Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив наступне. 25.05.2016 в період часу з 18-00 год. до 20-00 год. [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні квартири [ADDRESS] , в ході словесного конфлікту, який виник на побутовому підгрунті з [PERSON] , почав наносити останньому удари в область голови та тулуба, в результаті яких [PERSON] неодноразово втрачав рівновагу і падав, вдарявся об предмети інтер`єру та отримував тілесні ушкодження голови та тулуба. Далі [PERSON] , враховуючи фізіологічний стан [PERSON] , не викликав швидку допомогу, а відвів [PERSON] до ванної кімнати, де останній кілька разів впав, вдарився головою об рукомийник, ванну та підлогу, та через деякий час помер. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.05.2019 у справі №\~333/4463/16-к [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.119 КК України та виправдано. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22.10.2019 вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.05.2019 залишено без змін. Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верхового Суду від 19.11.2020 ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22.10.2019 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Таким чином, період перебування позивача під кримінальним переслідуванням становить: з 26.05.2016 (повідомлено про підозру) по 22.10.2019 (набрання законної сили виправдувального вироку), тобто 40 місяців. Тривале кримінальне переслідування з боку органу досудового розслідування та прокуратури, а також перебування під судом безумовно змінили нормальний життєвий уклад позивача, адже перебування у статусі підозрюваного, а згодом обвинуваченого, призвело до порушення його зв`язків з оточуючими, негативно вплинуло на самопочуття та душевний стан. Позивач був змушений нести додаткові витрати часу на відвідування органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Що вимагало додаткових зусиль для організації його життя. Все вищевказане спровокувало у позивача тривалу нервову напругу, що виразилось у пасивності, пригніченості, замкненості в собі та фіксуванні на негативних переживаннях. Незаконні дії органу досудового розслідування та прокуратури призвели до моральних страждань та вимагали від позивача значних зусиль на здійснення кроків, спрямованих на своє виправдання і реабілітацію. За таких обставин, повною мірою вбачається наявність всіх складових підстав для стягнення моральної шкоди: неправомірних дій, пов`язаних з кримінальним переслідуванням позивача, якого в подальшому було визнано невинуватим у вчиненні злочину, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 260000,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що у позивача відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки не надано підтверджуючих доказів за нормою ст. 81 ЦПК України, не надано доказів які б підтверджували факт заподіяння [PERSON] моральних страждань, втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів страти чи погіршення таких зв`язків через діяльність або бездіяльність правоохоронних органів, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Моральні страждання, про які представником позивача зазначено у позовній заяві (погіршення душевного стану та порушення зв`язків з оточуючими) є лише припущенням та загальними фразами. Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 614/2328/17 обов`язковим доказом для визначення наявності факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким її завдано. Реалізація особи свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав такої особи. Позивачем не надано жодного судового документу, яким визначено протиправність дій посадових осіб органу досудового розслідування. Представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в судовому засіданні просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги [PERSON] необгрунтовані. Позивач в порушення ст.ст. 76, 81, 175 ЦПК України не навів беззаперечних обставин та належних та допустимих доказів порушення його права, а відповідно, як наслідок, і завдання йому моральної шкоди. Зі змісту позовної заяви не вбачається, в чому полягає виникнення моральної шкоди у позивача. Позовна заява містить стандартні фрази, котрі жодним чином не відображають індивідуальних психофізичних особливостей позивача та не доводить виникнення у нього моральної шкоди та в чому саме вона полягає (при умові наявності такої). Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що беззаперечно доводять наявність перерахованих у позові психоемоційних станів, що містили ю будь-які медичні висновки та свідчили б про причинно-наслідковий зв`язок між його емоційним сприйняттям реальності та перебуванням позивача під кримінальним переслідуванням. Позивачем не надано як докази, ані виписки з лікарні, якщо позивач звертався по допомогу до психіатра, ані підтвердження звернення до приватних психологів чи проходження спеціальних реабілітаційних тренінгів. Позовна заява не містить фактичних даних, які б свідчили про негативні наслідки вказаних подій, які вплинули на зміну звичного образу життя позивача. Представник Запорізької обласної прокуратури в судовому засіданні просив суд врахувати доводи, викладені у відзиві органу прокуратури на позовну заяву. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 12016080040002568 від 26.05.2016, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, [PERSON] повідомлено 26.05.2016. Згідно вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.05.2019, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та виправдано його. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22.10.2019 вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.05.2019 відносно [PERSON] залишено без змін. Постановою Верхового Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 19.11.2020 ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22.10.2019 щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Статтею 15\~ЦК України\~встановлено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтерес у.\~Способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. \~Як вбачається з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статей 23\~ЦК України\~передбачено,\~що особа\~має право\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1167\~ЦК України\~встановлено,\~що моральна\~шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~вини органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала: 1)\~якщо шкоди\~завдано каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я\~або смертю\~фізичної особи\~внаслідок дії\~джерела підвищеної\~небезпеки; 2)\~якщо шкоди\~завдано фізичній\~особі внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту або\~виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~1176\~ЦК України,\~шкода,\~завдана фізичній\~особі внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту чи\~виправних робіт,\~відшкодовується державою\~у повному\~обсязі незалежно\~від вини\~посадових і\~службових осіб\~органу,\~що здійснює\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури або\~суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями\~органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,\~прокуратури і\~суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно п. 1 ч. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями\~органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями\~органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,\~прокуратури і\~суду» встановлено,\~що у\~наведених в\~статті 1\~цього Закону\~випадках громадянинові\~відшкодовується моральна шкода. Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями\~органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями\~органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з роз`ясненням, наведеним у п. 3 Постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної),прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Тривале кримінальне переслідування з боку органу досудового розслідування та прокуратури, а також перебування під судом безумовно змінили нормальний життєвий уклад позивача, оскільки перебування у статусі підозрюваного, обвинуваченого призвело до порушення його зв`язків з оточуючими, негативно вплинуло на самопочуття та душевний стан. За таких обставин, вбачається наявність всіх складових підстав для стягнення моральної шкоди: неправомірних дій, пов`язаних з кримінальним переслідуванням позивача, якого в подальшому було визнано невинуватим у вчиненні злочину, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідство чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» № 1928-ІХ від 02.12.2021 з 1 січня 2022 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати 6500,00 грн. на місяць. Враховуючи вищезазначене, мінімальний гарантований розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду становить 260000,00 грн. (4 повних місяців х 6500,00 грн.). Виходячи із принципів розумності, співмірності та справедливості, суд вважає, що такий розмір відшкодування моральної шкоди буде достатньою та справедливою компенсацією моральних втрат позивача у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог позивача. Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний 23 лютого 2023 року. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved