Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

16 січня 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що на даний час фактично шлюбні відносини припинено, збереження шлюбу неможливе. Також у позовній заяві позивачка зазначила, що від шлюбних відносин у позивачки та відповідача є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] просила залишити їй прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 23 лютого 2023 року. Позивачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань не подав. Згідно зі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. 07 вересня 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козельщинського районного управління юстиції у Полтавській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 21, що підтверджується оригіналом та копією свідоцтва про шлюб від 07.09.2013 серії [NUMBER] (а.с. 6, 7). Від шлюбних відносин у позивачки та відповідача [INFO] народився син - [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд уважає, що позовна вимога позивачки про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам позивачки, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, зі свідоцтва про шлюб вбачається, що позивачка не змінювала своє прізвище у зв`язку зі реєстрацією шлюбу, а до шлюбу іменувалася також прізвищем « [PERSON] ». Отже, вимога про залишення позивачці дошлюбного прізвища не ґрунтується на вимогах ст. 113 СК України, заявлена помилково та є зайвою, оскільки позивачка й без судового рішення має право у подальшому іменуватися своїм прізвищем. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved