Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), через свого представника, звернувся до суду з позовом до ТОВ "Фінансова\~компанія "Європейська\~агенція з\~повернення боргів" (далі відповідач), у якому просив: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №85517 від 22.12.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення на користь стягувача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором №17014-01/2021 від 28.01.2021 в розмірі 20050,00 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 28.01.2021 між позивачем і ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» було укладено кредитний договір №17014-01/2021, за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 5000,00 грн строком на 30 днів. Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» на підставі договору факторингу №29102021 в 29.10.2021 є відповідач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». З сайту "Автоматизована система виконавчого провадження" позивачу стало відомо про внесення приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. до реєстру боржників інформації щодо позивача, в зв`язку з виконанням виконавчого провадження №69529809. Представником позивача було направлено адвокатські запити до приватного виконавця з метою отримання копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його було вчинено та було надано відповідь, з якої встановлено, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса. З змісту наданих документів вбачається, що 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис №85517 про стягнення на користь стягувача відповідача з боржника позивача заборгованість за кредитним договором №17014-01/2021 від 28.01.2021 в розмірі 20050,00 грн. В подальшому приватним виконавцем на підставі вищезазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження, накладено арешт на всі рахунки боржника та звернуто стягнення на заробітну плату. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями норм законодавства, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню, з тієї підстави, що на момент вчинення виконавчого напису законом не було передбачено права його вчиняти на кредитних договорах. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 17.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами. 28.01.2021 між позивачем і ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» було укладено кредитний договір №17014-01/2021, а 29.10.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем укладення договір відступлення прав вимоги №29102021 в тому числі за кредитним договором №17014-01/21. 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис №85517 про стягнення на користь стягувача відповідача з боржника позивача заборгованість за кредитним договором №17014-01/2021 від 28.01.2021 в розмірі 20050,00 грн. Відповідач вважає, що ним виконано вимоги передбачені п. 2 Постанови КМ України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості доводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості за кредитним договором, а отже виконавчий напис не підлягає визнанню такими, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену в у виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною. Викладені обставини слугували підставою для заперечення проти позову. Позивач відповіді на відзив не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. 28.01.2021 між позивачем і ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» було укладено кредитний договір №17014-01/2021, за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 5000,00 грн строком на 30 днів, що підтверджується копією такого договору в матеріалах справи (а.с. 8). За графіком розрахунків заборгованості за користування таким кредитом у визначений строк, позивачу до сплати потрібно внести 7400,00 грн (а.с. 11). 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис №85517 про стягнення на користь стягувача відповідача з боржника позивача заборгованість за кредитним договором №17014-01/2021 від 28.01.2021 в розмірі 20050,00 грн (а.с. 11 на звороті). В подальшому приватним виконавцем Турським О.В. на підставі вищезазначеного виконавчого напису 01.08.2022 відкрито виконавче провадження ВП №69529809 та звернуто стягнення в розмірі 20050,00 грн (а.с.12). Разом з тим, на відповдь на запит суду до Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) щодо повідомлення про те чи здійснює свою діяльність приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., суду було повідомлено що від 29.06.2022 нотаріусом було зупинено нотаріальну діяльність (а.с. 40). Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З наведеного можна зробити висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, від 02.07.2019 у справі №916/3006/17. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 гл. 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те. що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчою напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 по справі №910/10374/17, вчинення виконавчих написів щодо договорів, які не посвідчуються нотаріально - є незаконним. Кредитний договір, який у цьому випадку не було нотаріально посвідчено, не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат». Виконавчий напис може бути вчинено за відсутності спору між сторонами щодо заборгованості, в іншому випадку спір підлягає вирішенню судом. Однак у цьому випадку має місце не лише існування невирішених судових спорів на момент вчинення виконавчого напису щодо стягнення спірної заборгованості, а й відсутність у цілому прозорості вимог кредитора до боржника, яка б надавала можливість визначити зміст, умови виконання та дійсний розмір зобов`язань. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №522/8685/18 (провадження № 61-15987св20), зазначено, що «у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 в справі №554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Судом було встановлено, що 28.01.2021 між позивачем і ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» було укладено кредитний договір №17014-01/2021, за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 5000,00 грн строком на 30 днів і за графіком розрахунків заборгованості за користування таким кредитом у визначений строк, позивачу до сплати потрібно внести 7400,00 грн. Судом було встановлено, що 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис №85517 про стягнення на користь стягувача відповідача з боржника позивача заборгованість за кредитним договором №17014-01/2021 від 28.01.2021 в розмірі 20050,00 грн, а в подальшому приватним виконавцем Турським О.В. на підставі вищезазначеного виконавчого напису 01.08.2022 відкрито виконавче провадження ВП №69529809 та звернуто стягнення в розмірі 20050,00 грн. Однак, в матеріалах справи взагалі відсутні документи, які б свідчили що 29.10.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем укладено договір відступлення прав вимоги №29102021 за кредитним договором №17014-01/21. Також, відповідачем не надано суду документів, за якими можна було б підтвердити нарахування зазначеної у виконавчому написі суми з 5000,00 грн + 7400,00 грн за договором ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» до суми 20050,00 грн нарахованої ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за якою винесено спірний виконавчий напис і не вказано як насамкінець визначалася остаточна сума. Отже, вважати заборгованість безспірною не можна, що виключає можливість вчинення виконавчого напису. Крім того, судом встановлено, що відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів повідомлення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як новим кредитором, боржника позивача для надання йому можливості усунути порушення за кредитним договором перед вчиненням виконавчого напису. Однак, суд зауважує, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 в справі №357/12818/17 (провадження №61-44380св18) та від 27.08.2020 в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18)». Отже, як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу щодо усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №85517 від 22.12.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення на користь стягувача: ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором №17014-01/2021 від 28.01.2021 в розмірі 20050,00 грн, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу керується ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а за п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським бюро Геннадія Працевитого було укладено договір надання правової допомоги від 29.08.2022 де визначені права та обов`язки сторін договору та порядок визначення гонорару. Так за додатковою угодою до такого договору визначено вартість робіт адвоката за написання позовної заяви - 3000,00 грн, яку суд вважає співмірною та обгрунтованою та підтвердженою наявними у справі доказами. Однак не можуть бути обґрунтованими витрати на участь адвоката у судовому засідання, так як справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і невиправданими є витрати на складання адвокатського запиту, заяви про забезпечення позову та інших заяв, яких крім позову у справі не було. Разом з тим, щодо визначення у додатковій угоді суми у розмірі 4010,00 грн у якості гонорару адвоката за ведення справи у суді, що становить 10% від суми зазначеної у виконавчому написі, суд виходить з наступного. У рішенні від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) Суд, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху», однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив визначену суму як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у разі укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Отже, з огляду на те, що позов задоволено, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Outcome: approved