Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просила видати обмежувальний припис строком на 6 місяців стосовно [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , яким заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що вона та [PERSON] проживають разом з 2005 року за адресою: [ADDRESS] . Останнім часом поведінка [PERSON] різко змінилася, внаслідок чого між ними часто виникають сварки, ініціатором яких зазвичай є останній. [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, влаштовувати сварки, неадекватно себе поводити відносно заявниці: висловлювати словесні образи, які супроводжуються нецензурною лайкою. Погрози застосування фізичною силою зі сторони [PERSON] супроводжуються застосуванням штовхання та шарпання. Внаслідок вчинення [PERSON] відносно заявниці вищевказаних протиправних дій вона зазнає постійного психологічного тиску та фізичного насилля зі сторони останнього. У зв`язку з вище наведеним 18 січня 2023 року під час чергової сварки, [PERSON] звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства. За результатом даного звернення 18 січня 2023 року працівниками поліції відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Того ж дня працівниками поліції складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , яким йому заборонено в будь-який спосіб контактувати із [PERSON] . Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУПАП. При цьому судом вирішено звільнити [PERSON] від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням; справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити. Як вбачається з тексту постанови, [PERSON] свою вину у чиненні даного правопорушення визнав та підтвердив факт зафіксований у вищевказаному протоколі. Заявниця вважала, що після цього [PERSON] змінить свою поведінку. Разом з тим, незважаючи на наявність постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2023 року, [PERSON] і надалі проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] , продовжує зловживати спиртними напоями, при цьому агресивно себе поводить, кричить, ображає її нецензурними словами, смикає, погрожує фізичною розправою, чинить відносно неї психологічне та фізичне насильство. За таких обставин [PERSON] не може безпечно себе почувати у власному житлі, оскільки не знає чого очікувати від її співмешканця під час спільного перебування у квартирі. Окрім цього, внаслідок постійного психологічного тиску, у неї погіршується самопочуття, піднімається артеріальний тиск. Ухвалою судді від 21 лютого 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Постановлено розгляд справи проводити з в порядку окремого провадження. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала, та просила задовольнити з підстав, у ній наведених. Пояснила, що [PERSON] почав зловживати алкогольним напоями, ображає її нецензурними словами, не дає спати, оскільки нетверезий вночі по декілька раз виходить на балкон курити, гримає дверима, може серед ночі піти з дому. Фізичної сили щодо заявниці заінтересована особа не застосовував, не бив. Домашнє насильство триває давно, пив постійно, але останні 4-5 років п`є постійно. Адвокат Семененко Л. М. підтримала заяву [PERSON] , просила задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] проживає у цивільному шлюбі 43 роки, пенсію віддає [PERSON] , не ображає її. Спиртне вживає - через день, два. Гроші, якщо не має, просить в людей, купляє молоко, масло, сметану і спиртне. Коли приходить додому, то лягає на диван, сварок чи скандалів не вчиняє, не штовхає, не ображає, речі та гроші не виносить. Один раз було таке, що вночі вийшов погуляти, де на зупинці його помітили працівники поліції, які на прохання [PERSON] відвезли його до залізничного вокзалу м. Тернопіль, де він переночував. Батьківський будинок [PERSON] віддав для проживання племіннику, він знаходиться за декілька кілометрів від м. Тернополя, іншого житла у заінтересованої особи немає. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 18 січня 2023 року інспектором ВППП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області винесено терміновий заборонний припис щодо кривдника серії АА № 255657, яким [PERSON] у зв`язку із тим, що він 18 січня 2023 року близько 22 год. 20 хв. вчинив домашнє насильством щодо співмешканки [PERSON] , заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою строком на 5 днів до 23 год. 30 хв. 23 січня 2023 року. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/1328/23 від 30 січня 2023 року встановлено, що 18 січня 2023 року близько 22 год. 20 хв. [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї співмешканки [PERSON] , а саме ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, штовхав та шарпав, чим могла бути завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В діях [PERSON] містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Разом з тим, [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Звертаючись до суду, [PERSON] обґрунтовувала підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд бере до уваги, що [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-КУпАП - домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно заявниці [PERSON] , а саме ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, штовхав та шарпав, чим могла бути завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю; після цього [PERSON] продовжив ображати заявницю нецензурними словами, шарпав. Вказані дії [PERSON] охоплюються такими ознаками психологічного та фізичного насильства як словесні образи, погрози та штовхання, що викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку. Відтак, [PERSON] , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки звернення її до поліції, ігнорування [PERSON] застосованих судом заходів впливу до нього, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо [PERSON] дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до неї психологічного та фізичного насильства. Тривалість протиправної поведінки [PERSON] щодо заявниці є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Факти вчинення насильства психологічного та фізичного характеру [PERSON] відносно [PERSON] підтверджуються матеріалами справи. З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню частково. Слід видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] на строк 1 (один) місяць, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 350-6, 352-355 ЦПК України, суд,

Outcome: partial