Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 травня 2002 року зареєстрований шлюб між сторонами у справі відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 386. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19.03.2021 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання сторін в шлюбі вони придбали спільне майно, до якого належить автомобіль марки Renault Megane\~Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.08.2016 року. Автомобіль залишився у відповідача [PERSON] , який він тривалий час використовує у власних цілях. На прохання позивача користуватися автомобілем по черзі відповідач не реагує. Уважає недоцільним залишити автомобіль у спільній власності, оскільки з колишнім чоловіком проживають у різних містах, будь-які стосунки не підтримують, спільне користування може призвести до конфліктних ситуацій. Станом на 01.08.2021 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 61656,92 грн., самоусунувся від виховання та утримування дітей. Позивач самостійно утримує дітей, змушена працювати на кількох роботах. Даний автомобіль надасть їй можливість вільно пересуватися. З урахуванням викладеного, позивач просить суд: Виділити автомобіль марки Renault Megane\~Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, у власність [PERSON] , з подальшою грошовою компенсацією [PERSON] вартості 50% автомобіля. Також стягнути з відповідача на її користь понесені витрати зі сплати судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Речицька Янна Олександрівна не з`явились, надали заяву в якій просили справу розглянути в їхній відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судове засідання не з`явилися, просили справу розглянути в їхній відсутності, позовні вимоги не визнають повністю (а. с. 100). Також представник відповідача [PERSON] подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю. Свій відзив мотивував тим, що позивачем не узгоджувалося з ним питання розподілу спільного майна, вважає що порушується його право (а. с. 90-92). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників на підставі вимог ст. 223,247 ЦПК України Суд, враховуючи позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача викладену у відзиві, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 18 травня 2002 року зареєстрований шлюб між сторонами у справі відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 386 (а.с. 6). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.12). За час спільного проживання сторін в шлюбі вони придбали спільне майно, до якого належить автомобіль марки Renault Megane\~Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, зареєстрований за [PERSON] , Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.08.2016 року (а. с. 13). Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в силу вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмета доказування. Виходячи з приписів ст. 60 СК України, факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція може бути спростована законом або договором. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно з`ясовувати, коли саме сторони припинили ведення спільного господарства, обсяг спільного майна, нажитого на час припинення ведення спільного господарства, джерела придбання цього майна, наявність боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України) . Судом встановлено, що до майна, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, відноситься автомобіль марки Renault Megane\~Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.08.2016 року. При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Автомобіль залишився у відповідача [PERSON] , який він тривалий час використовує у власних цілях. На прохання позивача користуватися автомобілем по черзі відповідач не реагує. Позивач вважає недоцільним залишити автомобіль у спільній власності, оскільки з колишнім чоловіком проживають у різних містах, будь-які стосунки не підтримують, спільне користування може призвести до конфліктних ситуацій. За обставинами справи один із подружжя (позивач), який подав позов про поділ спільного майна, погодився на виділ йому неподільного об`єкту рухомого майна та вніс кошти на депозитний рахунок суду. На ці правовідносини поширюється положення ч.2 ст. 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Спірним автомобілем користується відповідач, а не позивач. Відповідач не виявив бажання отримати автомобіль у власність і не вніс 1/2 його вартості на депозитний рахунок суду. Станом на 01.08.2021 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 61656,92 грн., самоусунувся від виховання та утримування дітей, що підтверджується розрахунком від 26.08.2021 №77705 (а.с.42-43). Даний факт не спростовано відповідачем. Позивач самостійно утримує двох дітей, змушена працювати на кількох роботах. Даний автомобіль надасть їй можливість вільно пересуватися. За наведених обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд вважає\~визнати спільним\~майном подружжя\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , автомобіль марки марки Renault Megane\~Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 25.08.2016 року, зареєстрований за [PERSON] . Майно подружжя автомобіль марки Renault Megane\~Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.08.2016 року є неподільним об`єктом рухомого майна, а тому з позивача доцільно стягнути на користь відповідача, 50% його вартості в рахунок компенсації права на належну йому частку. Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що спірний автомобіль виділяється в користування позивача [PERSON] , а відповідач [PERSON] одержує від позивача матеріальну компенсацію за належну йому частку автомобіля, суд дійшов висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення позивачу спірного транспортного засобу з визнанням за ним права власності на цей автомобіль, із стягненням з позивача на користь відповідача 1/2 частини його вартості. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16. Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складеного ПП «Експерт ВМ», ринкова вартість автомобіля марки Renault Megane\~Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.08.2016 року, станом на 01 липня 2021 року становить 192 790,00 грн. без ПДВ (а. с. 14-41). Відповідач заперечує проти визначеної експертом вартості автомобіля в розмірі 192 790,00 грн., посилаючись на те, що оцінка проводилася без огляду автомобіля, реальний стан автомобіля не досліджувався, знос, амортизація не враховані (Відзив а. с. 91). Позивач погоджується з тим, що оцінка автомобіля була проведена без огляду спірного транспортного засобу, який перебуває в користуванні відповідача, що також підтверджує відповідач у відзиві на позовну заяву. Не погоджуючись із визначеною суб`єктом оціночної діяльності вартістю автомобіля, відповідач не заявляв клопотання про проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості автомобіля, а тому суд на підтвердження вартості спірного автомобіля приймає наданий позивачем Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складений ПП «Експерт ВМ», згідно якого ринкова вартість автомобіля марки Renault Megane\~Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, становить 192790,00 грн. При поділі спільного майна подружжя, судом приймається до уваги не ціна майна, за якою воно було придбане, а його дійсна вартість на час поділу. Таким чином, вартість 1/2 частки спірного автомобіля становить 96\~395,00 грн. і вказану грошову суму належить стягнути з позивача на користь відповідача як грошову компенсацію права на належну [PERSON] одну частку автомобіля марки Renault Megane\~Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 469,00 грн. та при звернення до суду з позовом в розмірі 979,00 грн, а всього у сумі 1448,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved