Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Ямпільського районного суду Сумської області звернувся представник позивача [PERSON] адвокат Корж В.В. (який діє на підставі ордера серія СВ № 1041416 від 08.12.2022) до [PERSON] із указаним вище позовом, у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 08.11.2021 та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позов представник позивача зазначив, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачкою і відповідачем було розірвано відповідно до рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 30.07.2021 року. З відповідача [PERSON] відповідно до рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 08.10.2021 року на користь позивачки [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з 21.07.2022 року та до повноліття дитини. Син позивачки й відповідача проживає разом з матір`ю, та знаходить на її утриманні. Сума аліментів що стягується на дитину в розмірі в 4000,00 грн з відповідача, не достатня для забезпечення потреб та належного утримання сина, оскільки постійно підвищуються ціни, потреби зростають. Позивачка має інформацію, що відповідач працює в підрозділі Державної служби з надзвичайних ситуацій України, його матеріальний стан змінився, він отримує дохід з урахуванням додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, отже має можливість забезпечувати потреби дитини на належному рівні, тому вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частину від доходу. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позовну заяву [PERSON] не скористався і відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подавав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.01.2023 (а.с.18). Позивач і представник позивача у судове засідання не з`явились, до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву, в якій зазначив що позовні вимоги позивачки визнає, та не заперечує щодо їх задоволення, розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.01.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про зміну способу стягнення аліментів, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до наданої копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 16.06.2011 року [PERSON] , який народився [INFO] в місті Київ про що в книзі реєстрації народжень 16.06.2011 року зроблено відповідний актовий запис №1573, відомості про батьків: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.9). Згідно із наданої копії рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 08.11.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій формі 4000 грн 00 коп щомісячно починаючи з 21.07.2021 року до 02.06.2029 року, тобто до повноліття [PERSON] (а.с.7-8). Із наданої копії довідки № 18-13/3-316 від 15.12.2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб встановлено, що [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] , й братом [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини пов`язані із зміною способу стягнення аліментів, зокрема з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як на підставу позовних вимог, [PERSON] посилалася на те, що відповідач, працездатний та має постійний заробіток, на утриманні нікого не має. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту дитини постійно збільшуються. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, а саме ст. 182 - 184 СК України. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. При цьому при визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Тлумачення статті 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття, та вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, суд бере до уваги, що відповідач позов визнав, доказів на підтвердження свого матеріального стану, який унеможливлює сплату аліментів на утримання сина не надав, або доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб суд не отримував, при цьому позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище. З урахуванням вище викладеного суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог в частині зміни способу стягнення визначених рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 08.11.2021 про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення, починаючи від дня звернення до суду суд зазначає наступне. Частиною 1\~статті 191 СК України\~встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тобто, у даному випадку законодавець визначив, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, присудженні за рішенням суду аліменти стягуються від дня пред`явлення позову. У той же час, чинний\~СК України\~не визначає день пред`явлення позову про зміну способу стягнення аліментів до суду як початок стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення. Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення можливе лише починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду про зміну способу стягнення аліментів. Також суд враховує, що згідно з абз. 4 п. 23\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин суд вважає, що стягнення аліментів після зміни способу їх стягнення у цій справі повинно розпочатися з дня набрання законної сили рішенням у справі, а не з моменту звернення до суду, як просить позивач. Розподіл судових витрат. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. При цьому, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у доход держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. Згідно із п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви немайнового характеру справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду становить 1073 грн 60 коп. Таким чином, з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 536,80 грн (50% від 1073,60 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial