Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 20 вересня 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/10482/18 10 березня 2021 року було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу у розмірі 1\~109\~724 грн. в задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення відсотків за користування чужими коштами відмовлено. Судом було встановлено що позивач за період з 19 листопада 2004 року по 27 жовтня 2008 рік по розпискам передала відповідачу 40\~000 доларів США для придбання квартири [ADDRESS] . До теперішнього часу договір купівлі продажу квартир між позивачем та відповідачем не укладено, письмова вимога позивача до відповідача від 22 серпня 2018 року про повернення вказаних коштів залишена відповідачем без виконання. Так позивач пославшись на вимоги ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з 01 вересня 2019 року по 01 серпня 2022 рік в розмірі 363\~989,46 грн. та 3 % річних за період з 01 вересня 2019 року по 01 вересня 2022 рік в розмір 99\~875,16 грн. та судові витрати по справі судовий збір у розмірі 4\~638,65 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5\~000 грн.(а.с. 1-5) Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 20 вересня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.22). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів (а.с.23). До суду 01 листопада 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.24). Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат (а.с. 25-26). 24 січня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с . 40-41). 02 березня 2023 року від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/10482/18 від 10 березня 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа ТОВ «Буделектродсервіс » про стягнення авансу та відсотків за користування чужими коштами - задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу у розмірі 1\~109\~724 грн. в задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення відсотків за користування чужими коштами відмовлено (а.с. 6-10). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2021 року залишено без змін (а.с. 11-13). Судовим рішенням встановлено, що позивач за період з 19 листопада 2004 року по 27 жовтня 2008 рік по розпискам передала відповідачу 40\~000 доларів США для придбання квартири [ADDRESS] . До теперішнього часу договір купівлі продажу квартир між позивачем та відповідачем не укладено, письмова вимоги позивача до відповідача від 22 серпня 2018 року про повернення вказаних коштів залишена відповідачем без виконання. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому позивач пославшись на вимоги ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати за період з 01 вересня 2019 року по 01 серпня 2022 рік в розмірі 363\~989,46 грн. та 3 % річних за період з 01 вересня 2019 року по 01 вересня 2022 рік в розмірі 99\~875,16 грн. та судові витрати по справі судовий збір у розмірі 4\~638,65 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5\~000 грн Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Так, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 ЦК України, у ч. 5 якої визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Отже, завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами доведено суду факт порушення відповідачем її прав та інтересів, за захистом яких вона звернувся до суду, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за період з 01 вересня 2019 року по 01 серпня 2022 рік в розмірі 363\~989,46 грн. та 3 % річних за період з 01 вересня 2019 року по 01 вересня 2022 рік в розмірі 99\~875,16 грн. Крім того, позивач просила стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., яку підтверджує \~Договором з адвокатом Скиба В.В. на професійну правничу допомогу №17 від 09 липня 2018 року, додатковою угодою від 09 липня 2021 року, актом виконаних робіт та квитанцією про їх оплату від 19 вересня 2022 року. Відповідно до ч.2\~ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом Договором на професійну правничу допомогу, а її фактична оплата - квитанцією про оплату. Тому, суд вважає, що позивач належними доказами довів понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката, тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача. Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved