Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

03.01.2023 року представник позивач [PERSON] - [PERSON] - звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Баришівського відділу актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачкою по справі [PERSON] , позивач перебував у фактичному шлюбі починаючи з 2011 року. За час їхнього спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . На час видачі свідоцтва про народження дитини позивач перебував у відрядженні, в зв`язку з чим відомості про батька дитини в актовому записі про народження були здійснені за вказівкою матері, згідно ч.1 ст. 135 СК України. 25 червня 2022 року Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис за номером 84. На теперішній час позивач бажає бути визнаний батьком [PERSON] , [INFO] , оскільки впевнений в своєму кровному спорідненні з дитиною. Окрім цього, станом на теперішній час, зважаючи на збройну агресію Російської Федерації проти України, яка об`єктивно загрожує життю та здоров`ю чоловіків-захисників України, позивач, який являється військовослужбовцем та перебуває у лавах Збройних Сил України, правомірно бажає, щоб їхня з відповідачкою спільна дитина мала не лише офіційний документ, який підтверджує батьківство позивача, а й змогла у разі необхідності користуватися відповідними правами. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача звернулася до суду з позовом, який просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області суду від 10.02.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 23.02.2023р. 23.02.2023 оку проведено підготовче судове засідання, а справу призначено до судового розгляду на 09.03.2023 року та на 23.03.2023 року. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 23.03.2023р. по справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 30.05.2023р. поновлено провадження по справі. Судові засідання призначено на 15.06.2023р. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник відповідача - Баришівського відділу актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) - у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.11.2012р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). 25.06.2022р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.06.2022р. (а.с.14). Згідно акту №75 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 13 грудня 2022р, «у житловому приміщені за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1989 р.н., [PERSON] , 2009р.н., [PERSON] , 2012р.н. Встановлений факт фактичного проживання наступних осіб : [PERSON] , 1989 р.н., [PERSON] , 1983 р.н., [PERSON] , 2009р.н., [PERSON] , 2012р.н. [PERSON] постійно проживає за вказаною адресою з 2011р., займається вихованням обох дітей та матеріально їх забезпечує. Зі слів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , 2012р.н. є біологічним сином [PERSON] (а.с. 15). Зі змісту довідки №148 від 26.12.2022р., виданої директором Коржівського ліцею Баришівської селищної ради, вбачається, що «зі слів [PERSON] та [PERSON] , учень 4 класу вказаного ліцею - [PERSON] , [INFO] є біологічним сином [PERSON] , [INFO] , приймає активну участь у навчанні та вихованні сина, систематично відвідував батьківські збори , загальношкільні заходи. Користується авторитетом серед батьків класу, школу. Скромний, ввічливий, хороший сім`янин» (а.с. 16). Згідно довідки-характеристики №353 від 13.12.2022р., виданої виконавчим комітетом Баришівської селищної ради Київської області Коржівського старостинського округу, « [PERSON] незареєстрований, але постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним у складі сім`ї проживають: - дружина [PERSON] , 1989 р.н., - син дружини [PERSON] , 2009р.н., - син дружини [PERSON] , 2012р.н. Сім`я веде спільне господарство. [PERSON] матеріально забезпечує родину та приймає активну участь у вихованні дітей.» (а.с. 17). З пояснень свідків: [PERSON] (рідна сестра [PERSON] ) , [PERSON] (мати [PERSON] ), [PERSON] (батько [PERSON] ), [PERSON] (рідна тітка [PERSON] ), [PERSON] (сусідка [PERSON] ), [PERSON] (сусідка [PERSON] ) вбачається, що « [PERSON] з 2011 року проживає в цивільному шлюбі з [PERSON] . У 2012 році в них народився син - [PERSON] . [PERSON] під час видачі свідоцтва про народження сина [PERSON] був у відрядженні і не міг подати власноруч написану заяву про те, що визнає себе батьком, тому [PERSON] автоматично присвоїли прізвище матері - « [PERSON] ». [PERSON] був дуже щасливий та задоволений, постійно лише і розмовляв про сина. Влітку 2022 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, після чого остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Тоді ж, [PERSON] вирішив офіційно навести лад в документах сина, змінити прізвище сина з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Всі в сім`ї, знайомі та сусіди знають, що [PERSON] являється сином [PERSON] . Вони схожі зовні. [PERSON] матеріально забезпечує родину та виховує [PERSON] та [PERSON] (сина [PERSON] від попереднього шлюбу). Сумнівів щодо того, що [PERSON] є сином [PERSON] ні в кого не виникає» (а.с. 65-69, 70-72, 73-76, 77-79, 80- 82, 83 -85). Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбула та ст.ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків; держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного Кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного Кодексу України. Відповідно до частини другої статті 125 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та дитини, за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вваж себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Відповідно до частини першої, другої статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Частиною 3 статті 128 СК України визначено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно із частиною першою статі 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а ого резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про вродження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Твердження, пояснення та заперечення сторін щодо обставин їхнього спільного життя та характеру їхніх взаємовідносин не є фактами у розумінні ст. 179 ЦПК України, які обґрунтовують заявлені вимоги позивача та заперечення відповідача або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Разом з тим, підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Ухвалю Баришівського районного суду Київської області від 23.03.2023р. по справі було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статей 89 і 110 ЦПК України, згідно з якими суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами. Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року). Однак, стороною відповідача не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності об`єктивних причин, які виключають можливість проходження дітьми ДНК-тесту. У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, шо учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На переконання суду, ухилення відповідача від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи шляхом нез`явлення її до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання встановити об`єктивну істину за допомогою висновку щодо походження дитини. Суд констатує, що факт ухилення [PERSON] від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи у справі шляхом неявки до експертної установи для відбору зразків, при наявності необхідних для цього умов, унеможливило проведення вказаної експертизи, при тому, що сторонам було роз`яснено про наслідки ухилення від участі в експертизі. Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно частини першої статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Зважаючи на те, що Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року), тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорювання кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ, враховуючи обставини справи, покази свідків, що між собою не узгоджуються, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Зазначене узгоджується з роз`ясненнями Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 201/11183/16-ц (провадження № 61-23601св18). Разом з тим, при вирішенні спору про визнання або оспорювання батьківства, суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька, батьківство якого встановлюється. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року № 61-6030 св 18 (справа № 591/6441/14-ц) зазначено про таке: « доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства, мають враховуватись всі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved