Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача зазначивши, що з 24.06.1984 року по 25.12.2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними було придбано майно, а саме: 01.12.2007 року 9/20 часток житлового будинку [ADDRESS] , вартістю 59360 гривень; 19.06.2009 року земельна ділянка 0,1 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810700000:02:030:0245 вартістю 69469 гривень 78 копійок; 19.06.2009 року земельна ділянка 0,0286 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810700000:02:030:0246 вартістю 6449 гривень 27 копійок, загальна вартість майна становить 135279 гривень, ціна позову складає 67639,50 грн.. Просить поділити майно як об`єкт права спільної сумісної власності, та визнати за нею право власності на 1/2 частину 9/20 часток житлового будинку [ADDRESS] ; земельної ділянки 0,1 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810700000:02:030:0245, та земельної ділянки 0,0286 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810700000:02:030:0246, припинити право спільної сумісної власності між стронами на вищевказане майно, вирішити питання розподілу судових витрат. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації, розміщення оголошення на сайті судової влади), відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що 23.06.1984 року сторонами було укладено шлюб, 25.12.2012 року шлюб розірвано. Відповідно до ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. В період шлюбу сторонами було придбано, що не заперечується відповідачем, наступне майно: 9/20 часток житлового будинку, земельна ділянка 0,1 га, кадастровий номер 1810700000:02:030:0245, земельна ділянка 0,0286 га, кадастровий номер 1810700000:02:030:0246, які знаходяться по [ADDRESS] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.12.2007 року, виданого КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради", на підставі договору купівлі-продажу 9/20 часток житлового будинку [ADDRESS] 01.12.2007 року зареєстрована право приватної власності за відповідачем [PERSON] .. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 435834 від 19.06.2009 р. [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 1810700000:02:030:0246, площею 0,0286 га, розташованої по [ADDRESS] , на підставі рішення Коростенської міської ради № 41 від 19.06.2009 року, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 435835 від 19.06.2009 р. [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 1810700000:02:030:0245, площею 0,1 га, розташованої по [ADDRESS] , на підставі рішення Коростенської міської ради № 41 від 19.06.2009 року, цільове призначення земельної ділянки для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Відповідно до довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомостті від 12.07.2022 року оціночна вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1810700000:02:030:0245 складає 69469,78 грн., та оціночна вартість земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства 1810700000:02:030:0246 складає 6449,27 грн.. Вартість житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно технічного паспорту складає 59360 грн.. Згідно ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи зі змісту пунктів 22, 23, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Також до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 69 СК України). Майно, що є особистою приватною власністю кожного з подружжя, а отже не підлягають поділу, визначено ст.57 СК України. Таким майном, згідно п.5 ч.1 ст.57 СК України, є земельна ділянка, набута нею,ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки (за виключенням приватизації під час шлюбу в період з 08.02.2011 року по 12.06.2012 року). Судом встановлено, що 9/20 часток будинку по [ADDRESS] , зареєстровані за відповідачем, були придбані сторонами в період шлюбу, тому є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягають поділу між ними. Стосовно земельної ділянки суд зазначає наступне: Згідно з положеннями ч.1 ст.81, ч.3 ст.116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до ч.1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За приписами ч.1 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст.120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Враховуючи позицію, висловлену у постанові КЦС Верховного Суду 25.02.2019 р. у справі № 199/2099/17, про те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що, оскільки позивач має право на визнання за нею права на частину житлового будинку, то вона набуває і права визнання за нею права на частину земельної ділянки у розмірі частки права власності у спільному будинку, не зважаючи на той факт, що така земельна ділянка набута відповідачем в порядку приватизації. Що стосується земельної ділянки кадастровий номер 1810700000:02:030:0246, площею 0,0286 га, розташованої по [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка набута відповідачем в порядку приватизації, то така земельна ділянка є його особистою власністю, тому поділу не підлягає. Враховуючи вищевказане, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем судові витрати стягуються з відповідача відповідно до частини задоволених вимог (95%).

Outcome: partial