Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позовні вимоги. [PERSON] , 13.12.2022 року (вх. № 21568) звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису, у якому просить суд визнати його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису про народження дитини, змінивши у графі батько - [PERSON] на [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.02.2014 року між відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано шлюб, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області № 459/1202/16 від 01.06.2016 року розірвано. 30.08.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 06.07.2021 року було розірвано на підставі Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Однак в період розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , враховуючи, що [PERSON] перебувала ще у зареєстрованому шлюбі, батьком дитини було записано [PERSON] . Однак позивач вказує на те, що біологічним батьком дитини є він (що не заперечується відповідачами), після розірвання шлюбу і станом на сьогодні він та [PERSON] проживають разом, зазначає, що приймає активну участь у вихованні дитини, яка сприймає його батьком. З огляду на вказане просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рух справи в суді. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.02.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 43-44). Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позиція сторін по справі. У судовому засідання позивач [PERSON] та його уповноважений представник - адвокат Пащук А. І. вимоги позовної заяви підтримали, просили суд задовольнити такі у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, не заперечила проти задоволення позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення такого засідання, про причини неявки суд не повідомив. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка приймає участь у справі, ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлені судом фактичні обставини справи. Копією рішення Червоноградського міськрайонного суду Львівської області № 459/1202/16 від 01.06.2016 року стверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.02.2014 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, запис № 28 - розірвано (а.с. 22-23). Копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (прізвище після державної реєстрації - [PERSON] ), [INFO] зареєстрували шлюб 30.08.2016 року, актовий запис № 1053 (а.с. 20). Копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] та [PERSON] (прізвище після державної реєстрації - [PERSON] ) розірвали шлюб 06.07.2021 року, актовий запис № 34 (а.с. 21). Копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджується, що [INFO] народився [PERSON] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 227 (а.с. 19). Висновком експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № СЕ-19/114-22/22231-БД від 06.01.2023 року (з додатками) стверджується, що ДНК-профіль зразка букального [PERSON] (об`єкт № 3.1) містить лише ті генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілях зразків букального епітелію [PERSON] (об`єкт № 2.1) та [PERSON] (об`єкт № 1.1), що свідчить про біологічне батьківство останнього відносно дитини. [PERSON] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , ймовірність даної події складає 99, 99999999999 % (а.с. 30-36, 37-39). Копією Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1306-7001513418 від 19.09.2022 року стверджується, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає/перебуває: [ADDRESS] (а.с. 12). Мотиви прийняття рішення судом. Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Положеннями ч. 1, 2 ст. 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Зважаючи на положення ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд також враховує норми ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. ЄСПЛ прагне у питанні встановлення батьківства врахувати не тільки інтереси біологічного батька, але й перш за все, інтереси самої дитини. Тому, суд, як орган державної влади, здійснюючи правосуддя поряд з вирішенням конкретних правових спорів реалізує державну політику в тому числі в сфері охорони дитинства. Держава через свої судові органи сприяє підтвердженню юридичного зв`язку між дитиною та іншими особами не стільки заради підтвердження власне біологічного походження скільки прагнучи створити для дітей, народжених поза шлюбом, можливість виховання у повній сім`ї. Суд приймає до уваги те, що встановлення батьківства породжує низку юридичних наслідків, серед яких виникнення взаємних прав та обов`язків дитини і батьків. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити усі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року 96/5 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Застосовані судом наведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Висновки суду. Надаючи оцінку аргументам позивача суд звертає увагу на те, що Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази у їх сукупності.

Outcome: approved