Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

21.10.2022 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить відібрати у матері малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та повернути їх батькові. Позовну заяву мотивовано тим, що з серпня 2013 року до травня 2019 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.05.2019 у справі № 750/3043/19 шлюб розірвано. Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 296 від 04.08.2022 визначено місце проживання малолітніх дітей з батьком, [PERSON] . Позивач зазначає про те, що на початку березня 2022 року відповідач виїхала до Німеччини разом зі своїм чоловіком і спільною дитиною, залишивши малолітніх [PERSON] та [PERSON] на їхнього батька - [PERSON] . Під час приїзду до України, у серпні 2022 року, [PERSON] взяла до себе дітей під приводом спілкування, проте, виїжджаючи за межі України, без відома та згоди позивача, вивезла спільних з позивачем малолітніх дітей до Німеччини, не повідомивши про їх місцезнаходження, дітей до теперішнього часу не повернула. За цим фактом позивач звернувся до органів поліції із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, про що слідчим внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022270340004274 з правовою кваліфікацією - частина друга статті 146 Кримінального кодексу України. З початком навчального року 01.09.2022 діти не приступили до навчання у м. Чернігові. Посилаючись на викладене, позивач просить відібрати малолітніх дітей від [PERSON] , повернувши їх батькові. Ухвалою судді від 01.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17.11.2022 підготовче засідання відкладене на 01.12.2022 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Ухвалою суду від 01.12.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.12.2022. 15.12.2022 розгляд справи відкладений на 29.12.2022 у зв`язку з неявкою сторін. 29.12.2022 розгляд справи відкладений на 23.01.2023 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. 23.01.2023 розгляд справи відкладений на 02.02.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. 01.02.2023 відповідач подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову. 02.02.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 21.02.2023 для надання відповідачеві строку на подання відповіді на відзив. 07.02.2023 позивач подав відповідь на відзив. 13.02.2023 відповідач подала заперечення на відповідь на відзив. 21.02.2023 у судовому засіданні продовжено перерву до 07.03.2023 за клопотанням представника відповідача з метою укладення мирової угоди. У судове засідання 07.03.2023 учасники справи не з`явилися; про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином; позивач та представник відповідача подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути без їхньої участі, зазначивши при цьому, що не заперечують проти повернення дітей за попереднім місцем проживання до 10.07.2023; відповідач про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому законом порядку, у заяві просив справу розглянути без його участі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу 07.03.2023 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10.08.2013, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції за актовим записом № 1272. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15, 16). Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.05.2019 у справі № 750/3043/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 13-14). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 296 від 04.08.2022 визначено місце проживання малолітніх дітей з батьком, [PERSON] (а.с. 17). Позивач зазначив, що на початку березня 2022 року відповідач виїхала до Німеччини разом зі своїм чоловіком і спільною дитиною, залишивши малолітніх [PERSON] та [PERSON] на їх батька - [PERSON] , який з цього часу до серпня 2022 року опікувався дітьми, займався їх вихованням, розвитком та утриманням. Під час приїзду до України, у серпні 2022 року, [PERSON] взяла до себе дітей під приводом спілкування, проте, виїжджаючи за межі України, без відома та згоди позивача, вивезла спільних з позивачем малолітніх дітей до Німеччини, не повідомивши про їх місцезнаходження і до теперішнього часу не повернула. За вказаним фактом слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12022270340004274 від 27.08.2022, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова, за заявою позивача по факту незаконного викрадення малолітніх дітей, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України (а.с. 34). З акта від 07.06.2022, підписаного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що позивач разом із дітьми не зареєстровані, але фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується довідкою про склад сім`ї від 08.06.2022 № 102-22, виданою головою правління ОСББ «Сузір`я-70» (а.с. 21, 22). Як убачається з довідок № 168, 169 від 08.08.2022 [PERSON] та [PERSON] дійсно навчаються в Чернігівській загальноосвітній школі І-ІІІ ст. № 3 у 1 класі (а.с. 26). Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частиною першою статті 162 Сімейного кодексу України (далі - СК України) якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно зі статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19). Відібрання дитини у контексті статті 162 СК України - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку потрібно виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, проте з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. Місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу визначено з батьком - позивачем [PERSON] , що зазначено у рішенні Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 296 від 04.08.2022, яке набрало законної сили 15.08.2022. Отже, правових підстав для самовільної зміни місця проживання дітей у [PERSON] не було. Судом встановлено, що [PERSON] без згоди батька, з яким проживають діти, самовільно змінила місце проживання дітей, добровільно повернути дітей батьку за місцем його постійного проживання відмовляється, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність правових підстав для захисту прав позивача та інтересів дітей в порядку, визначеному статтею 162 СК України і такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статей 15, 16 ЦК України. Разом з тим, враховуючи навчання спільних дітей сторін у Німеччині до 10.07.2023, воєнний стан на території України, згоду сторін на повернення дітей до 10.07.2023, положення частини першої статті 267 ЦПК України, суд вважає можливим надати відстрочення виконання рішення до закінчення навчання дітей, що відповідатиме найкращому забезпеченню їхніх інтересів, які є предметом основного піклування батьків. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved