Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 лютого 2023 року постановлено позов задовольнити; визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2023 (а.с. 81-82). 24 лютого 2023 року представником позивача подано клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., долучено до матеріалів справи докази на підтвердження таких витрат. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року заяву було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, водночас, представник позивача просив розгляд справи здійснювати без його участі, вимоги заяви підтримав. Відповідач у заяві від 09.03.2023 просив розгляд справи здійснювати без його участі, вимоги заяви заперечив. Дослідивши необхідні письмові докази в їх сукупності, суд встановив таке. Згідно з ч. 1, п. п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. У попередньому (орієнтовному) розрахунку наведеному у позовній заяві позивач вказав витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. та у судовому засіданні 20.02.2023 заявив про намір стягувати вказані витрати. Розмір цих витрат підтверджується доданими позивачем доказами, а саме - копіями договору про надання правової допомоги від 15.03.2021, ордеру на надання правничої допомоги від 27.08.2021 серії АС 1024537, звіту про виконані роботи та надані послуги, акту виконаних робіт та надання послуг, рахунку-фактури, квитанції від 24.02.2023 про оплату послуг на суму 5 000,00 грн. Суд зауважує, що у пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582 св 20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783 св 21), від 13 червня 2022 року у справі №456/7206/18 (провадження 61-5547 св 21). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У заяві від 09.03.2023 відповідач заперечив вимоги заяви. Таким чином, з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає характеру спору, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 3 000,00 грн. В решті вимог заяви слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: partial