Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 31.03.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №С12.161.70006, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 16782,00 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,00% річних. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Відповідачка не виконувала своїх обов`язків за кредитним договором, через що станом на 08.01.2014 року виникла заборгованість у розмірі 103242,27 грн., яка складає: заборгованість за кредитом 16564,80 грн.; заборгованість за відсотками 18220,00 грн.; строкові проценти 60,36 грн.; пеня 68357,11 грн.; віндикаційні витрати 40,00 грн., що підтверджено розрахунком. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даною позовною заявою. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Також представником позивача суду надані заперечення, з яких вбачається, що 30.10.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» укладено договір факторингу №30/10-1, згідно якого Банк відступив ТОВ «ФК «Рантье» право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. За інформацією наявною в АТ «Ідея Банк», на даний момент кредитором по відношенню до [PERSON] по кредитному договору №С12.161.70006 від 31.03.2011 року, виступає Товариство з обмеженою відповідальності «Нью Файненс Сервіс». Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились. Позовні вимоги не визнають з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначають, що оскільки 30.10.2015 року між позивачем ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» було укладено договір факторингу №30/10-1, згідно якого Банк відступив (передав у власність) ТОВ «ФК «Рантье» право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, окрім того позивачем також було повідомлено, що за наявною у них інформацією на даний момент кредитором по відношенню до [PERSON] по кредитному договору №С12.161.70006 від 31.03.2011 року, виступає Товариство з обмеженою відповідальності «Нью Файненс Сервіс», отже АТ «Ідея Банк» станом на теперішній час не є кредитором за вказаним кредитним договором і, як наслідок, у позивача відсутнє право вимоги до відповідачки, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Просять відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 31.03.2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №С12.161.70006, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 16782,00 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,00% річних. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Відповідачка не виконувала своїх обов`язків за кредитним договором, через що станом на 08.01.2014 року виникла заборгованість у розмірі 103242,27 грн., яка складає: заборгованість за кредитом 16564,80 грн.; заборгованість за відсотками 18220,00 грн.; строкові проценти 60,36 грн.; пеня 68357,11 грн.; віндикаційні витрати 40,00 грн., що підтверджено розрахунком. 22 травня 2014 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська було винесено заочне рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. Ухвалою суду від 23 червня 2022 року було задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення та було скасовано заочне рішення від 22 травня 2014 року. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов`язок Позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується позивачем, 30 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» було укладено договір факторингу №30/10-1, згідно умов якого Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) ТОВ «ФК «Рантье» з 30.10.2015 року, а ТОВ «ФК «Рантье» набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується копією договору (а.с.80-83). Окрім того, як зазначено представником позивача АТ «Ідея Банк», за наявною у них інформацією, на даний момент кредитором по відношенню до [PERSON] по кредитному договору №С12.161.70006 від 31.03.2011 року, виступає Товариство з обмеженою відповідальності «Нью Файненс Сервіс». За змістом ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до вимог ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Враховуючи вищевикладене та те, що станом на теперішній час позивач АТ «Ідея Банк» не є кредитором за вказаним кредитним договором з 30.10.2015 року та у нього відсутнє право грошової вимоги до відповідачки, окрім того ані ТОВ «ФК «Рантье», ані ТОВ «Нью Файненс Сервіс» до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості не звертались, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог на користь позивача АТ «Ідея Банк». В свою чергу, ТОВ «ФК «Рантье» або ТОВ «Нью Файненс Сервіс» мають право на звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed