Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (т. 1 а.\~с. 117-120), просила визнати її право власності на земельні ділянки: площею 0,250 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,072 га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії КВ, виданого 18 квітня 1997 року Пухівською сільською радою Броварського району Київської області (далі Пухівська с/рада) [PERSON] , який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №\~622, та договору дарування земельної ділянки від 10 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №\~2894. В обґрунтування позову зазначала, що 10 жовтня 2006 року між нею і [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку та договір дарування земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С., зареєстровані в реєстрі за №\~2891 і №\~2894. За умовами цих договорів дарування [PERSON] передала їй у власність (подарувала), а вона (позивач) прийняла у власність (у дарунок) житловий будинок із відповідними господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,322 га, з яких: 0,250 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,072 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка. 27 жовтня 2006 року на підставі вказаного вище договору дарування житлового будинку, вона здійснила державну реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок. З метою реєстрації права власності на земельні ділянки, на яких знаходиться вказаний вище житловий будинок, вона звернулася до Державного підприємства Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (далі ДП\~КНДПІЗ) для виготовлення технічної документації, яким розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0,250 га та площею 0,072 га, згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії КВ, виданим 18 квітня 1997 року Пухівською с/радою [PERSON] , зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 622, та згідно із договором дарування земельної ділянки від 10 жовтня 2006 року. 28 січня 2013 року ДП\~КНДПІЗ направило дану технічну документацію до Відділу Держземагенства у Броварському районі Київської області (далі Відділ Держземагенства) для визначення та присвоєння двом земельним ділянкам кадастрових номерів. 18 лютого 2013 року листом за вих. №\~316 Відділ Держземагенства повідомив ДП\~КНДПІЗ про те, що згідно із наданою інформацією на земельні ділянки у селі Пухівка Броварського району Київської області, які оформляються на неї (позивача) та наявних у Відділі Держземагенства електронних картографічних матеріалів, зазначені земельні ділянки розташовані поза межами території Броварського району та Відділ Держземагенства не в компетенції присвоїти кадастрові номера цим двом земельним ділянкам та повернув до ДП\~КНДПІЗ оригінал наданої документації із землеустрою. Також 07 березня 2013 року ДП\~КНДПІЗ звернулося до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради із вказаною технічною документацію для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, які оформляються на неї (позивача). У відповідь ДП\~КНДПІЗ отримало лист за вих. №\~057023-7583 від 16 квітня 2013 року, у якому повідомлялося, що кадастровий номер земельній ділянці присвоюється територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України в м. Києві, у зв`язку з чим оригінал наданої технічної документації із землеустрою повернуто до ДП\~КНДПІЗ та додатково проінформовано, що згідно із автоматизованою системою ПК\~Кадастр земельна ділянка, на яку розроблена технічна документація, частково розташована в межах міста Києва, а частково у Броварському районі Київської області. Листом від 16 червня 2013 року ДП\~КНДПІЗ повідомило її, що при неодноразовому зверненні до Управління земельних ресурсів у Броварському районі Київської області для присвоєння кадастрових номерів зазначеним земельним ділянкам, виявилося, що вони знаходяться за межами села Пухівка Броварського району Київської області, у зв`язку з чим Відділ Держземагенства не в компетенції присвоїти кадастрові номера цим земельним ділянкам, повернув до ДП\~КНДПІЗ оригінал наданої документації із землеустрою. Таким чином, вказувала на те, що вжиті нею заходи щодо реєстрації земельних ділянок відповідно до вимог чинного законодавства бажаних позитивних результатів не дали. У зв`язку з тим, що вона позбавлена можливості зареєструвати в установленому законом порядку своє право власності на належні їй на підставі договору дарування земельні ділянки, відповідач Комунальне підприємство Дарницьке лісопаркове господарство (далі КП\~Дарницьке ЛПГ) вважає себе постійним землекористувачем земель лісогосподарського призначення, до складу яких також вважає входить належна їй (позивачу) земельна ділянка, заявляє своє право на ці земельні ділянки, оскільки вважає, що ці земельні ділянки розташовані саме в лісовому кварталі №\~1 Броварського лісництва та належать до земель лісового фонду (лісогосподарського призначення). Враховуючи факт неможливості присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів, зареєструвати своє право власності на спірні земельні ділянки, та у зв`язку із невизнанням КП\~Дарницьке ЛПГ її права власності, вона змушена звернутися до суду за захистом невизнаного та оспорюваного права. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Хуторненко І.М. подав до суду заяву, у якій зазначав, що позовні вимоги підтримує повністю, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за відсутності сторони позивача. Представник відповідача КП\~Дарницьке ЛПГ в.о. директора цього підприємства Явний М.І. подав до суду відзив на позов, у якому просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідач КП\~Дарницьке ЛПГ є постійним землекористувачем земель лісогосподарського призначення та створене за рішенням Київської міської ради депутатів трудящих від 07 серпня 1956 року №\~1188 Про утворення управління зеленої зони м.\~Києва при виконкомі Київської міськради депутатів трудящих та затвердження структури, штатів, посадових окладів і статуту управління та є правонаступником Державного комунального підприємства Дарницького лісопаркового господарства. Вказував на те, що з моменту створення КП\~Дарницьке ЛПГ не має у своєму володінні чи розпорядженні земельних ділянок в адміністративних межах Пухівської с/ради. У позовній заяві [PERSON] посилається на земельну ділянку, яка належить до лісового кварталу №\~1 Броварського лісництва КП\~Дарницьке ЛПГ, знаходиться в адміністративних межах м.\~Києва та надана цьому господарству на праві постійного користування для введення лісового господарства. Вважає, що надані позивачем [PERSON] документи на підтвердження її права власності на земельну ділянку є неналежними доказами, зокрема, акт №\~622, який виданий Пухівською с/радою 18 квітня 1997 року, є нікчемним, оскільки виданий стосовно земельної ділянки, яка належить до адміністративних меж м.\~Києва та на момент винесення зазначеного рішення Пухівською с/радою спірна земельна ділянка знаходилася в адміністративних межах м.\~Києва та була надана КП\~Дарницьке ЛПГ на праві постійного користування для ведення лісового господарства, тому розпоряджатися такою земельною ділянкою має право виключно лише Київська міська рада. Вважає, що договір дарування земельної ділянки, на підставі якого позивач набула право власності на спірні земельні ділянки, є нікчемним, оскільки він вчинений з порушення вимог законодавства та порушує у даному випадку публічний порядок. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача КП\~Дарницьке ЛПГ адвокат Мельниченко С.О. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти позову заперечує, просив суд у його задоволенні відмовити. Третя особа Головне управління Держгеокадастру в м.\~Києві у судове засідання не з`явилося, його представник [PERSON] подала до суду пояснення, у яких зазначала, що Головне управління Держгеокадастру в м.\~Києві є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, йому підпорядковане і здійснює свої повноваження та функції на території м.\~Києва, визначені Положенням про Головне управління Держгеокадастру в м.\~Києві, затвердженим наказом Держгеокадастру від 17 листопада 2016 року №\~308. Відомості про земельну ділянку, що знаходиться у [ADDRESS] (державний акт на право приватної власності на землю від 18 квітня 1997 року №\~622) у Головному управлінні Держгеокадастру в м.\~Києві відсутній, у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка розташована на території дії повноважень Державних кадастрових реєстраторів іншого територіального органу Держгеокадастру відповідно до місця розташування ділянок. Крім того, міський земельний кадастр (програмний комплекс Кадастр), на який посилається Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради у своєму листі за вих. №\~057023-7583 від 16 квітня 2013 року не має жодного відношення до Державного земельного кадастру, який ведеться територіальними органами Держгеокадастру. 28 лютого 2013 року рішенням Київської міської ради за №\~62/9119 погоджено проект землеустрою щодо встановлення та зміну меж м.\~Києва, розроблений комунальним підприємством Київський інститут земельних відносин, однак рішення щодо затвердження адміністративних меж м.\~Києва до Головного управління Держгеокадастру в м.\~Києві не надходило, інформація про таку межу м.\~Києва до Державного земельного кадастру не вносилася та в Головному управлінні Держгеокадастру в м.\~Києві відсутня. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Київській області у судове засідання не з`явилося, його представник [PERSON] подала до суду пояснення, у яких повідомила суд про те, що в Міськрайонному управлінні у Броварському районі та м.\~Бровари Головного управління Держгеокадастру у Київській області наявний другий примірник державного акта на право приватної власності на землю серії КВ №\~б/н, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 18 квітня 1997 року за №\~622, який виданий [PERSON] на підставі рішення 15 сесії 22 скликання Пухівської с/ради від 27 грудня 1996 року на земельну ділянку площею 0,322 га, що розташована в селі Пухівка Броварського району Київської області, з якої 0,250 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0,072 га для ведення підсобного господарства. У Міськрайонному управлінні Книга записів державних актів на право приватної власності на землю, яка містить інформацію щодо реєстрації правовстановлюючих документів за 1997 рік, не виявлена. Просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності. Третя особа Зазимська сільська рада Броварського району Київської області, будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання теж не з`явилася, її представник адвокат Ярмоленко А.М. подав до суду заяву, у якій просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С., зареєстрований в реєстрі за №\~2891. За умовами цього договору дарування [PERSON] передала у власність (подарувала), а [PERSON] прийняла у власність (у дарунок) житловий будинок із відповідними господарсько-побутовими будівлями під номером [ADDRESS] . На цій земельній ділянці розташований один житловий будинок, дерев`яний, позначений на плані літерою А-1, 1946 року побудови, має 63\~% зносу, розмір житлової площі становить 16,4 м2, загальна площа становить 37,6 м2, із господарсько-побутовими будівлями: сарай Д, літня кухня Е, погріб під Е, погріб Є. Цей житловий будинок належить дарувальнику [PERSON] на підставі свідоцтва №\~ [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок, виданого 03 квітня 1995 року виконкомом Пухівської сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області на підставі рішення виконкому цієї сільської ради від 03 березня 1995 року №\~б/н, зареєстрованого в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації 03 квітня 1995 року, що записано в реєстрову книгу №\~2 під реєстровим №\~319. У п. 9 цього ж договору дарування житлового будинку зазначено, що зміст ст. ст. 116, 118, 120, 121, 125, 126 ЗК України і ст. 377 ЦК України сторонам роз`яснено. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний вище житловий будинок, є об`єктом договору дарування, посвідченого 10 жовтня 2006 року [PERSON] , приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, за реєстровим №\~2894. Зі змісту договору дарування земельної ділянки від 10 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №\~2894, вбачається, що [PERSON] передала у власність (подарувала), а [PERSON] прийняла у власність (у дарунок) земельну ділянку площею 0,322 га. Місце розташування земельної ділянки: село Пухівка Броварського району Київської області. Цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,250 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,072 га. Земельна ділянка належить дарувальнику на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії КВ, виданого 18 квітня 1997 року [PERSON] . Пухівською с/радою на підставі рішення 15 сесії 22 скликання Пухівської сільської ради народних депутатів від 27 грудня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №\~622. 27 жовтня 2006 року на підставі зазначеного договору дарування житлового будинку, позивачем [PERSON] здійснено державну реєстрацію свого права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою від 23 травня 2019 року №\~184583401 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з метою реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,322 га, що розташована у селі Пухівка Броварського району Київської області, з якої 0,250 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0,072 га для ведення підсобного господарства, звернулася до ДП\~КНДПІЗ для виготовлення технічної документації по видачі державних актів на право власності на вказані земельні ділянки та останнім виготовлено технічну документацію на ці дві спірні земельні ділянки. 28 січня 2013 року ДП\~КНДПІЗ направило виготовлену технічну документацію до Відділу Держземагенства для визначення та присвоєння кадастрових номерів цим земельним ділянкам. 18 лютого 2013 року листом за вих. №\~316 Відділ Держземагенства повідомив ДП\~КНДПІЗ про те, що згідно із наданою інформацією на земельні ділянки у селі Пухівка Броварського району Київської області, які оформляються на [PERSON] , та наявних у Відділі Держземагенства електронних картографічних матеріалів зазначені земельні ділянки розташовані поза межами території Броварського району Київської області, тому присвоєння цим земельним ділянкам кадастрових номерів не в компетенції Відділу Держземагенства та повернув до ДП\~КНДПІЗ оригінал наданої документації із землеустрою. 07 березня 2013 року ДП\~КНДПІЗ звернулося до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради із вказаною вище технічною документацію для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, які оформляються на [PERSON] . Листом за вих. №\~057023-7583 від 16 квітня 2013 року Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради повідомив ДП\~КНДПІЗ, що кадастровий номер земельній ділянці присвоюється територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України в м.\~Києві, у зв`язку з чим оригінал наданої технічної документації із землеустрою було повернуто до ДП\~КНДПІЗ та додатково проінформовано, що згідно із автоматизованою системою ПК\~Кадастр земельна ділянка, на яку розроблена технічна документація, частково розташована в межах м.\~Києва, а частково у межах Броварського району Київської області. 16 червня 2013 року ДП\~КНДПІЗ повідомило позивача [PERSON] про те, що при неодноразовому зверненні до Управління земельних ресурсів у Броварському районі Київської області для присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів, виявилося, що вони знаходяться за межами села Пухівка Броварського району Київської області. У зв`язку із неможливістю у встановленому законом порядку отримати кадастрові номери земельних ділянок та оформити на них своє право власності, неодноразово звертаючись до державних установ з цим питанням, позивач [PERSON] із листів КП\~Дарницьке ЛПГ від 03 жовтня та 13 листопада 2017 року, направлених у відповідь на її запити, дізналася про те, що КП\~Дарницьке ЛПГ вважає, що належна їй земельна ділянка площею 0,322 га, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, та складається із земельної ділянки площею 0,250 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і земельної ділянки площею 0,072 га для ведення особистого підсобного господарства, належить до земель лісового фонду та розташована в лісовому кварталі №\~1 Броварського лісництва КП\~Дарницьке ЛПГ. Позивач [PERSON] , вважаючи, що її право власності на вказані земельні ділянки не визнається КП\~Дарницьке ЛПГ, яке посилалося на належність йому цієї земельної ділянки, а вона (позивач) у свою чергу позбавлена можливості встановити це іншим позасудовим способом, оскільки межі м.\~Києва на законодавчому рівні не затверджені, що позбавляє її можливості визначитися до якого ж відповідного державного органу їй необхідно звернутися для присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів, тому для доведення правомірності набуття нею права власності на спірні земельні ділянки, звернулася до суду за захистом свого невизнаного та оспорюваного права власності з цим позовом. Відповідач КП\~Дарницьке ЛПГ заперечує право власності позивача [PERSON] на земельну ділянку площею 0,322 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,250 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки площею 0,072 га для ведення особистого підсобного господарства, вважаючи неналежними доказами на підтвердження права власності, подані [PERSON] документи, зокрема, копію договору дарування вказаної земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 10 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Попович Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №\~2894; копію державного акта на право приватної власності на землю серії КВ, виданого 18 квітня 1997 року [PERSON] Пухівською с/радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №\~622, оскільки ці документи належним чином не посвідчені позивачем відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України та вони не містять відмітки згідно з оригіналом. Також відповідач КП\~Дарницьке ЛПГ стверджувало, що спірна земельна ділянка загальною площею 0,322 га належить до лісового кварталу №\~1 Броварського лісництва КП\~Дарницьке ЛПГ, розташована в адміністративних межах м.\~Києва та надана йому на праві постійного користування для ведення лісового господарства. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 ЦПК України, суд повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які вони посилаються, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення даного спору, які із них визнаються кожною стороною та які підлягають доказуванню. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України). У ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. За приписами ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У ч. ч. 3, 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)\~реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2)\~на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Державний земельний кадастр визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Враховуючи наведені норми законодавства, слід дійти висновку, що земельна ділянка, право власності (користування) на яку виникло до 2004 року та яка набута особою за договором, речові права на яку виникли до 01 січня 2013 року, вважається сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номера та у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, який розміщений на земельній ділянці право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у цивільній справі №\~359/3373/16-ц виклала правовий висновок та зазначила, що володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Лісового кодексу України (далі ЛК України) у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно зі ст. 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до ст. 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб. Суд встановив, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 10 жовтня 2006 року набула право власності на земельну ділянку, що належала попередньому власникові, дарувальнику [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії КВ, виданого Пухівською с/радою 18 квітня 1997 року на підставі рішення 15 сесії 22 скликання Пухівської сільської ради народних депутатів від 27 грудня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №\~622, на якій розташований житловий будинок із відповідними господарсько-побутовими будівлями під номером [ADDRESS] , який позначений на плані літерою А-1, 1946 року побудови, та має 63\~% зносу, загальною площею 37,6 м2, житловою площею 16,4 м2, із господарсько-побутовими будівлями: сарай Д, літня кухня Е, погріб під Е, погріб Є. У даному випадку право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку виникло до 2004 року, тому ця земельна ділянка вважається сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номера. На час набуття у власність [PERSON] права приватної власності на спірну земельну ділянку законодавством не передбачалося, що особа набуває право власності на земельну ділянку після державної реєстрації такого права. Доводи КП\~Дарницьке ЛПГ, що належна на праві власності [PERSON] земельна ділянка площею 0,322 га розташована у лісовому кварталі №\~1 Броварського лісництва КП\~Дарницьке ЛПГ, знаходиться в адміністративних межах м.\~Києва та надана йому на праві постійного користування для ведення лісового господарства, у суді підтвердження не знайшли. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів особи визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Одним зі способів захисту прав та інтересів може бути визнання права. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом або договором матеріально-правові заходи, спрямовані на відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовий зміст наведених вище законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають істотне значення для вирішення цивільного спору. Згідно із вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Із копій документів, наданих позивачем [PERSON] на підтвердження її права власності на земельні ділянки площею 0,250 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,072 га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, державного акта на право приватної власності на землю серії КВ, виданого 18 квітня 1997 року Пухівською с/радою [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №\~622, та договору дарування земельної ділянки від 10 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №\~2894, видно, що вони містять відмітку Копія вірна і підпис позивача [PERSON] , дату засвідчення 29.05.2019, що свідчить про засвідчення їх позивачем належним чином у встановленому законодавством порядку. Доводи відповідача КП\~Дарницьке ЛПГ про неналежне засвідчення копій документів, суд до уваги не приймає. Предметом позову у даній справі є відповідно до ст. 392 ЦК України вимога позивача [PERSON] до відповідача КП\~Дарницьке ЛПГ про визнання права власності на земельну ділянку згідно із договором дарування від 10 жовтня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С., зареєстрованим у реєстрі за №\~2894, оскільки відповідачем таке право власності за позивачем фактично не визнається та оспорюється. У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Оцінивши досліджені у суді докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач КП\~Дарницьке ЛПГ не визнає та ставить під сумнів наявність у позивача [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, презумпцію правомірності правочину, непорушність права власності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved