Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

02.01.2023 [PERSON] , в інтересах якого звернувся адвокат Бугайова О.В., звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 30.08.1997 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.05.2012 шлюб між сторонами розірвано, однак питання щодо проживання дитини не вирішено. Після розлучення позивач добровільно надавав відповідачці матеріальну допомогу на утримання доньки та приймав участь у її вихованні. Протягом останніх двох років дитина проживала з ним, в його квартирі, однак після агресії російської федерації та введенням воєнного стану вона змушена була поїхати за кордон у Норвегію, де перебуває і наразі, а позивач перераховує кошти на банківську карту, яка відкрита на її ім,я. Оскільки донька проживає з батьком, то позивачем було прийнято рішення про звернення до суду з заявою про визначення місця проживання дитини. Позивач та його представник в судове засідання не з,явились, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з,явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 06.03.2023 ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.02.2006. З довідки № 38 від 08.08.2022 про фактичне місце проживання, виданої об,єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Колізей Плюс» вбачається, що [PERSON] постійно проживає у власній квартирі разом з дочкою [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради зазначила, що оскільки неповнолітній [PERSON] є повних 17 років, згідно вимог ч.3 ст.160 СК України вона самостійно визначає місце свого проживання з одним із батьків. Враховуючи викладене надати висновок про визначення місця проживання неповнолітньої (старше 14 років) дитини не мають законних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживає разом з дочкою [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , тобто окремо від відповідачки. На час звернення [PERSON] до суду [PERSON] досягла чотирнадцятирічного віку тобто є неповнолітньою, а отже сама може визначатися щодо місця свого проживання. Також суду не доведено, що відповідачка [PERSON] чинила чи чинить перешкоди в тому, щоб неповнолітня дочка проживала з батьком. Таким чином, судом не встановлено, що відповідачкою порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи законні інтереси позивача щодо проживання неповнолітньої дочки з ним та, що існують обмеження вільного вибору неповнолітньою дочкою свого місця проживання. З урахуванням фактично встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.160 СК України,

Outcome: dismissed