Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

заявниця [PERSON] , через адвоката Констатинова О.Г. (довіреність а.с. 36,37) звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису відносно її співмешканця [PERSON] щодо неї, на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його права, зокрема: 1) заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати у місці фактичного проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; 2)заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатись ближче ніж на 300 (триста) метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; 3) заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засобу зв`язку і через третіх осіб. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона проживає з малолітніми дітьми, донькою - [PERSON] та сином - [PERSON] , за адеросю: [ADDRESS] , яка належить малолітньому сину [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 квітня 2016 року. Разом із заявницею проживає її співмешканець, колишній цивільний чоловік - [PERSON] , який тривалий час вчиняє насильницькі дії фізичного та психологічного характеру відносно заявниці, які полягають в образі, вчинення сварок, на побутовому ґрунті. Протягом часу з 2021-2023 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, притягувався до кримінальної відповідальності. Однак, продовжує вчиняти домашнє насильство; нехтує будь-якими нормальним ставленням до неї, що в подальшому може призвести до ще більшого погіршення психологічного здоров`я заявниці; а також не бажання змінювати свої звички та ставлення до неї з метою нормалізації ситуації, що склалася. Ухвалою суду від 02 березня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 06 березня 2023 року (а.с.39). Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. В судовому засіданні заявник та її представник вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Заявниця пояснила, що її колишній цивільний чоловік, від якого у неї народилась донька [PERSON] , періодично вживає алкогольні напої, у нетверезому стані жорстоко поводиться з нею та дітьми, зокрема стає агресивним, лається, може давати стусани, на зауваження не реагує. Були неодноразові виклики полії, поліцію викликала як вона сама, так і сусіди, оскільки квартира, в якій вона проживає разом із заінтересованою особою та дітьми, є комунальною. Представник заявниці пояснив, що [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, крім того, вироком Дніпровського районного суду міста Києва заінтересовану особу було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ст. 126-1КК України. Також повідомив, що рішенням суду відносно заінтересованої особи вже встановлювався обмежувальний припис, проте поведінка [PERSON] не змінилась, що є підставою для встановлення нового обмежувального припису. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису заперечував. Вказував, що у виникненні конфліктів у сім`ї частково винна також і заявниця, яка разом із своєю матір`ю також періодично вживає алкогольні напої, погано піклується про дітей. Старший син, який називає [PERSON] татом, живе з ним у його кімнаті, скаржиться, що він часто буває голодним, що періодично вдома бачить невідомих йому чоловіків, дитина також викликала поліцію коли бачила конфлікт у сім`ї. Також повідомив, що заявниця зловживає викликами поліції під час побутових сварок, працівники поліції неодноразово накладали на неї штраф за хибний виклик. Суд, вислухавши пояснення заявниці, її представника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця має двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження, актовий запис № 287 від 29 січня 2019 року Дніпровського районного у м.Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, сина - [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження, актовий запис № 1581 від 08 червня 2010 року Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві (а.с.11,12). Згідно довідки ЖЕД-11 № 80 від 25 січня 2023 року, [PERSON] проживає без реєстрації у кв. [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] та сином [PERSON] (а.с.9). Одна друга частина вказаної квартири належить на праві власності сину заявниці [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською Н.Ю. 21 квітня 2016 року, зареєстрований у реєстрі за номером 634 (а.с.10). Заявниця зазначає, що [PERSON] систематично вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до частин другої та третьої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (частина восьма статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Заявниця з приводу домашнього насильства з боку [PERSON] неодноразово зверталась до Дніпровського Управління поліції ГУП НП в місті Києві з відповідними заявами. Так, постановами Дніпровського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року (справа № 755/582/21); від 28 квітня 2021 року (справа № 755/5208/21); від 16 червня 2021 року (справа № 755/7900/21); від 26 січня 2022 року (справа № 755/18981/21); від 20 грудня 2022 року (справа № 755/12598/22); від 13 лютого 2023 року (справа № 755/13149/22) [PERSON] визнавалось винним у вчиненні домашнього насильства, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладанням адміністративного стягнення (а.с.13-18,25-34). Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2021 року (справа № 755/16016/21), [PERSON] , [INFO] , визнано винним за ст.126-1 Кримінального кодексу України за вчинення домашнього насильства, тобто, умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо заявниці [PERSON] . За вироком суду призначення покарання у виді громадських робіт (а.с.19-24). Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11 серпня 2021 року (справа № 755/12904/21) стосовно [PERSON] встановлено обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким йому заборонено перебувати у місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Також відповіддю Дніпровського УПГУ Національної поліції в м. Києві, від 13 лютого 2023 року № 40-АЗ/125/50/01-2023 адвоката Константинова А. повідомлено про звернення [PERSON] до Дніпровського УПГУ Національної поліції в м. Києві, відповідно до якої 04 грудня 2022 року, 18 грудня 2022 року та 06 січня 2023 року до управління поліції надходили звернення [PERSON] відносно співмешканця [PERSON] , вказані повідомлення були розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 35). Отже, з аналізу поданих стороною заявниці доказів, судом встановлено, що мають місце очевидні ризики продовження заподіяння [PERSON] насильства відносно [PERSON] , а тому з метою попередження повторення у подальшому неправомірних дій зі сторони кривдника [PERSON] , наявні підстави для застосування заходів тимчасового обмеження його прав. Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Враховуючи наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] насильства відносно неї, а тому приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців із встановленням наступних заходів тимчасового обмеження його прав, передбачених ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] , заборонити [PERSON] наближатись ближче ніж на 300 (триста) метрів до місця проживання [PERSON] , заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засобу зв`язку і через третіх осіб. Обставини вчинення фізичного та психологічного насильства відносно заявниці встановлені в ході судового розгляду і підтверджуються: постановами про притягнення заінтересованої особи до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, вироком суду про визнання винуватим у вчиненні домашнього насильства відносно заявниці, відповіддю Дніпровського УПГУ Національної поліції в м. Києві, поясненнями заявниці, наданими у судовому засіданні. Оцінюючи ризики у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суд також враховує право заявниці у відповідності до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» звернутись із заявою про продовження терміну обмежувального припису та скорочений строк розгляду такої заяви, що визначений ст. 350-5 ЦПК України. Суд роз`яснює заявниці, що відповідно до положень ч. 5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Вимогами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України визначено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до п.12-1,ч.2, ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за заявою про видачу обмежувального припису. На підставі викладеного,

Outcome: approved