Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 29.09.2014 року між сторонами було укладено договір про надання юридичних послуг. Відповідач взяв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу щодо захисту прав та законних інтересів позивачки при проведенні досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. В рахунок оплати за вказаним договором позивачка сплатила 4000 грн. Після отримання грошей, відповідач не виконав жодного обов`язку передбаченого договором, ухилявся від будь-якого спілкуванні із позивачкою. Проте отримані від позивачки грошові кошти останній не повернув, а відтак позивачка просить стягнути із відповідача 4000 грн. Оскільки у зв`язку із повним невиконанням відповідачем умов договору, у відповідача виникло грошове зобов`язання повернути кошти, а відтак позивачка просить стягнути із відповідача 3 % річних - 964,27 грн. та індекс інфляції - 5004 грн. Крім того, внаслідок умисної протиправної поведінки відповідача, а саме грубого порушення прав позивачки та інтересів її як клієнта, останній було заподіяно моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивачка подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить пояснення позивачки, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Вислухавши вступне слово позивачки, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 29.09.2014 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON]. укладено договір щодо надання юридичних послуг. Відповідно до умов п. 1.1 договору, [PERSON] доручає, а [PERSON] бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1. договору щодо надання юридичних послуг, [PERSON] бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу замовнику по захисту прав та законних інтересів [PERSON] при проведенні досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудового розслідування справи, провадження якої порушено за ч. 1 ст. 125 КК України. Готувати та подавати до слідчих органів та суду необхідні документи. Положенням п. 4 договору щодо надання юридичних послуг передбачено, що роботу виконану виконавцем, зазначену у п. 2.1 договору, замовник зобов`язується оплатити у строки визначені за домовленістю сторін. Розрахунки за виконану роботу здійснюється замовником, згідно акту здачі-приймання виконаних робіт. На підтвердження виконання умов п. 4.1., позивачка надала копію квитанції від 29.09.2014 року про сплату нею 4000 грн., найменування послуг - захист інтересів. Згідно копії рішення дисциплінарної палати від 19.01.2017 року Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва вбачається, що 01.09.2015 року до КМ КДКА надійшла скарга [PERSON] на дії адвоката [PERSON]., який в рахунок оплати за захист інтересів по договору отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000 грн. Після отримання грошових коштів, адвокат перестав виходити на зв`язок та не виконав жодного обов`язку, передбаченого договором. За результатами розгляду скарги, дисциплінарна палата Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва вирішила притягнути адвоката [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення. Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] від 28.01.2015 року, останній вказав, що не заперечує щодо повернення грошових коштів у розмірі 4000 грн. Проте, письмові матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 77-80 ЦПК України, повернення відповідачем позивачці грошових коштів у розмірі 4000 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно положення ч. 1 ст. 906 ЦК України передбачено, що виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вище викладене, а також те, що умови договору щодо надання юридичних послуг від 29.09.2014 року не були виконані, суд приходить до висновку, що сплачені грошові кошти у розмірі 4000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки 3 % річних - 964,27 грн. та індекс інфляції - 5004 грн., в порядку ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягає з урахуванням наступного. Відповідно до положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Враховуючи те, що договір щодо надання юридичних послуг не відноситься до грошового зобов`язання, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивачки 3 % річних та індекс інфляції. Крім того, суд звертає увагу на положення ст. 906 ЦК України, яка передбачає відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. На підставі викладеного та враховуючи вимоги розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000 грн. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial