Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у серпні 2022 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд зобов`язати відповідача: у десятиденний строк після набуття рішенням суду законної сили надати повні, достовірні, вичерпні, належним чином завірені відповіді по суті на інформаційні запити і заяви; у тридцятиденний строк після набрання рішенням суду законної сили повідомити суд про виконання рішення суду. Повернути позивачу суму судового збору за розгляд справи, яку потім стягнути на користь держави Україна з відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він як власник квартири неодноразово направляв відповідачу як балансоутримувачу будинку інформаційні запити та звернення (заяви) але відповіді надані не були. Вважає, що відповідачем як управителем будинку і виконавцем послуг по його утриманню та обслуговуванню відбувається систематичне перешкоджання прав позивача. Відповідно до зворотного повідомлення 09.02.2023 відповідачем особисто отримано ухвалу суду та позовні вимоги. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений термін не надано, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду 12.01.2023 до Святошинського районного суду м. Києва надіслано за підсудністю із Солом`янського районного суду м. Києва вказану позовну заяву, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю Ул`яновську О.В. та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.34). Ухвалою судді від 23.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 36). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Позивачем на адресу відповідача поштою неодноразово надсилались заяви та інформаційні запити, зокрема від 31.03.2020, 23.02.2020, 08.02.2021, 19.03.21, 12.11.2021 (а.с. 7-18). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Статтею 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно ч. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень, а саме вказано, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Отже, строк на надання відповіді на звернення починає обраховуватись з дня його надходження (отримання). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Аналіз встановлених обставин та досліджених доказів вказує на те, що 31.03.2020, 23.02.2020, 08.02.2021, 19.03.21, 12.11.2021 позивачем на адресу відповідача поштою неодноразово надсилались заяви та інформаційні запити. Однак при цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт розгляду відповідачем зазначеного звернення та надання на нього позивачу письмової відповіді у передбачений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» термін. З огляду на те, що на день звернення позивача із позовом визначений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» термін розгляду звернень (не більше одного місяця від дня їх надходження, а загальний термін - не може перевищувати сорока п`яти днів) збіг, тому така бездіяльність ТОВ «Столичний комфорт» є протиправною та порушує право позивача на розгляд його звернення й отримання відповіді на всі викладені ним питання у визначений законом термін. За таких обствин суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених у позові вимог в частині зобов`язання відповідача надати відповіді. Стосовно позовних вимог у встановлені строків надання та характеру, тексту відповідей при зобов`язанні відповідача у наданні відповідей суд вважає за необхідне зазначити, що строки встановлені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», тому суд обмежений встановлювати інші терміни, а відносно характеру та тексту відповідей суд не має повноважень втручатись у господарську діяльність відповідача. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992, 40 грн за подання позовної заяви до суду і позов суд задовольняє частково, з відповідача підлягає стягненню 850 грн 00 коп. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial