Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та визнання права на приватизацію. Позовні вимоги та суб`єктивний склад справи неодноразово змінювались. Судом було прийнято до розгляду позовну заяву в редакції від 08.07.2022 року до Фастівської міської ради Київської області, Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України», Національної академії аграрних наук України, [PERSON] , [PERSON] (т. 2 а.с. 152-162). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно постанови Президії Національної академії аграрних наук України від 29.08.2018 року №13/12 передано на баланс Борівської селищної ради Фастівського району Київської області 2-квартирний житловий будинок (рік введення в експлуатацію 1974, площа 296 кв.м., інвентарний номер 10300727, первісна балансова вартість 192 531,64 грн., залишкова балансова вартість 92 530,91 грн.). Згідно рішення Борівської селищної ради від 24.05.2019 року №2 вказане нерухоме майно було прийнято з балансу Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» до комунальної власності Борівської селищної ради. 23.07.2019 року [PERSON] подала до Борівської селищної ради, правонаступником якого є Фастівська міська рада, заяву про приватизацію житлового приміщення у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з додатками, що передбачені п. 18 Положення від 16.12.2009 року №396. 23.09.2019 року заява була подана повторно. У подальшому, Борівська селищна рада повідомила, що приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] не прийнято на баланс Борівської селищної ради. Акти прийому-передачі не підписано, тому, рекомендовано звернутись із заявою на приватизацію до Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка», як до балансоутримувача приміщення. У той де час, рішенням Борівської селищної ради від 24.05.2019 року №4 передано у приватну власність на безоплатній основі 2-квартирний житловий будинок в рівних частках громадянам [PERSON] та [PERSON] . Вказане рішення від 24.05.2019 року позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає закону і порушує її цивільні права. Позивач вважає, що вона та її малолітня дитини має право на приватизацію приміщення, у якому проживає на законних підставах, про що нею надано всі передбачені п. 18 Положення документи. Натомість, Фастівською міською радою заяв на приватизацію житла від [PERSON] та [PERSON] з додатками не приймалися та не розглядалися. Позивач не надавала свою згоду, як особа, що постійно проживає у даному будинку, на передачу у приватну власність житлового будинку. Крім того, рішення від 24.05.2019 року прийнято з порушенням процедури, передбаченої Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Так, не було доведено до відома населення порядок денний сесії на 24.05.2019 року, на офіційному веб-сайті ради не розміщено рішення. Також позивач зазначає, що на виконання постанови від 29.08.2019 року №13/12 та рішення від 24.05.2019 року №2 Державне підприємство «Дослідне господарство «Дмитрівка» зобов`язане було передати Борівській селищній раді, правонаступником якого є Фастівська міська рада, 2-квартирний житловий будинок за актом приймання-передачі. Тому, позивач просила суд: 1. Визнати незаконним та скасувати рішення Борівської селищної ради від 24.05.2019 року №4, зокрема п. 2 даного рішення про передачу у приватну власність на безоплатній основі 2-квартирного житлового будинку в рівних частках громадянам [PERSON] та [PERSON] ; 2. Зобов`язати Державне підприємство «Дослідне господарство «Дмитрівка» безоплатно передати Фастівській міській раді на баланс (до комунальної власності) 2-квартирний житловий будинок за актом приймання-передачі; 3. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право на приватизацію 2-квартирного житлового будинку згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 4. Зобов`язати Фастівську міську раду, Державне підприємство «Дослідне господарство «Дмитрівка» провести приватизацію 2-квартирного житлового будинку на [PERSON] та [PERSON] згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5. Судові витрати покласти на відповідача. У відзиві на позовну заяву представник Національної академії аграрних наук України зазначає, що позовна заява [PERSON] в редакції від 08.07.2022 року не містить вимог до вказаного відповідача, а також доказів обов`язку відповідати за даним позовом. Відповідачем виконано всі дії стосовно передачі спірного будинку на баланс Борівської селищної ради, після чого його повноваження як органу управління державним майном щодо вказаного майна припинились. Тому, представник просив суд відмовити у задоволенні позову до Національної академії аграрних наук України, так як він не є належним відповідачем щодо додержання процедури приватизації комунального майна. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача Фастівської міської ради у судовому засіданні проти позову заперечував частково, а саме щодо вимоги зобов`язання Фастівської міської ради, Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» провести приватизацію 2-квартирного житлового будинку на [PERSON] та [PERSON] згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Інші відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи, що відповідачів було належним чином повідомлено про розгляд справи, останні не повідомили суд про причини неявки у судове засідання, що унеможливлює визнати їх поважними, крім того, це не перша їх неявка у судове засідання, а також беручи до уваги, що справа перебуває у провадженні суду з жовтня 2020 року, суд дійшов до висновку про можливість розглянути дану справу за відсутності відповідачів, що не з`явилися. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 12.10.2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання недійсним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити дії в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Крім того, залучено до участі в справі в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 25.02.2021 року замінено відповідача Борівську селищну раду Фастівського району Київської області на його правонаступника Фастівську міську раду у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 21.04.2021 року витребувано інформацію з Регіонального відділення Фонду майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та з Державного підприємства «ДГ» Дмитрівка «ІС НААН» інформацію та документи з приводу спірного житлового будинку. 23.06.2021 року отримано лист з Державного підприємства «ДГ» Дмитрівка «ІС НААН». 07.06.2021 року надійшла витребувана інформація з Регіонального відділення Фонду майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях. 09.08.2021 року надійшли документи з Державного підприємства «ДГ» Дмитрівка «ІС НААН» на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2021 року. Ухвалою суду від 12.10.2021 року витребувано документи з Фонду державного майна України. 07.12.2021 року на адресу суду надійшла витребувана судом інформація. Ухвалою суду від 15.06.2022 року залучено до участі в справі в якості співвідповідачів Державне підприємство «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України», Національну академію аграрних наук України, [PERSON] , [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 07.11.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву в редакції від 08.07.2022 року, долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 25.01.2008 року [PERSON] видано ордер на житлову площу у гуртожитку №9 Державним підприємством «Дослідне господарство Київської дослідної станції ІОБ УАНН» на право зайняття житлової площі у гуртожитку по [ADDRESS] , 2 розміром 29,6 кв.м. (т. 1 а.с. 29). Правонаступником Державного підприємства «Дослідне господарство Київської дослідної станції ІОБ УАНН» є Державне підприємство «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України», так як його було приєднано до останнього на підставі постанови Президії Національної академії аграрних наук України від 24.02.2016 року (протокол №3) (т. 1 а.с. 20-21). Згідно копії паспорта [PERSON] та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 02.07.2019 року, остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.01.2008 року по теперішній час (т. 1 а.с. 25-26, 34). За вказаною адресою також зареєстрований [PERSON] , [INFO] з 18.07.2012 року по теперішній час, який є сином позивача [PERSON] та дитиною-інвалідом (т. 1 а.с. 28, 35, 37) Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.07.2019 року, у [PERSON] у власності житло відсутнє (т. 1 а.с. 38). Консультативним висновком спеціаліста за формою №028/о у [PERSON] підтверджена відсутність захворювання на туберкульоз (т. 1 а.с. 40). Згідно постанови Президії Національної академії аграрних наук України від 29.08.2018 року №13/12 «Про безоплатну передачу основних засобів з балансу Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН» в комунальну власність», безоплатно передано в комунальну власність на баланс Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, зокрема, 2-квартирний житловий будинок (рік введення в експлуатацію 1974, площа 296 кв.м., інвентарний номер 10300727, первісна балансова вартість 192 531,64 грн., залишкова балансова вартість 92 530,91 грн.) (т. 1 а.с. 15-16). Рішенням Борівської селищної ради від 24.05.2019 року №2 «Про прийняття до комунальної власності Борівської селищної ради нерухомого майна» було прийнято на безоплатній основі до комунальної власності Борівської селищної ради Фастівського району Київської області нерухоме майно з балансу Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України», серед іншого, 2-квартирний житловий будинок (рік введення в експлуатацію 1974, площа 296 кв.м., інвентарний номер 10300727, первісна балансова вартість 192 531,64 грн., залишкова балансова вартість 92 530,91 грн.). Даним рішенням також доручено комісії, яка діє на підставі Розпорядження в.о. селищного голови №12 від 10 вересня 2018 року, провести організаційні заходи про прийняттю вище вказаних об`єктів нерухомості згідно вимог чинного законодавства з оформленням необхідних документів та оформити акт приймання-передачі (т. 1 а.с. 22-23). 23.07.2019 року [PERSON] подала до Борівської селищної ради заяву про передачу у приватну власність житлового приміщення у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] ,що займає вона разом із членами її сім`ї на умовах найму. Вказану нерухомість [PERSON] просила передати у приватну власність їй та [PERSON] . До цієї заяви, згідно переліку додатків, долучено: копію паспорта [PERSON] , копію довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON] , копію свідоцтва про народження [PERSON] , копію ордеру №9 від 25.01.2008 року, копію технічного паспорту на кімн. [ADDRESS] та [ADDRESS] , довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] , довідку, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, копію посвідчення інваліда з дитинства, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність у власності житла, консультативний висновок спеціаліста №028/о з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз (т. 1 а.с. 24). 23.09.2019 року аналогічна заява з долученими документами була подана повторно до Борівської селищної ради (т. 1 а.с. 40-41) На заяви [PERSON] від 23.07.2019 року та 23.09.2019 року листами від 12.08.2019 року та 02.10.2019 року відповідно їй повідомлено Борівською селищною радою про те, що приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не прийнято на баланс Борівської селищної ради, процедуру приймання-передачі даного приміщення не завершено, акти прийому-передачі не підписано. [PERSON] рекомендовано звернутись до Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» як до балансоутримувача приміщення (т. 1а.с. 54, 55). У той же час, рішенням Борівської селищної ради від 24.05.2019 року №4 «Про передачу майна комунальної власності у приватну власність на безоплатній основі», розглянувши постанову №13/12 від 29.08.2018 року та заяви гр. [PERSON] №02-17/135 від 17.05.2019 року та [PERSON] №02/17-134 від 17.05.2019 року, серед іншого, передано у приватну власність на безоплатній основі 2-квартирний житловий будинок (рік введення в експлуатацію 1974, площа 296 кв.м., інвентарний номер 10300727, первісна балансова вартість 192 531,64 грн., залишкова балансова вартість 92 530,91 грн.) в рівних частках громадянам [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 76). Пунктом 10 ч. 1 Постанови Верховної ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, утворено у Київській області Фастівський район (з адміністративним центром у місті Фастів) у складі територій якої серед інших є Фастівська міська рада. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 715-р «Про визначення адміністративних центів та затвердження територій територіальних громад Київської області» визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Київської області. Так, відповідно до вищевказаного розпорядження Борівська селищна рада увійшла до Фастівської територіальної громади, із центром у місті Фастів. Як вбачається із Рішення Фастівської міської ради Київської області від 24 листопада 2020 року № 15-ІІ-VІІ, яке розміщено на офіційному сайті Фастівської міської ради, Борівську селищну раду було реорганізовано шляхом приєднання до Фастівської міської ради та встановлено, що Фастівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Борівської селищної ради. Згідно листа Регіонального відділення Фонду майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 25.05.2021 року №52-0401-2285, у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, який формується та ведеться Фондом державного майна України, закрито запис щодо даного державного майна, яке перебувало на балансі Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» відповідно до виконаного управлінського рішення (передано у комунальну власність) (т. 1 а.с. 232). Як повідомлено у листі, що надійшов до суду 07.12.2021 року, до вказаного реєстру вносяться дані, що надходять від суб`єктів управління, тобто від НААН про передачу майна у комунальну власність (т. 2 а.с. 48-50, 57). У той же час, згідно листа Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» №129 від 09 серпня 2021 року, після приєднання Державного підприємства «Дослідне господарство Київської дослідної станції ІОБ УАНН» до ДП «ДГ «Дмитрівка» ІС НААН», спірний 2-квартирний житловий будинок передано останньому, на підтвердження чого надано відповідний акт. У той же час, станом на 02.08.2021 року постанова Президії НААН від 29.08.2016 року не виконана, оскільки і підприємства відсутні Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта передачі, Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, на якій розташовано об`єкт передачі. Тому, 2-квартирний житловий будинок (рік введення в експлуатацію 1974, площа 296 кв.м., інвентарний номер 10300727, первісна балансова вартість 192 531,64 грн.) з балансу ДП «ДГ «Дмитрівка» ІС НААН» в комунальну власність на баланс Борівської селищної ради Фастівського району Київської області не передавався, акт приймання-передачі не складався (т. 1 а.с. 240, 245). Згідно положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. У відповідності до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна. У відповідності до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у м. Києві (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Згідно з ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в м. Києві, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. У даній справі встановлено, що позивач [PERSON] на законній підставі, на підставі виданого 25.01.2008 року ордеру на житлову площу у гуртожитку №9 Державним підприємством «Дослідне господарство Київської дослідної станції ІОБ УАНН», правонаступником якого є Державне підприємство «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України», проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.01.2008 року по теперішній час. За даною адресою зареєстрований також її син [PERSON] , [INFO] з 18.07.2012 року по теперішній час на підставі ст. 29 ЦК України. Крім того, [PERSON] утримує майно, у якому проживає, сплачуючи за це комунальні послуги (т. 1 а.с. 59-73). Звертаючись до Борівської селищної ради як органу приватизації із відповідною заявою від 23.07.2019 року та у подальшому повторно 23.09.2019 року, [PERSON] було роз`яснено, що приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не прийнято на баланс Борівської селищної ради, процедуру приймання-передачі даного приміщення не завершено, акти прийому-передачі не підписано. [PERSON] рекомендовано звернутись до Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» як до балансоутримувача приміщення. У той же час, обставина не підписання відповідного акту приймання-передачі не вплинула на рішення Борівської селищної ради від 24.05.2019 року №4 про передачу у приватну власність на безоплатній основі спірного будинку в рівних частках громадянам [PERSON] та [PERSON] , яке було прийнято у той же день, що і рішення Борівської селищної ради від 24.05.2019 року №2 «Про прийняття до комунальної власності Борівської селищної ради нерухомого майна». У силу вимог ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», права суб`єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. П. 51 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність. За змістом ч.2 ст.4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом. За правилами ч.5 ст.7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акту приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Ч.6 ст.7 зазначеного Закону встановлено, що право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права. В силу положень ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, право комунальної власності на будинок виникає з дня його державної реєстрації. Так, у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, який формується та ведеться Фондом державного майна України, закрито запис щодо даного державного майна, яке перебувало на балансі Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» відповідно до виконаного управлінського рішення (передано у комунальну власність). Таким чином, за відсутності підписаного акту прийому-передачі майна до комунальної власності Борівської селищної ради, правонаступником якого є Фастівська міська рада, спірний 2-квартирний житловий будинок вважається об`єктом комунальної власності, оскільки у відповідному реєстрі зареєстровано таке право. Сама ж Борівська селищна рада, заперечуючи у даній справі та перед позивачем [PERSON] факт прийняття до комунальної власності спірної нерухомості, передала у приватну власність на безоплатній основі спірний будинок в рівних частках громадянам [PERSON] та [PERSON] . Оцінюючи вище наведені положення нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що для прийняття до комунальної власності вказаного об`єкту є обов`язковим підписання акту приймання - передачі будинку, що передбачено ст.7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності». Проте, станом на час розгляду справи відповідний акт прийому-передачі не підписаний, хоча у відповідному реєстрі зареєстровано таке право. За таких обставин, слід зобов`язати Державне підприємство «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» та Фастівську міську раду, як правонаступника Борівської селищної ради, підписати акт прийому передачі житлового будинку, та, відповідно, задовольнити позов у цій частині. Крім того, оскільки спірний будинок передано у приватну власність на безоплатній основі в рівних частках громадянам [PERSON] та [PERSON] з порушенням процедури, встановленої ст.7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», а саме, за відсутності станом на 24.05.2019 року підписаного акту прийому-передачі житлового будинку, а також беручи до уваги не проживання вказаних осіб у спірному приміщенні, слід визнати незаконним та скасувати рішення Борівської селищної ради від 24.05.2019 року №4 в частині п. 2, тобто в частині, що стосується спірного будинку та відповідачів - фізичних осіб по даній справі. Що стосується вимог позивача в частині права приватизації та проведенні процедури приватизації спірного приміщення за нею варто зазначити наступне. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні. Як встановлено статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачевіта членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначеннямуповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно із ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396 (далі - Положення), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись 23.07.2019 року та повторно з аналогічною заявою 23.09.2019 року до Борівської селищної ради, позивач усі необхідні документи додала до заяви про приватизацію нерухомого майна. Відмовляючи у приватизації Борівською селищною радою повідомлено [PERSON] про те, що приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не прийнято на баланс ради, процедуру приймання-передачі даного приміщення не завершено, акти прийому-передачі не підписано. Інших підстав відмови зазначено не було. За таких обставин, на думку суду, право позивача на приватизацію спірного житлового будинку закріплено положеннями законодавства, а тому, додатково визнавати за нею таке право суд не вважає за доцільне. При цьому, враховуючи закріплене за позивачем право на приватизацію житлового приміщення, у якому вона проживає разом із своїм сином на законних підставах, подання нею всіх передбачених законом документів для проведення приватизації, а також беручи до увагу ту обставину, що даним рішенням суд зобов`язує Державне підприємство «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» та Фастівську міську раду, як правонаступника Борівської селищної ради, підписати акт прийому передачі житлового будинку, відсутність якого стало єдиною підставою для відмови позивачу у приватизації, суд вважає за необхідне зобов`язати Фастівську міську раду, як правонаступника Борівської селищної ради, провести приватизацію спірного будинку за [PERSON] та за її сином у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та, відповідно, задовольнити позов у цій частині. Так, у відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. На підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та їх взаємозв`язок у сукупності, суд дійшов до висновку, що з метою захисту житлових прав позивача слід частково задовольнити позовні вимоги. Згідно приписів ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги часткове задоволення позову та вимоги, які стосуються відповідачів, слід стягнути з Фастівської міської ради на користь позивача кошти судового збору у розмірі 1 547,47 грн., з Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на користь позивача - 420,40 грн., з [PERSON] та [PERSON] - по 280,27 грн. з кожного. Враховуючи викладене,

Outcome: partial