Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

08 жовтня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 119 236,78 доларів США в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до договору №К2S4GK00260023 від 27.02.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 141 533,26 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.02.2027 року. [INFO] позичальник [PERSON] померла. АТ КБ «ПриватБанк» 17.12.2020 року було направлено претензію кредитора до Третьої київської державної нотаріальної контори. 06.01.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» отримав відповідь на претензію, в якій зазначалося, що лист перенаправлено до Десятої київської державної нотаріальної контори, у відповіді якої вказано, що спадкоємцем померлої [PERSON], який звернувся із заявою про прийняття спадщини є [PERSON] 16.06.2021 року до спадкоємця [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» пред'явив свої вимоги, але [PERSON] не було виконано жодних дій, тому позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. 28 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON], в якому відповідач вказав на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні його вимог. Даний відзив [PERSON] обґрунтовує тим, що 27.02.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №К2S4GK00260023, у забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором №К2S4GK00260023 від 27.02.2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки. Також, відповідач вказує, що в позовній заяві зазначено, що [PERSON] отримала 141 533,26 доларів США кредиту, у доданому до позовної заяви розрахунку - заборгованість за тілом кредиту становить 119 236,78 доларів США. Проте, вказані суми спростовуються розрахунком (з додатком) заборгованості [PERSON] за кредитним договором №К2Б4СК00260023 від 27 лютого 2007 року, станом на 17.08.2010. Сплачені [PERSON] 5997,72 доларів США слід зарахувати як сплату суми (тіла) кредиту, так як встановлення банком комісії є нікчемним. Таким чином, [PERSON] отримала у АТ КБ «Приватбанк» 118 000,00 доларів США і сплатила банку 39 280,32 доларів США, з яких 10 104,75 доларів США (4 107,03 доларів США сума (тіло) кредиту та 5 997,72 доларів США зарахованих банком як комісія), тому заборгованість [PERSON] за сумою (тілом) кредиту становила 107 895,25 доларів США (118000,00-10104,75). 10.10.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в Дніпровський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням суду від 24.07.2012 року у справі № 2-5578/11 в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. 02.12.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. 10.04.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в Дніпровський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2013 року (справа №755/8168/13-ц, провадження №2/755/3124/13) позовну заяву залишено без розгляду. Крім того, залишено без розгляду позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості з підстав повторної неявки позивача у судове засідання за іншим кредитним договором від 15.02.2006 року (кредиторські вимоги за яким в ПАТ КБ «ПриватБанк», також, просить включити в спадкову масу у Претензії кредитора від 23.11.2020 року) ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26.06.2014 року (справа № 755/10741/14). В даній ухвалі вказано, що до суду надійшли докази, які свідчать про смерть відповідача [PERSON] Ці докази, а саме: копія свідоцтва про смерть [PERSON], були надані її представником, який у заяві від 02.06.2014 року просив зупинити провадження у цивільній справі № 755/10741/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - до залучення до участі у справі правонаступника. Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання. Тобто, звернувшись 10.04.2013 року до суду із позовом до боржника [PERSON] про достроковеd81yCoppUllcmстягнення всієї суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Приватбанк» перервало перебіг позовної давності. Але при цьому перебіг трирічної позовної давності почався заново з наступного за цією подією дня та закінчився 10.04.2016 року. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті 17.05.2017 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом згідно з яким, він є спадкоємцем майна матері [PERSON], а саме квартири [ADDRESS]. 23.12.2021 року до Третьої київської державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора АТ КБ «Приватбанк» датована 23.11.2020 року про включення кредиторських вимог в спадкову масу [PERSON] за кредитним договором № К2Б4ЄК00260023 від 27 лютого 2007 року. Окрім того, до спірних правовідносин у цій справі підлягає застосуванню норма ст. 1281 ЦК України, яка була чинна на момент відкриття спадщини (на день смерті [PERSON]), тому предявлення позивачем вимог (претензій) до відповідача як кредитора спадкодавця після спливу визначеного нею строку, є наслідок позбавлення його права вимоги за кредитним договором. Тому, в позові просить відмовити. 29 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з урахуванням ціни позову. Ухвалою суду від 03 листопада 2021 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.11.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що 20.06.2020 року у Базі банку був доданий документ стосовно смерті позичальниці [PERSON] (копію ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.04.2018 року). Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № K2S4GK00260023 від 27.02.2007 року становить - 1 135 900.03 доларів США, яка складається з наступного: 119 236.78 доларів США - заборгованість за кредитом; 246 975,13 доларів США- заборгованість за відсотками; 38 653,48 доларів США - заборгованість з комісії; 731 034,64 доларів США - заборгованість з пені. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 119 236,78 доларів США, тобто заборгованість за кредитом. [PERSON] не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень, а саме відсутності заборгованості по кредиту або ж незарахування банком якихось платежів, які були сплачені [PERSON], в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором, а тому твердження відповідача грунтуються на припущеннях та не підлягають задоволенню. Оскільки п. 7.1 договору в частині винагороди (комісії) не суперечить нормам діючого законодавства, тому винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0.22 % від суми виданого кредиту щомісяця період оплати за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування. Також, правила статті 1281 ПК щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою. 10 грудня 2021 року [PERSON] подав заперечення на відповідь АТ КБ «ПриватБанк» на відзив, в яких вказує, що прикріплення документу та внесення даних до Єдиної клієнтської бази не спростовує доводів про пропуск позивачем строку позовної давності та сплив строку пред'явлення вимоги до спадкоємця. Також, відповідач спростовує заборгованість у сумі 119 236,78 доларів США, оскільки, відповідно до копії меморіального ордеру від 27.02.2007 №1 [PERSON] за кредитним договором №К2Б4СК00260023 від 27.02.2007 видано 118 000,00 доларів США, однак відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12.11.2021 року у рядку з датою 25.03.2009 року вказаний залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 115 628,40 доларів США та залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 0,00 доларів США. Відповідно до того ж розрахунку у колонці «Сплачено комісії» за період з 29.03.2007 по 22.07.2009 року сплачено разом 28 667,41 доларів США; відповідно до виписки банку з 27.02.2007 по 10.11.2021 року [PERSON] за період 29.03.2007 по 03.09.2009 року сплатила 38 301,14 доларів США. Таким чином, [PERSON] сплачено 57,41 доларів США комісії, яку слід зарахувати як сплату суми (тіла) кредиту, так як встановлення банком комісії є нікчемним, тому заборгованість за тілом кредиту не може перевищувати 86 960,99 доларів США, тобто 115 628,40 доларів США - залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 28 667,41 доларів США - сплаченої комісії. При цьому, законність комісійної винагороди суперечить практиці Верховного суду, де вказано, що положення кредитного договору про сплату позичальника на користь банку комісії є нікчемною. [PERSON] посилається на статтю 1281 ЦК України (чинної в редакції на момент смерті [PERSON]) і вказує, що АТ КБ «Приватбанк» звернувся до відповідача із вимогами за кредитним договором у 2021 році, тобто більше ніж через сім років після відкриття спадщини. Також, [PERSON] наполягає на застосуванні позовної давності до даних правовідносин. Оскільки, звернувшись 10.04.2013 до суду із позовом до боржника [PERSON] про дострокове стягнення всієї суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки позивач перервав перебіг позовної давності. Але при цьому, перебіг трирічної позовної давності почався заново з наступного за цією подією дня та закінчився 10.04.2016 року. Ні з позовом, ні з претензією ПАТ «Приватбанк» до 10.04.2016 року не звертався, а дата прийняття спадщини спадкоємцями є початком перебігу позовної давності. Таким чином, саме з моменту прийняття спадщини почався перебіг позовної давності у спірних правовідносинах. А позивач звернувся з даним позовом до відповідача в жовтні 2021 року, тобто зі спливом строку позовної давності. 28.12.2021 року на адресу суду надійшло поясненя АТ КБ «ПриватБанк» на заперечення, в яких банк підтримує свої позовні вимоги по стягненню заборгованості по кредитному договору у сумі 119 236,78 доларів США, оскільки [PERSON] не надав належних доказів погашення кредитної заборгованості за договором.Також, позивач заперечує проти застосування строків позовної давності, оскільки у позові до [PERSON], що розглядається, у підставах та предметі позову зазначено про стягнення боргу кредитором спадкодавця з спадкоємця в межах вартості предмета іпотеки, що належав на праві власності померлій [PERSON], спадкоємцем якої є [PERSON], тобто, у підставах та предметі позову йдеться про спадкові відносини. Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, заперечив проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позов та долучив письмові пояснення. Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до такого висновку. Судом об'єктивно встановлено, що 27.02.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір№К2S4GK00260023, згідно з яким АТ КБ «Приватбанк» зобов'язувався надати [PERSON] кредит у розмірі 141 553,27 доларів США на такі цілі: на купівлю квартири 118 00 доларів США, а також 23 553, 27 доларів США на оплату страхових платежів, з оплатою 1,00% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,22 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, в момент надання кредиту 0,0% від суми кредиту, відсотків дострокового погашення кредиту і винагороди за проведення додаткового моніторингу з кінцевим терміном повернення 26.02.2027 року. 27.02.2007 року [PERSON] придбала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко М.Ф., зареєстровано в реєстрі за №523. У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором №К2S4GK00260023 від 27.02.2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко М.Ф., зареєстрований за номер №527, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 27.02.2007 року №11429312 та Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 27.02.2007 року № 11429343. 10.10.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в Дніпровський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2012 року справі № 2-5578/11 в задоволенні позову відмовлено. 02.12.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. 10.04.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, і ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.09.2013 року (справа №755/8168/13-ц, провадження №2/755/3124/13) позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення залишено без розгляду. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія [NUMBER] від 16.04.2014 року), виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. З матеріалів справи встановлено, що спадкоємцем померлої [PERSON], відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України є її син [PERSON] 01.04.2016 року [PERSON] звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою Десятої київської державної нотаріальної контори від 01.04.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю доказів постійного проживання із спадкодавцем. Рішенням Дніпровського районного суд міста Києва від 14.07.2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Державний нотаріус Десятої київської нотаріальної контори Домашенко В.В. про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 17.05.2017 року [PERSON] повторно звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом Десятої київської нотаріальної контори Давидова В.В. 17.05.2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за №4-559, згідно якого у спадщину [PERSON] переходить право на квартиру [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи №300/2016 щодо майна померлої [PERSON] 17.05.2017 року Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори ЗАТ КБ «Приватбанк» надіслано лист вих. №2447/02-14, в якому вказано про відкриття спадкової справи №300/2016 щодо майна померлої [PERSON] та прийняття спадщини спадкоємцем. 23.11.2020 року АТ КБ «Приватбанк» надіслав претензію кредитора Вих. №70227К2S4L203, Вих. №SАMDN20000005743183 від 23.11.2020 року до Третьої київської державної нотаріальної контори. Третя київська державна нотаріальна контора направила лист 24.12.2020 року за вих. №1806/01-16, який АТ КБ «Приватбанк» отримав 06.01.2021 року, стало відомо про перенаправлення вищезазначеної претензії з Третьої київської державної нотаріальної контори до Десятої київської державної нотаріальної контори для виконання за залежністю, оскільки зазначеною конторою було відкрито спадкову справу №300/2016. Листом від 08.09.2021 року вих.№3348/02-14 Десята київська державна нотаріальна контора, АТ КБ "Приватбанк" стало відомо, що Десята київська нотаріальна контора прийняла претензію та долучила її до матеріалів спадкової справи №300/2016, померлої [INFO] [PERSON] Крім того, Десята київська нотаріальна контора повідомила про доведення до відома [PERSON] змісту претензії №SАMDN20000005743183 від 23.11.2020 року. 16.06.2021 року АТ КБ «Приватбанк» надіслав претензію кредитора Вих. №70227К2S4L203 від 03.06.2021, Вих. №SAMDN20000005743183 від 03.06.2021 року, що підтверджується Реєстром згрупованих відправлень-рекомендованих листів від 14.06.2021 року із відбитком штемпелю 16.06.2021 року року про відправку та копією на самому реєстрі чеку про відправку 16.06.2021 року. Але, відповіді від [PERSON] на дану претензію, АТ КБ "Приватбанк" не отримав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто, іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення частини першої статті 23 Закону України "Про іпотеку" не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину. Конституційний Суд України зазначає, що положення частини першої статті 23 цього Закону, які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки (Рішення Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ "Про іпотеку"). Таким чином, всі обов`язки іпотекодавця [PERSON] перейшли до відповідача [PERSON] у момент переходу до нього права власності на предмет іпотеки і при цьому не має значення чи був він обізнаний з тим, що вказане майно обтяжене. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язані. Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема у зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Подібний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження 14-397цс19)). Отже, згідно з ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції станом на день смерті спадкодавця [PERSON], виникнення спадкових правовідносин та можливості встановлення позивачем відомостей про відкриття спадщини), кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц). Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває права на спадкове майно, у тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно та право розпорядження ним. Так, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки первісного боржника на нового боржника. Наведене дає підстави для висновку, що у ЦК України визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців. Отже, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12, від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21). Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. При цьому положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань, та відповідно має своїм наслідком і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18). Подібний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (провадження 14-397цс19) та в п. 99 постанови Великої Палати Верховного суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20). Як встановлено судом, про смерть позичальника позивачу могло бути достовірно відомо починаючи з 26.06.2014 року, оскільки в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 755/10741/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 26.06.2014 року у вказаній справі позовну заяву залишено без розгляду. Зі змісту вказаної ухвали суду вбачається, що до суду надійшли докази, які свідчать про смерть відповідача [PERSON] Ухвалою суду у справі № 755/18944/15-ц від 29.10.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в частині позовних вимог до [PERSON], оскільки суду стало відомо про смерть боржника [PERSON] до відкриття провадження у справі. Окрім того, 17.05.2017 року Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори надіслано лист ЗАТ КБ «Приватбанк» вих. №2447/02-14, в якому вказано про відкриття спадкової справи №300/2016 щодо майна померлої [PERSON] та прийняття спадщини спадкоємцем. При цьому, лише 23.11.2020 року АТ КБ «Приватбанк» надіслав претензію кредитора Вих. №70227К2S4L203, Вих. №SАMDN20000005743183 від 23.11.2020 року до Третьої київської державної нотаріальної контори, що підтверджується Реєстром згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів Претензії кредитора до ГНК із відбитком поштового штемпелю 17.12.2020 року про відправку та із копією на самому реєстрі поштового чеку про відправку 17.12.2020 року, тобто більш, ніж через три роки від дати, коли йому могло бути відомо про відкриття спадщини. Суд звертає увагу, що редакція ч. 2 ст. 1281 ЦК України, згідно якої кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги, діє в редакції Закону№ 2478-VIII від 03.07.2018, який згідно Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме 04.11.2018, та введений в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 04.02.2019, а до того часу діяла редакція ч. 2 ст. 1281 ЦК України, якою кредиторові встановлювався строк пред`явлення вимог до спадкоємців протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за відсутності пред`явлення вимог до спадкоємця [PERSON] протягом шести місяців від дня, коли позивач міг дізнатися про відкриття спадщини, а саме з 29.10.2015 року (дата постановлення Дніпровським районним судом міста Києва ухвали про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приват банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості - в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] у зв'язку із смертю [PERSON]; ухвала набрала законної сили 04.11.2015 року), таке право в позивача припинилося зі спливом встановленого ст. 1281 ЦК України строку. За таких обставин, у кредитора відсутнє право вимоги до спадкоємця боржника щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції на час виникнення та існування відповідних правовідносин. Враховуючи, що у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] наполягає на застосуванні строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості, доведеності позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем в даній справі дійсно пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості позичальника за кредитним договором. Проте, у зв'язку із відсутністю у кредитора права вимоги до спадкоємця боржника щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, строк позовної давності у даній справі застосований не може бути. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed