Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивач звернулася до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.03.1995 року виконавчим комітетом Маслівської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 7. Сторони по справі мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім. Свої вимоги позивач мотивує тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. Протягом чотирьох років перебування у шлюбі у подружжя були відсутні нормальні сімейні стосунки, були також відсутні порозуміння з усіх побутових питань, які виникали в процесі повсякденного життя. Сторони часто сварилися. У 1999 році відповідачка разом із сином виїхала на постійне місце проживання в АР Крим, що призвело до остаточного розладу шлюбних відносин. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, просить суд не стягувати з відповідача судовий збір. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивачі не заперечують проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За положенням ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони по справі 24.03.1995 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Маслівської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 7, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.01.2023 року Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Від цього шлюбу сторони по справі не мають малолітніх та неповнолітніх дітей. Сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть і проживають окремо. Враховуючи викладене, оскільки фактичні шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї не є можливим та суперечать інтересам позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, позивачка в заяві просить суд не стягувати судовий збір на її користь.

Outcome: approved