Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

21.12.2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.11.2014 р. між сторонами було укладено шлюб. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . За доводами позивача, створити міцну сім`ю сторонам не вдалося, сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть та не спілкуються. Позивач не має наміру зберігати з відповідачем сімейні стосунки та вважає, що примирення між ними не можливе. Справу передано судді-доповідачу 21.12.2022 р. 10.01.2023 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Щорського районного суд Чернігівської області від 10.01.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 06.02.2023 р. 06.02.2023 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 28.02.2023 р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, зареєстроване за вх. № 554. 28.02.2023 р. від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, зареєстроване за вх. № 555, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 8), та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 9). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У статті 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та не має підстав вважати, що внаслідок розірвання шлюбу будуть порушені права сторін та дитини. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, та вважає, що примирення між сторонами не можливе. Тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Виходячи з положень ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496, 20 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 495/9569/18. Як вбачається із договору № 089 про отримання правової допомоги від 21.12.2022 р., у пункті 2.1 вказаного договору визначено розмір завдатку, який замовник сплачує виконавцю, у той же час розмір винагороди за виконану роботу згідно переліку послуг за домовленістю, виходячи з фактичної працеємкості та об`єму виконаних робіт та винагороди у разі позитивного вирішення питання внаслідок домовленості чи за результатами судового розгляду не визначені. При цьому, доказів щодо сплати завдатку, обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості позивачем не надано. Відтак суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved