Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що вона є рідною сестрою малолітнього [PERSON] , [INFO] , у них з братом спільна мати - [PERSON] , яка померла [INFO] . Батьком малолітнього є відповідач [PERSON] . Після смерті матері малолітній [PERSON] проживає з позивачем, перебуває на її повному матеріальному утриманні. Навчанням, вихованням [PERSON] , забезпеченням його всім необхідним займається позивач. В свою чергу, відповідач нехтує виконувати свої батьківські обов`язки, з березня 2022 року взагалі не спілкується з сином, не цікавиться його життям, здоров`ям, духовним та фізичним розвитком, зв`язку з ним не підтримує. Відповідач постійно пиячить, за місцем реєстрації не проживає, про своє місцеперебування не повідомляє. Позивач вважає, що [PERSON] свідомо не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, у зв`язку з чим вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 01.11.2022 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.11.2022 у порядку ч. 11 ст. 187 ЦПК України позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 20.12.2022 до суду від позивача [PERSON] надійшли матеріали на виконання ухвали суду від 30.11.2022 та усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 12.01.2023 у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Цією ж ухвалою на підставі ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України витребувано від Виконавчого комітету Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, як органу опіки та піклування, письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 03.02.2023 через канцелярію суду надійшов висновок Виконавчого комітету Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 15.02.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 22.02.2023 на електронну адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Матвіївської сільської ради про можливість [PERSON] виконувати обов`язки опікуна. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області та Виконавчого комітету Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області у судове засідання не з`явились, звернулись до суду з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтями 3, 18 Конвенції про права дитини закріплено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи адміністративними, чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" (Saviny v. Ukraine) § 47, "Хант проти України" (Hunt v.Ukraine), § 49). У ст. 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-и) чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Аналізуючи наведене, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц, від 17.07.2019 у справі № 642/2754/17. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 19.11.2019 у справі № 564/2594/18-ц, від 12.03.2020 у справі № 722/1128/18-ц. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Судом встановлено, що [INFO] у с. Купріянівка Вільнянського району Запорізької області народився [PERSON] , батьками якого, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.11.2012 Виконавчим комітетом Купріянівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.03.2022 Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] померла [INFO] у с. Купріянівка Вільнянського району Запорізької області. У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 08.08.2003 Купріянівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, з якої вбачається, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Отже, позивач є рідною сестрою малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу № 13 про зареєстрованих, виданого старостою Матвіївської сільської ради 28.04.2022, позивач разом з малолітнім [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристики, наданої Лежинським навчально-виховним комплексом "Загальноосвітній навчальний заклад-дошкілький навчальний заклад" Запорізького району Запорізької області, малолітній [PERSON] навчається в школі з першого класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень. Батько не приділяв належну увагу вихованню сина, мав поганий вплив, не відвідував батьківські збору, не контролював виконання домашніх завдань. Сім`ю [PERSON] відвідувала соціально-психологічна служба, так як батько має схильність до алкоголю. З матеріалів справи вбачається, що батько малолітнього зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за цієї адресою один. За час проживання у характеризується негативно, за свідченнями сусідів він постійно знаходиться у нетверезому стані, зловживає алкогольними напоями, не приділяє належної уваги вихованню своєї дитини. За повідомленням Виконавчого комітету Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 02-51/99 від 25.01.2023, 20.01.2023 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за результатами прийнято рішення № 1 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що батько фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням і розвитком дитини не займається, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не переймається її життям, матеріально її не забезпечує, ніякого зв`язку з дитиною не підтримує. Відповідач повністю ухиляється від виховання дитини. Частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, Степненська сільська рада ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з нею, не цікавляться її внутрішнім світом, не розвиває культурні та духовні цінності дитини. Відповідач повністю ухиляється від виховання малолітнього сина. Таке ігнорування інтересів дитини, на думку суду, є вагомою підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Визначено, що фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Згідно з ч. 1 ст. 243 Сімейного Кодексу України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. А за ч. 1, ч. 2 ст. 244 Сімейного кодексу України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Враховуючи дослідженні під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку щодо можливості призначення опікуном [PERSON] , [INFO] , його рідну сестру, позивача [PERSON] , з якою дитина проживає і яка піклується про свого брата, яка за станом здоров`я та умовами проживання здатна забезпечити дитині достатній рівень життя та виховання, про що свідчить висновок органу опіки та піклування Матвіївської сільської ради, затверджений рішенням Виконавчого комітету Матвіївської сільської ради № 91 від 16.09.2022. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з того, що, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку з 21.09.2022. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову до суду про стягнення аліментів.

Outcome: approved