Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] 22 лютого 2022 року за допомогою системи «Електронний суд» направила до суду заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Заявник у своїй заяві посилалась на те, що [INFO] у м. Маріуполі Донецької області сусіди знайшли померлою мати її чоловіка - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] не працювали ані лікарні, ані центри надання поховальних послуг. Тіло померлої було поховано у «братській» могилі без надання жодних документів. Станом на теперішній час заявник не має можливості у встановленому законом порядку зареєструвати в органах РАЦС смерть своєї свекрухи у зв`язку із захопленням м. Маріуполя Донецької області РФ, що є тимчасово окупованою територією України. Для вирішення питання спадкового майна, заявник вимушена звернутись до суду. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку окремого провадження. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала, зазначила, що з моменту військового вторгнення 24.02.2022 року вона постійно спілкувалась з свекрухою. Разом з тим, оскільки остання мешкала у східній частині міста Маріуполь, яка першочергово піддалась військовому нападу, після 02.03.2022 року зв`язок з нею було втрачено. 15.03.2022 року заявник покинула місто Маріуполь та з того часу намагалась знайти інформацію щодо долі [PERSON] .. Влітку, в соціальній мережі їй надала інформацію [PERSON] , яка повідомила, що вона була сусідкою [PERSON] [INFO] було виявлено вдома без ознак життя. В подальшому, представники окупаційної влади відвезли тіло та поховали у «братській» могилі. Жодних документів при цьому надано не було. Заінтересована особа Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання свого представника не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є невісткою [PERSON] , [INFO] .. Вказані обставини підтверджуються копіями наступних документів: -свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 17.02.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] ; -Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] . Згідно з відомостями, які містяться в матеріалах, долучених до заяви [PERSON] , мешкала у [ADDRESS] . Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. На підставі ч.ч. 1-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до положень ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Доказами на підтвердження факту смерті є: медичні документи про смерть, письмова відмова органів державної реєстрації актів цивільного, неможливість одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт тощо. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, на підстави пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб з подальшим продовженням. Згідно «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 р. вся територія Маріупольського району з 05.03.2022 р. є тимчасово окупованою. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд звертає увагу, що заявником не надано жодного доказу (довідок, фотокарток, інших документів, доказів її звернення до міжвідомчої комісії з розшуку осіб, зниклих без вісти, пошуку місця заховання тіл (останків) загиблих (померлих) у зонах бойових конфліктів на Донбасі. У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що заявлений факт не підтверджено, а отже заява задоволенню не підлягає. Долучені до матеріалів заяви копія пояснень [PERSON] не може бути належним, достатнім та допустимим доказом на підтвердження факту смерті її свекрухи [PERSON] , оскільки суд позбавлений можливості встановити сам факт та обставини смерті лише на цій підставі. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed