Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

27.10.2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають малолітню дитину сина - [PERSON] , [INFO] , який є дитиною інволідом за такими діагнозами: дитячий церебральний параліч, подвійна геіміплегія, затримка психомоторного та мовного розвитку, GMFCS V, також має супутні діагнози: локалізована симптоматична епілепсія та епілептичні синдроми з комплексними парціальними нападами, симптоматична фокальна епілепсія, спастична квадриплегія. Дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні і потребує матеріального забезпечення для повноцінного розвитку. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. У зв`язку із викладеним з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини щомісячно до досягнення нею повноліття аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000, 00 грн, а також всі понесені судові витрати (2000,00 грн витрати на правничу допомогу, 300,00 грн - витрати на ксерокс та поштові витрати. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, вважається повідомленим належним чином про про час, дату та місце розгляду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме. Причини неявки суду відповідач не повідомив. У встановлений законом строк відзив до суду не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . (а.с. 9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7-8). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Сахновщинській РДА Харківської області від 15.01.2019 року постійне місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] визначено з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11-12). Із висновку з медичної карти стаціонарного хворого №1281/2 від 20.06.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має діагноз : спастична квадриплегія, дитячий церебральний параліч, подвійна геіміплегія, затримка психомоторного та мовного розвитку, GMFCS V, також має супутні діагнози: локалізована (фокальна) (парціальна)симптоматична епілепсія та епілептичні синдроми з комплексними парціальними нападами, симптоматична фокальна епілепсія, клінічна ремісія. (а.с.14-16). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормою ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом з`ясовано та визнається сторонами, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачемта відповідачем у справі не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір, дитина перебуває на утриманні батька. Згідно даних ГУ ДПС у Дніпропетровській області відсутня інформація про доходи стосовно [PERSON] станом на 11.01.2023 року, надати інформацію про доходи за 4-й квартал неможливо. (а.с. 64-66). За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами, передбаченими ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті. Відповідач інших аліментних зобов`язань не має, зі стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який фізично здоровий, здатен працювати та отримувати доходи, інших обставин, що мають істотне значення не встановлено. Суду не надано даних про неможливість виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо утримання своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , який згідно висновку з медичної карти стаціонарного хворого №1281/2 від 20.06.2022 року має вади розвитку. Тому, виходячи з вищевказаного, відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн. на дитину, що є достатнім розміром та таким, що відповідає потребам дитини, спрямований на забезпечення її гармонійного розвитку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За вказанихобставин, суд враховує, те,що відповідач є здоровою працездатною жінкою, інших аліментних зобов`язань немає ,а тому за таких обставин, суд задовольняє позов пр остягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень 00 коп. Щомісячно, починаючи з 21.12.20227.10.2022 року і додосягнення дитиною повноліття. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою, приходжу до наступного. За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано розрахунок акт наданих послуг до договору про надання правничної допомоги від 21.10.2022 року, договір про надання правничої допомоги від 21.10.2022 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 21.10.2022 року, ордер про надання правничої допомоги від 25.10.2022 року З урахуванням викладеного, приходжу до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2300, 00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved