Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія Ю.Ес. Ай» (далі - перший відповідач) на користь позивача: матеріальна шкода - 81 614,80 грн; пеня - 2 873,26 грн; 3 % річних - 503 грн; інфляційні втрати - 1393,31 грн; витрати на проведення оцінки збитків - 3 000 грн; 2) стягнути з [PERSON] (далі - другий відповідач) на користь позивача : - франшизу згідно полісу - 2 000 грн; - моральну шкоду - 17 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04 січня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який, керуючи автомобілем Ssang Yong з номерним знаком [NUMBER] , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку при виникненні перешкоди, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу, здійснив зіткнення із будівлею АЗС «СТС», що належить Позивачу на праві власності, яка розташована в с. Тарасівка Київської області по вул. Київська. Вказані обставини встановлені постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.03.2021 року по справі № 369/715/21, яка набрала законної сили, тому відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Цією постановою суду [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ssang Yong з номерним знаком [NUMBER] застраховано за договором (полісом) страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200633681 від 17.07.2020р., укладеного із ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай» з лімітом відповідальності 130 000 грн., з розміром франшизи 2000 грн. 08.07.2021 року позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.» з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак на момент подачі позову до суду страхове відшкодування не виплачено, офіційної відповіді про нараховані суми страхового відшкодування не надано, лише в телефонній розмові з представниками відповідача повідомлено, що страхове відшкодування буде виплачено у повному обсязі, але у зв`язку з тим, що у ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.» анульовано ліцензію, строки виплати повідомити неможливо. Крім того, позивачу внаслідок ДТП було завдано душевних страждань, розмір яких позивач оцінює в 17 000 грн. Вартість матеріального збитку за пошкодження майна становить 81 614,80 грн. За складання звіту про оцінку збитків позивачем сплачено 3 000 грн. Загальна сума майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з врахуванням штрафних санкцій становить 89 384,37 грн. Загальна сума майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з врахуванням штрафних санкцій становить 89 384,37 грн. У зв`язку з простроченням виплати страхового відшкодування, ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.» зобов`язане сплатити на користь позивача пеню у розмірі 2873,26 грн., 3% річних у розмірі 503,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1393.31 грн. Також позивач просить стягнути з другого відповідача 2 000 грн франшизи на підставі ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та 17 000 грн моральної шкоди, оскільки позивачу було завдано майнової шкоди винною у ДТП особою, враховуючи глибину і тривалість душевних страждань, що пов`язані з пошкодженням майна позивача та порушенням його звичайного способу життя. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.09.2022 року відкрито спрощене позовне провадження. 21.11.2022 року до суду від представника другого відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній заперечив проти задоволення позовних вимог про стягнення з другого відповідача 17 000 грн моральної шкоди з огляду на те, що вказані вимоги не містять жодного обгрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Решту вимог визнав. 09.03.2023 року представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала повністю. Перший відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Відзив на позов не подав. 09.03.2023 року представник другого відповідача подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов частково визнала згідно позиції, яка міститься у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 04 січня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який, керуючи автомобілем Ssang Yong з номерним знаком [NUMBER] , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку при виникненні перешкоди, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу, здійснив зіткнення із будівлею АЗС «СТС», що належить Позивачу на праві власності, яка розташована в с. Тарасівка Київської області по вул. Київська, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на АЗС. Вказані обставини встановлені постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.03.2021 року по справі № 369/715/21, яка набрала законної сили, тому відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Цією постановою суду [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ssang Yong з номерним знаком [NUMBER] застраховано за договором (полісом) страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200633681 від 17.07.2020р., укладеного із ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай» з лімітом відповідальності 130 000 грн., з розміром франшизи 2000 грн. 08.07.2021 року позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.» з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак на момент подачі позову до суду страхове відшкодування не виплачено, офіційної відповіді про нараховані суми страхового відшкодування не надано, лише в телефонній розмові з представниками відповідача повідомлено, що страхове відшкодування буде виплачено у повному обсязі, але у зв`язку з тим, що у ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.» анульовано ліцензію, строки виплати повідомити неможливо. Вартість матеріального збитку за пошкодження майна становить 81 614,80 грн, що підтверджується звітом про оцінку збитків № 19/21 від 31.01.2021 року, складеним ФОП « [PERSON] ». За складання звіту про оцінку збитків позивачем сплачено 3 000 грн. Будь-яких доказів на спростування звіту про оцінку збитків відповідачами суду не надано. Загальна сума майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з врахуванням штрафних санкцій становить 89 384,37 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 8 Закону України Про страхування страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 34.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до пункту 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. На момент вирішення спору першим відповідачем страхове відшкодування позивачу не сплачене. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, у зв`язку з простроченням виплати страхового відшкодування, ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.», суд погоджується з доводами позивача, що перший відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі 2 873,26 грн., 3% річних у розмірі 503,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 393,31 грн. Згідно ст. 9 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача про обгрунтованість вимоги про стягнення з другого відповідача [PERSON] на користь позивача розміру франшизи у сумі 2 000 грн. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 5 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з першого відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 81 614,80 грн, пені у розмірі 2 873,26 грн, 3 % річних у розмірі 503 грн, інфляційні втрати у розмірі 1393,31 грн, витрати на проведення оцінки збитків у розмірі 3 000 грн, а також вимога про стягнення з другого відповідача на користь позивача 2 000 грн франшиза підтверджуються наявними матеріалами справи, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом. Також позивач просить з другого відповідача на користь позивача 17 000 грн моральної шкоди. Частинами першою та другою ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Для відшкодування моральної шкоди у даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправної поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. На підтвердження завданої моральної шкоди позивач посилався на глибину та тривалість душевних страждань, пов`язані з пошокодженням його майна та порушення звичного стану життя. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд погоджується з доводами представника другого відповідача, що вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 17 000 грн не містять жодного обгрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу першим відповідачем моральної шкоди в розмірі 17 000 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved