Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. З 12 жовтня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що подальше спільне життя неможливе, сім`я розпалася остаточно, подальше збереження шлюбу буде суперечити його з відповідачем інтересам, через що просить розірвати шлюб. Процесуальні дії у справі Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2022 року позовна заява залишена без руху, надано час на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2022 року прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2022 року підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] повідомлена своєчасно та належним чином, в судове засідання не прибула, направила свого представника [PERSON] . Представник позивача [PERSON] повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи, за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував, просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на надання правової допомоги та повернути з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору позивачем, у зв`язку з визнанням позову. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Установлені судом фактичні обставини у справі З 12 жовтня 2013 року [PERSON] , [INFO] , перебуває з [PERSON] , [INFO] , у зареєстрованому Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, шлюбі актовий запис № 1022. Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, у відповідності до ст. 110 СК України, яка передбачає можливість пред`явлення одним з подружжя позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Тому копію рішення для виконання необхідно направити до Комунарського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Дослідивши матеріали справи, оскільки розгляд справи по суті, не розпочався, відповідачем надано заяву про визнання позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача. Повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, у розмірі 496,20 Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то суд дійшов до наступного. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, встановлюється на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 03 серпня 2022 року; квитанцію до прибуткового кассового ордеру, на суму 2000 грн. Так представником позивача в супереч вимог ч. 3 ст. 137 ЦКП України, не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У зв`язку з чим, суд позбавлений встановити реальність адвокатських витрат та їх співмірність з заявленими позовними вимогами. Тому на підставі вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial