Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері, посилаючись на наступне. [INFO] померла її мати [PERSON] , яка на момент своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вона є донькою померлої і спадкоємицею за законом першої черги. Крім неї, інших спадкоємців а ні за законом, а ні за заповітом не має. Заповіту щодо належного їй майна мати не склала. Для оформлення своїх спадкових прав у встановлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Є.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою приватного нотаріуса від 26.10.2022 року в оформленні спадщини їй було відмовлено в зв`язку з тим, що нею не було надано правовстановлюючого документу на житловий будинок. Для вирішення цього питання нотаріусом запропоновано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду. Вказаний житловий будинок був побудований її батьками - [PERSON] та [PERSON] . Будівництво було ними розпочато в 1975 році після виділу земельної ділянки під забудову, про що свідчить рішення виконавчого комітету Менжинської сільської ради № 24 від 22.12.1975 року. Також було замовлено проект будівництва, який 31.03.1976 року погоджено з відділом Архітектури Нікопольського району. У 1978 році житловий будинок було збудовано. Після завершення будівництва житлового будинку батьки право власності на нього не зареєстрували та відповідний документ не отримали. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті спадщину фактично прийнято її матір`ю [PERSON] , але через нотаріальну контору не оформлено. Право власності на зазначений будинок мати мала намір оформити, але за своє життя цього так і не зробила, оскільки вважала, що виготовлений на її замовлення технічний паспорт від 21.12.2006 року і є тим документом, що підтверджує її право власності. На даний час, згідно довідки КП «Нікопольське РБТІ» ДОР» від 19.10.2022 року за № 222, право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п.3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво», до серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто, до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Враховуючи всі обставини та надані нею письмові докази, вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] , був побудований її батьками - [PERSON] та [PERSON] , згідно порядку та діючих норм закону, які діяли на той час. Вони будували його на земельній ділянці, яка була виділена їм для індивідуального будівництва житлового будинку. Згідно нового технічного паспорту, який виготовлено КП «Нікопольським МБТІ» 21.12.2006 року за замовленням [PERSON] , збудований житловий будинок отримав технічний висновок, де були зазначені його характеристики та рік самої побудови - 1978, тобто, до 5 серпня 1992 року. А тому вона як спадкоємець за законом має всі правові підстави набути право власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] в судовому порядку. На даний час вона як спадкоємець за законом оформити спадщину через нотаріальну контору не може в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та реєстрації права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.41), представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.40, 68). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (а.с.15), яка на момент своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.52). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-13, 16-19). Позивачка є донькою померлої [PERSON] (а.с.14, 23) і спадкоємицею за законом першої черги. Спадкоємців за заповітом немає, оскільки спадкодавця [PERSON] заповіту щодо належного їй майна не складала (а.с.52-53). Для оформлення своїх спадкових прав у встановлений законом строк позивачка звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Є.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.48). Однак, постановою приватного нотаріуса від 26.10.2022 року в оформленні спадщини їй було відмовлено в зв`язку з тим, що нею не було надано правовстановлюючого документу на житловий будинок. Для вирішення цього питання нотаріусом запропоновано позивачці звернутись до Нікопольського міськрайонного суду (а.с.67). Вказаний житловий будинок був побудований батьками позивачки: [PERSON] та [PERSON] . Будівництво було розпочато в 1975 році після виділу земельної ділянки під забудову, про що свідчить рішення виконавчого комітету Менжинської сільської ради № 24 від 22.12.1975 року (а.с.22). Також було замовлено проект будівництва, який 31.03.1976 року погоджено з відділом Архітектури Нікопольського району (а.с.30). У 1978 році житловий будинок було збудовано. Після завершення будівництва житлового будинку власники право власності на нього не зареєстрували та відповідний документ не отримали. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] (а.а.20). Після його смерті спадщину фактично прийнято спадкоємицею [PERSON] , але також через нотаріальну контору не оформлено, оскільки мати позивачки, за словами позивачки, вважала, що виготовлений на її замовлення технічний паспорт від 21.12.2006 року і є тим документом, що підтверджує її право власності. На даний час, згідно довідки КП «Нікопольське РБТІ» ДОР» від 19.10.2022 року за № 222, право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.42). Відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п.3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво», до серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто, до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Враховуючи викладені обставини та надані письмові докази, суд вважає, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , був побудований подружжям [PERSON] та [PERSON] , згідно порядку та діючих норм закону, які діяли на той час. Згідно нового технічного паспорту, який виготовлено КП «Нікопольським МБТІ» 21.12.2006 року за замовленням [PERSON] , збудований житловий будинок отримав технічний висновок, де були зазначені його характеристики та рік самої побудови - 1978, тобто, до 5 серпня 1992 року. На даний час позивачка як спадкоємиця за законом першої черги оформити спадщину через нотаріальну контору не має можливості в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та реєстрації права власності на житловий будинок За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити Враховуючи викладене та

Outcome: approved