Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, належності їй правовстановлюючих документів: свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 21.07.1990, диплому про освіту серія [NUMBER] , виданого 30.06.1986, трудової книжки серія [NUMBER] виданої 04.08.1986. Свою заяву заявниця мотивує тим, що внаслідок неправильного перекладу її імені з української мови на російську при оформленні вказаних правовстановлюючих документів відповідальними працівниками виникли перешкоди в подальшому їх використанні. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2023 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Судове засідання призначено на 07.03.2023. Заявниця в судове засідання не з`явилась, разом з тим подала суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі. Вимоги заяви підтримує, просить її задоволити. Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечило, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] (дівоче прізвище ( [PERSON] )) ім`я та по батькові заявниці вказано « [PERSON] ». Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , на другій сторінці російською мовою вказано прізвище ім`я та по батькові заявниці « [PERSON] ». В дипломі про освіту серія [NUMBER] , який було заявниці видано Чернігівським юридичним технікумом 30.06.1986, її прізвище ім`я та по батькові вказано як « [PERSON] ». У свідоцтві про укладення шлюбу серія [NUMBER] прізвище ім`я та по батькові заявниці записано як « [PERSON] ». У трудовій книжці серія [NUMBER] прізвище ім`я та по батькові заявниці на російській мові вказано « [PERSON] ». У зв`язку з одруженням прізвище заявниці у трудовій книжці було змінено та перекладено на українську мову, а саме, « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », « [PERSON] » на « [PERSON] », відповідно до паспорту громадянина України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Заявниця звертається до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що їй належать наступні документи: свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] , видане 21.07.1990, диплом про освіту серія [NUMBER] , виданий 30.06.1986, трудова книжка серія [NUMBER] , видана 04.08.1986. Метою встановлення факту є усунення перешкод, які виникли внаслідок розбіжностей у написанні імені заявниці у вказаних документах, що унеможливлює реалізацію нею правомочностей, зокрема, укладення правочинів, оформлення пенсії. Отже, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд, вивчивши заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки судом достовірно встановлено, що документи, а саме, свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] , видане 21.07.1990, диплом про освіту серія [NUMBER] , виданий 30.06.1986, трудова книжка серія [NUMBER] , видана 04.08.1986, належать заявниці. Обставин, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Outcome: approved