Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

У листопаді 2022 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 65384,40 грн. за період з 01.12.2021 р. по 19.08.2022 р., інфляційні втрати у сумі 1117,88 грн., три проценти річних у сумі 133,25 грн. а також судовий збір 992,00 грн. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 09.09.2021 р. по 29.09.2021 р. перебував у трудових відносинах із ТОВ «Будівельно-транспортна компанія «Столиця-Сервіс» на посаді водія вантажного транспорту. У день звільнення виплата належних звільненому працівникові сум здійснена не була. У зв`язку із тим, що роботодавцем не було здійснено виплату сум, що належать працівнику до виплати від підприємства, установи, організації, та мали провадитися в день звільнення, позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про стягнення заробітньої плати та середнього заробітку. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва була стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 5330,32 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.09.2021 р. по 30.11.2021 р. у розмірі 10914,46 грн. Оскільки 19.08.2022 р. боржник перерахував борг у розмірі 5330,32 грн., позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.12.2021 р. по 19.08.2022 р. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не скористався правом подачі відзиву. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд встановив, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 09.09.2021 р. по 29.09.2021 р. працював на посаді водія вантажного транспорту у ТОВ «Будівельно-транспортна компанія «Столиця-Сервіс». 29.09.2021 р. його було звільнено, однак заробітна плата не була виплачена. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.06.2022 р. у справі №759/24593/21 з ТОВ «Будівельно-транспортна компанія «Столиця-Сервіс» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 09.09.2021 по 29.09.2021 р. у розмірі 5330, 32 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2021 р. по 30.11.2021 р. у розмірі 10914, 46 грн. За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до правового висновку, відображеного в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі N 917/154/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі N 922/5787/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі N 911/3883/16, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 923/1382/16 та багатьох інших: "Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта". Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі N 911/3883/16: "Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини". На підставі виконавчого листа про стягнення боргу по заробітній платі ВДВС відкрито виконавче провадження ВП№69601143 та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.08.2022 р. про стягнення з ТОВ «Будівельно-транспортна компанія «Столиця-Сервіс» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з 09.09.2021 р. по 29.09.2021 р. у розмірі 5330,32 грн. На виконання Постанови ВДВС від 10.08.2022 р. боржник перерахував 19.08.2022 р. суму боргу у розмірі 5330, 32 грн. на рахунок [PERSON] у зв`язку із чим було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження. На підставі виконавчого листа про стягнення середнього заробітку, ВДВС було відкрито виконавче провадження ВП№69970522 та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2022 р. про стягнення з ТОВ «Будівельно-транспортна компанія «Столиця-Сервіс» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.09.2021 по 30.11.2021 р. у розмірі 10914,46 грн. На виконання Постанови ВДВС від 04.10.2022 р. ТОВ «Будівельно-транспортна компанія «Столиця-Сервіс» перераховано суму боргу та винесено постанову про закриття виконавчого провадження. Судом встановлено, що відповідач виконав рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.06.2022 р. у справі №759/24593/21, що підтверджується постановами про закриття виконавчого провадження від 19.08.2022 р. та 21.10.2022 р. Таким чином, датою остаточного розрахунку є 19 серпня 2022 року. Щодо розрахунку середнього заробітку [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29.06.2022 р. встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 253,82 грн. Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітньої плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100, для визначення середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, необхідно помножити середньоденний заробіток, який становить 253,82 гривень на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, тобто з 01.12.2021 р. по 19.08.2022 р., що складає 184 робочих дні. Тобто, 253,82 грн. необхідно помножити на 184 робих дні за час затримки за період з 01.12.2021 р. по 19.08.2022 р. Таким чином, сума компенсації за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 46702,88 грн. Щодо стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за ст. 625 ЦК України, виходями із боргу 5330,32 грн. за період з жовтня 2021 р. по липень 2022 р. у розмірі 1117,88 грн. та 133,25 грн. слід зазначити наступне. Частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України в разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства. За таких обставин частина друга статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства. У правовому висновку Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14 зазначено, що встановлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Вищенаведене також підтверджується постановою Верховного Суду від 24.10.2018 р. справа № 461/5101/16-ц, провадження № 61-22370св18; постановою Верховного Суду від 08.04.2019 р. справа № 755/16657/16-ц, провадження № 61-8145св18. Суд, враховуючи вказану практику Верховного суду, від правового висновку Великої Палати Верховного суду не відступив. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 694,68 грн. Суд дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за цю вимогу майнового характеру у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial