Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: -позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] ; -позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , на користь КУ ««Запорізькій обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , на користь на користь КУ ««Запорізькій обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. На профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітній - [PERSON] , [INFO] . Підставою для взяття на облік є проживання дитини в сім`ї, в якій батьки - [PERSON] , [PERSON] , ухиляються від виконання батьківських обов`язків. У жовтні 2020 року до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення КНП «ЦПМСД № 6» про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . В ході роботи було здійснено вихід за адресою проживання родини: [ADDRESS] , та встановлено, що умови проживання є вкрай незадовільними та такими, що становлять загрозу життю та здоров`ю дитини. Після проведення відповідної профілактичної роботи на вимогу відділу служби у справах дітей родина винайняла більш пристосоване житло в іншому районі міста. Однак, 31.12.2020 року до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей надійшло повідомлення КНП «Міська дитяча лікарня № 1» ЗМР про влаштування до їхнього закладу [PERSON] , 2019 року народження, за Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 28.12.2020 року. Згідно з листом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 01.01-18/82 від 15.01.2021 року малолітнього було влаштовано до КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР на повне державне забезпечення. З моменту влаштування дитини до державного закладу та по теперішній час, батьки до відділу служби у справах дітей з`явилися один раз у березні 2021 року та повідомили, що залишили дитину своїй знайомій, а самі дуже хворіли, однак жодного документу, який би підтвердив цю інформацію не надали. З того моменту до відділу служби більше не з`являлися та не телефонували, долею дитини не цікавилися, свої наміри відносно сина не повідомляли. За інформацією від 20.09.2021 року, наданою КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР, батьки [PERSON] та [PERSON] , за час перебування дитини в установі, цікавилися долею дитини у телефонному режимі 8 разів у березні-квітні 2021 року. Під час останнього відвідування родини за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що умови проживання не змінилися та становлять загрозу для дитини. Згідно із висновком ЗМЦСССДМ від 19.01.2021 року, малолітній [PERSON] перебуває в складних життєвих обставинах через невиконання батьками своїх обов`язків. Така поведінка відповідачів, на думку позивача, суперечить інтересам малолітньої дитини. Цей факт є грубим порушенням вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 155 СК України. Дане питання було розглянуто на засіданні комісії із захисту прав дитини РА ЗМР по Комунарському району, де було прийняте рішення про доцільність звернення з позовною заявою до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Представник позивача за довіреністю Савенко А.О. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, в інтересах дитини. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи повідомленими судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися і не повідомили суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавали. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовну заяву підтримує в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 16.01.2021 року Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] , [PERSON] , є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 971 від 16.10.2019 року). Малолітній [PERSON] перебуває на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Підставою для взяття на облік є проживання дитини в сім`ї, в якій батьки - [PERSON] , [PERSON] , ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Як вбачається з повідомлення КНП «ЦПМСД № 6», що надійшло на адресу позивача 01.10.2020 року, з вимогою про втручання для вирішення даного питання, за адресою: [ADDRESS] , мешкає сім`я: мати [PERSON] , батько [PERSON] 25.09.2020 року дитина з батьками знаходилася на автобусній зупинці залізничного вокзалу Запоріжжя-1. Батьки були в стані алкогольного сп`яніння та розпивали спиртні напої в оточенні безхатченків. При спробі зв`язатися з батьками за телефоном, на дзвінок відповів батько, який поводив себе агресивно та погрожував медичним працівникам. Дитині загрожує небезпека. Як вказує позивач у позовній заяві, після проведення з відповідачами відповідної профілактичної роботи на вимогу відділу служби у справах дітей родина винайняла більш пристосоване житло в іншому районі міста. З матеріалів справи вбачається, що 31.12.2020 року до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей надійшло повідомлення КНП «Міська дитяча лікарня № 1» ЗМР про влаштування до їхнього закладу [PERSON] , 2019 року народження, за Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 28.12.2020 року. Вказано, що дитина забрана з адресу: [ADDRESS] , де була залишена без батьківського піклування, місце знаходження матері невідомо. Згідно з листом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 01.01-18/82 від 15.01.2021 року малолітнього [PERSON] було влаштовано до КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР на повне державне забезпечення. За інформацією від 20.09.2021 року, наданою КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР, малолітній [PERSON] перебуває на вихованні і повному державному забезпеченні у Будинку дитини з 23.02.2021 року по теперішній час. Батьки [PERSON] та [PERSON] , за час перебування дитини в установі, відвідували сина 8 разів, а саме: 12.03.2021 року, 16.03.2021 року, 17.03.2021 року, 30.03.2021 року, 06.04.2021 року, 13.04.2021 року, 16.04.2021 року, 17.04.2021 року, через карантинні обмеження батьки не бачили свою дитину, а цікавилися її станом здоров`я у співробітників Будинку іграшок, передавали сину підгузки, засоби гігієни, сік, печиво, іграшки, цукерки. За інформацією від 05.12.2022 року, наданою КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР, за попередній, 2021 рік, батьки [PERSON] та [PERSON] відвідали свого сина 8 разів. Останні відвідини відбулися 17.04.2021 року. З цього часу батьки дитину не відвідали жодного разу. Умовами проживання, станом здоров`я, нагальними потребами дитини, не цікавилися. Матеріально дитину не підтримували. Усних чи письмових запитів від батьків або ж інших зацікавлених осіб на адресу Будинку дитини не надходило. Під час останніх відвідувань родини за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , позивачем було встановлено, що умови проживання не змінилися та становлять загрозу для дитини, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 17.06.2021 року, 02.09.2021 року. Під час складання даних актів батьків, відповідачів по справі, було попереджено про наміри органу опіки та піклування звернутися до суду з позовом про відібрання дитини. Згідно із висновком ЗМЦСССДМ від 19.01.2021 року, малолітній [PERSON] перебуває в складних життєвих обставинах через невиконання батьками своїх обов`язків. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , та стягнення аліментів на утримання дитини, комісія з питань захисту прав дитини, в інтересах малолітнього, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на утримання дитини. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). У ході судового розгляду справи судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону відповідачі протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON] , не піклуються про стан його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не надають матеріальної допомоги на його утримання. У відповідачів була можливість цікавитися життям дитини та приймати участь в її вихованні, але вони самоусунулися від неї. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту якнайкращих інтересів дитини, суд вважає доведеними у судовому засідання вимоги позивача та визнає за доцільне позбавити [PERSON] , [PERSON] , батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] , що забезпечить розвиток останнього у безпечному та стійкому середовищі. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи рішення щодо стягнення аліментів, суд враховує, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є працездатного віку, офіційно не працевлаштовані, тому вважає за можливе стягнути з [PERSON] , [PERSON] , з кожного окремо, на користь КУ «Запорізькій обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволені основні вимоги позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідачів повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір за дві вимоги - позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів.

Outcome: approved