Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

13.12.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 22.07.2019 виконкомом Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, відповідний актовий запис №02. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї позивач називає те, що протягом останнього року вони з відповідачем фактично проживають окремо, таким чином втрачено почуття любові, поваги та розуміння один до одного. Зважаючи на окреме проживання сторін, останні не пов`язані спільним побутом та господарством, сімейні відносини не підтримують, а шлюб фактично існує лише формально. Син [PERSON] проживає з батьком, тобто позивачем. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим та недоцільним, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 23.12.2022 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного висновку з огляду на таке. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , зареєстрованого виконкомом Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 22.07.2019, сторони по справі зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №02 (а.с. 6). У силу ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, позивач вказує, що на даний час із відповідачем вони проживають окремо. Слід зазначити, що позивачем вказано у позові, що неодноразові спроби налагодити шлюбні відносини, позитивних результатів не дали та навпаки позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки відновлювати сімейні стосунки із відповідачем він не бажає та дійшов виваженого висновку, що це зробити неможливо. Згідно ст.105 СК України вбачається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, підстави для надання строку для примирення сторін відсутні, родина розпалась остаточно і у подальшому збережена бути не може. Відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення дієвих заходів спрямованих на примирення сторін. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягав на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намірів зберігати шлюб з відповідачем, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим в подальшому зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу тому повинен бути розірваний. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а тому з огляду на те, що позов задоволено повністю, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved