не скористався. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. У судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] , відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , представник представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон» Панченко Ю.Ю. (в режимі відеоконференції). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Також представник позивача зазначив, що відповідач перерахував на користь [PERSON] 20\~000 грн 00 коп. Відповідач [PERSON] та його представник позов визнав в частині витрат на лікування майнової шкоди у розмірі 2\~356 грн 00 коп., щодо витрат на правову допомогу поклався на розсуд суду. В іншій частині позов не визнав. Також відповідач просив врахувати, що ним на користь позивача сплачено 20\~000 грн 00 коп. Предстанвик ПАТ «Страхова компанія «Еталон» Панченко Ю.Ю. просила відмовити у задоволенні позовних вимог до цього відповідача. Представник [PERSON] , зазначила, що [PERSON] із заявою про здійснення виплати шкоди завданої [PERSON] до страхової компанії не зверталася, а строк визначений статтею 37 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для подачі заяви про такі виплати, сплив. Страхова компанія не може нести солідарну відповідальність разом із [PERSON] в силу статті 541 ЦК України. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. 15 лютого 2018 року близько 19:54 на вулиці Чкалова в напрямку проспекту Центрального сталася дорожньо транспортна пригода за участі [PERSON] , внаслідок якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеню, субарахноідального крововиливу, перелому лоної, сідничної кісток праворуч зі зміщенням, гематоми потиличної ділянки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки. Згідно зі статтею 75КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладанням на нього обов`язків передбачених пунктами 1,2 частини першої статті 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов [PERSON] задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30\~775 грн 15 коп., витрати на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 11\~000 грн 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Цивільний позов прокурора задоволено вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат. За наслідками апеляційного провадження ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 11 квітня 2021 року частково задоволено апеляційні скарги представника [PERSON] захисника Герцуна В.С. та захисника Чернієнко А.В. в інтересах обвинуваченого [PERSON] . Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року в часині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] щодо стягнення з обвинуваченого [PERSON] матеріально, морально шкоди та втраченого заробітку , скасовано. Провадження у справі в цій частині направлено на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін. Відповідно до статті другої ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статтей 23, 24, 26-1, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиками здійснюється відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому шкода, заподіяна майну у порядку, визначеному цим законом. Відповідно до підпункту 37.1.4. пункту 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. З матеріалів справи слідує, що на момент дорожньо транспортної пригоди, яка мала місце 05 лютого 2018 року цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Еталон» (поліс № АМ/2453774). [PERSON] у лютому 2018 року звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» із заявою про встановлення страхового випадку. Заяви про здійснення виплати матеріальної та моральної шкоди від [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» не надходило. З огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце більше ніж три роки, строк для звернення до страхової із заявою про виплату відшкодування шкоди, завданої позивачу сплив. Отже, із зазначеного слідує, що відшкодування шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ПАТ «Страхова компанія «Еталон» проведено не було. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦПК України). Частина перша статті 1168 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частин першої, другої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Частина перша статті 1197 ЦК України визначає, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Судом встановлено, що відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження встановлено, що [PERSON] порушено вимоги пунктів 2.3 «б», 12.1, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого позивачу [PERSON] завдано тяжких тілесних ушкоджень. Ця обставина не заперечувалася відповідачем [PERSON] . Отже, [PERSON] повинен відшкодувати позивачу шкоду, завдану ним під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 лютого 2018 року. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] тривалий час перебувала у лікарні та надалі проходила лікування, що підтверджується відповідними записами у виписках із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1041/119, карті амбулаторного хворого № 759, карті хворого, який лікується у фізіотерапевтичному відділенні (кабінеті), виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2388/407, медичною картою амбулаторного хворого б/н, виписних епікризах. У зазначених медичних документах вказано діагноз: наслідки перенесеної ЧМТ/02.2018 року забій головного мозгу тяжкого ступеню, САК/, перелом кісток тазу, у вигляді помірного ГЛС, вестибулопатія, єписиндром/вперше виник/, зниження ІМФ. З наявний у матеріалах справи чеків слідує, що на придбання ліків позивачем витрачено 94\~020 грн 83 коп. Відповідач визнав позов у частині, тому ці витрати з урахуванням вже виплаченої відповідачем суми в 20\~000 грн 00 коп., підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 74\~020 грн 83 коп. Під час розгляду справи представник позивача пояснив, що під час дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди куртці, в яку була вдягнута позивач та її окулярам, наслідок чого їх не можливо надалі використовувати. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь 2\~256 грн 00 коп. на відшкодування вартості куртки та окулярів позивача. Відповідач [PERSON] позов у цій частині визнав, тому відповідно до приписів частини другої статті 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. За такого, позов у означеній частині слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди в розмірі 2\~356 грн 00 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми втрати заробітку у розмірі 18\~590 грн 50 коп., то суд зазначає таке. З трудової книжки [PERSON] слідує, що вона починаючи з березня 2017 року працювала на посаді сестри медичної ФОП [PERSON] . Позивач у травні 2018 року звільнена з займаної посади згідно із пунктом 2 статті 40 КЗпП України, частини третьої статті 17 Закону України «Про основи захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Частина третя статті 17 Закону України «Про основи захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю. Пунктом 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА № 277763 Джексон Альні [PERSON] встановлено другу групу інвалідності по загальному захворюванню та вказано, що вона може працювати медичною сестрою з індивідуальним графіком роботи та проходити лікування у невролога. З довідки про заробітну плату [PERSON] вбачається, що вона у період з січня до травня 2018 року працювала на посаді медичної сестри у ФОП [PERSON] та отримала заробітну плату за січень 2018 року у розмірі 3723 грн 00 коп. Починаючи з лютого до травня 2018 року заробітна плата їй не нараховувалась, оскільки після отриманих тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 05 лютого 2018 року проходила лікування. Отже із зазначеного слідує, що у період з лютого до травня 2018 року (п`ять місяців) позивач не мала можливості працювати та не отримувала заробітної плати за своїм місцем роботи. Зважаючи на зазначене відповідно до приписів статті 1195 ЦК України суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у цій частині та стягнення з [PERSON] на користь позивача 18\~590 грн 50 коп. (3723 грн 00 коп.х5). Відповідач під час судового засідання заперечував проти стягнення з нього цих коштів, однак чіткого та зрозумілого обґрунтування своїх заперечень суду не надав. Щодо вимог про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд зазначає таке. Під час розгляду справи судом встановлено, що після отримання травм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач звільнилася з посади медичної сестри ФОП [PERSON] за станом здоров`я. Відповідно до довідки МСЕК позивач отримала другу групу інвалідності з можливістю працювати на посаді сестри медичної з індивідуальним графіком роботи. Надалі, позивач 22 серпня 2018 року звернулася до Миколаївського центру зайнятості з питання щодо її працевлаштування. Позивачу були запропоновані вакансії сестри медичної Миколаївського професійного ліцею будівництва та сфери послуг та КП «ДП стоматологічна поліклініка № 2». Відповідно до індивідуального плану працевлаштування, який складено 12 квітня 2019 року, зроблено висновок про те, що кандидатура позивача не підходить на перелічені посади за станом здоров`я. Із наведеного слідує, що позивач після отриманих наслідок дорожньо-транспортної пригоди за станом здоров`я не може здійснювати трудову діяльність, якою займалася до цього випадку. Предстанвик позивача в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди вказав на те, що позивач тривалий час лікувалася та не могла самостійно обслуговувати себе, потребувала стороннього догляду, постійно відчувала біль та страждання, а після отриманих травм вона не має можливості займатися трудовою діяльністю, якою займалася до заподіяння шкоди її здоров`ю. За такого представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь позивача 300\~000 грн 00 коп. моральної шкоди. Суд заслухавши доводи представника позивача та вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про можливість часткового задоволення цих позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 150\~000 грн 00 коп. Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 244\~697 грн 33 коп. з яких: 74\~020 грн 83 коп. витрат на лікування; 2\~356 грн 00 коп. майнової шкоди; 18\~590 грн 50 коп. втрати заробітку; 150 00 грн 00 коп. моральної шкоди. Позовних вимог до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» позивачем не заявлено, тому суд їх не вирішує. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду, його слід стягнути з відповідача на користь держави. За подачу цього позову має бути сплачено судовий збір у розмірі 1% від суми позову (414\~967 грн 33 коп.), тобто у розмірі 4149 грн 67 коп. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь держави слід стягнути 2780 грн 28 коп. (67%). Також з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 11\~000 грн 00 коп., які підтверджуються наявними у справі квитанціями до прибуткового касового ордера від 07 березня 2018 року (2000 грн 00 коп.), від 03 вересня 2018 року (7000 грн 00 коп.); від 04 лютого 2019 року (2000 грн 00 коп.).

Outcome: partial