Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

16.02.2022 позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача Харківської міської ради Харківської області, відповідно до якої позивач просить: визнати за [PERSON] право власності на 7/8 часток у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0815 га, цільове призначення 02.01 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:07:005:003 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка [INFO] [PERSON] , якому належала земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №047358, виданого на підставі рішення 13 серії 5 скликання Харківської міської ради від 25 квітня 2007 року, №85/07 21 січня 2008 року: визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0815 га, цільове призначення 02.01 якої обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:07:005:0003 в порядку спадкування за заповітом [PERSON] , померлої [INFO] , якій належала земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №047358, виданого на підставі рішення 13 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 25 квітня 2007 року №85/07 21 січня 2008 року; судові витрати залишити за позивачем. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , народилася [INFO] у м. Харкові. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу з [PERSON] у 1985 році, прізвище змінено на [PERSON] . Шлюб з [PERSON] був розірваним у 2002 році, але прізвище залишено [PERSON] . З [PERSON] позивач знову зареєструвала шлюб у 2014 році. Батькові позивача, [PERSON] , на праві приватної власності належало 7/8 частин домоволодіння у [ADDRESS] . Право власності на 7/8 ч. домоволодіння було зареєстроване за батьком у КП « ХМБТІ». 1/8 частина домоволодіння по [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності. Право власності на нерухоме майно у розмірі 1/8 частин було зареєстровано за [PERSON] у КП «ХМБТІ». [PERSON] та [PERSON] були видані державні акти на право власності на земельну ділянку, однак в них не був визначеним розмір часток, належних кожному співвласнику на земельну ділянку. У витягу з Державного земельного кадастру від 24.12.2021 за №00084554352021 на вказану земельну ділянку зазначено, що станом на 24.12.2021 частки співвласників земельної ділянки не визначено. [PERSON] помер [INFO] . Спадщину після його смерті фактично прийняла мати позивача - [PERSON] , яка не одержала свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] залишила заповіт на все своє майно на ім`я позивача 28.10 2004. [PERSON] померла [INFO] . Рідна сестра позивача - [PERSON] , померла [INFO] . 01.04.2020 [PERSON] одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері на 7/8 часток у праві спільної часткової власності на жилий будинок по [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель. Право власності на 7/8 часток у праві спільної часткової власності на жилий будинок [ADDRESS] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.04.2020. [PERSON] 10.06.2021 склала заповіт, яким заповідала позивачу все належне їй майно на день смерті. [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] 02.08.2021 за № 1204 до П`ятої ХМДНК, за якою відкрито спадкову справу за № 486п 2021, але не одержала свідоцтво про спадщину на 1/8 частку жилого будинку по [ADDRESS] . 14.01.2022 одержала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на невизначену частку за життя спадкодавця у праві спільної власності на земельну ділянку , площею 0.0815 га, що розташована у [ADDRESS] через неможливість з безспірністю встановити частку майна, яке належало спадкодавцю. 14.01.2022 позивач одержала ще одну постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на невизначену за життя спадкодавця частку у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0.0815 га по [ADDRESS] через неможливість з безспірністю встановити частку майна, яке належало спадкодавцю. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту свого майнового права, оскільки нотаріусом не було визнано права [PERSON] на спадщину за заповітами двох спадкодавців, співвласників земельної ділянки, яку позивач має право успадкувати, як і жилий будинок [ADDRESS] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022 справу передано для розгляду судді Садовському К.С. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Ухвалою суду від 18.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копія ухвали про відкриття провадження у справі вручена уповноваженому представнику відповідача 22.02.2022, однак правом на подачу відзиву на позовну заяву представник відповідача не скористався. До позовної заяви позивачем було додано клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати з П`ятої ХМДНК копію спадкової справи №43 п/2019, номер у спадковому реєстрі 65303490, заведену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та копію спадкової справи №486п/2021, заведену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] за заявами [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.12.2022 вказане клопотання задоволено, зобов`язано П`яту Харківську міську державну нотаріальну контору надати на адресу суду належним чином засвідчені копії: спадкової справи №43 п/2019, номер у спадковому реєстрі 65303490, заведену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та спадкової справи №486п/2021, заведену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] за заявами [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] . Копії матеріалів спадкових справи було надано суду 23.01.2023. Ухвалою суду від 31.01.2023 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ст.209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. У судове засідання позивач не з`явилась, її представником адвокатом Швець С.В. подано до суду заяву про проведення судового засідання без участі позивача та її представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем знаходження юридичної особи. Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~ постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені та підтверджені наявними в матеріалах справи доказами наступні фактичні обставини. [PERSON] народилась [INFO] , про що зроблено відповідний запис за №1701, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої були [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] [INFO] . Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, про що зроблено запис за №13057, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] [INFO] . Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за №11434, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Київською районною радою 09.07.2003 на підставі Рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 01.03.1994 за № 64-7, зареєстрованого на праві спільної часткової власності Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.08.2003 та записано у реєстрову книгу № 1, номер запису 4058, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1285101, виданого 20.08.2003 року КП «ХМ БТІ» належало 7/8 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 047357, площею 0.0815 га по [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 21.01.2008 на підставі Рішення ХМР від 25.04.2007 № 85/107. Кадастровий номер земельної ділянки 6310136600:07?005:0003. Після смерті [PERSON] його дружина, [PERSON] , прийняла спадщину, яка складається з частки у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,0815 га, передану 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:07:005:0003. [PERSON] фактично прийняла спадщину після свого чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , але не встигла оформити своїх спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за №12750, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За життя, 28.10.2004, [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Абеленцевою Г.В. та зареєстрований у реєстрі за №1-1959, яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, що все її майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, все те, що належатиме їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, вона заповідає своєму чоловіку [PERSON] , а в разі його смерті раніш за [PERSON] або неприйняття ним спадщини, заповідає своїй дочці [PERSON] , [INFO] . 01.04.2020 державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ворвуль Г.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за №11-117, яким посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 28 жовтня 2004 року зареєстрованого у реєстрі за №1-1959, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її дочка, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] що зареєстрована в [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 7/8 (семи восьмих) часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Вказана частка житлового будинку належить чоловіку спадкодавця, [PERSON] , спадщину після його померлого [INFO] [PERSON] прийняла його дружина, [PERSON] (спадкова справа №916/2008 5 ХДНК), але не оформила належним чином свої спадкові права. Право власності на 7/8 часток у праві спільної часткової власності на вказані житловий будинок підлягає державній реєстрації. [PERSON] подала заяву до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори/відокремленого підрозділу/ про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,0815га, передану 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:07:005:0003 після матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Інших спадкоємців на спадщину померлої [PERSON] немає. [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за №11801, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Київською районною радою 09.07.2003 на підставі Рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 01.03.1994 за № 64-7, зареєстрованого на праві спільної часткової власності Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.08.2003 та записано у реєстрову книгу № 1, номер запису 4058, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1285101, виданого 20.08.2003 року КП «ХМ БТІ» належала 1/8 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку , площею 0.0815 га серія ЯД №0478 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 21.01.2008 на підставі Рішення ХМР від 25.04.2007 по [ADDRESS] за № 85/107. Кадастровий номер земельної ділянки 6310136600:07:005:0003. За життя, 10.06.2021, [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойдою Г.М. та зареєстрований у реєстрі за №588, яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, що все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на яке за законом вона матиме право, вона заповідає [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з частки у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,0815 га, передану 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:07:005:0003. [PERSON] подала заяву до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори/відокремленого підрозділу/ про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,0815 га, передану 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:07:005:0003 після [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Інших спадкоємців на спадщину померлої [PERSON] немає. Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори/відокремленого підрозділу/ [PERSON] від 14.01.2022/П за №52/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтвоа про право на спадщину за заповітом після її матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] і яка на день смерті постійно мешкала в [ADDRESS] на невизначену за життя спадкодавця частку у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,0815 га. передану 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:07:005:0003. Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори/відокремленого підрозділу/ Кретової О.В. від 14.01.2022/П за №53/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] і яка на день смерті постійно мешкала в [ADDRESS] на невизначену за життя спадкодавця частку у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,0815 га, передану 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:07:005:0003. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. У відповідності до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У відповідності до ч. 2.ст. 1226 ЦК України суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У відповідності до п.7 ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1. ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч. 4 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділення з неї окремої частки, крім випадків, встановлених законом. У відповідності до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку , будівлі або споруди. У відповідності до ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у разі, якщо таке право оспорюється. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщини. У відповідності до Постанови КЦС у складі ВС (справа № 570/997/19), провадження № 61-96257 св.20 визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить у т.ч. про неефективність способу захисту права особи відповідно до ст. 16 ЦК України. Аналогічні висновки викладені у Постанові ВС від 20.06.2018 р., справі №640/13903/16/ц, справі № 464/1663/18, справі № 127/23809/18, справі №530/1040 /16ц та інших, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Таке саме роз`яснення міститься у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». вказано, що за «наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У п. 24 Постанови Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини, відмови від прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В ході судового розгляду достовірно встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:07:005:0003, площею 0.0815 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] належить співвласникам [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею після двох померлих співвласників будинку та земельної ділянки на підставі їх заповітів. Оскільки покійній матері позивача [PERSON] належало на праві власності після прийняття спадщини після смерті чоловіка, [PERSON] , 7/8 часток жилого будинку по [ADDRESS] , то, відповідно, позивач має право успадкувати після неї 7/8 часток земельної ділянки площею 0.0815га по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач має право успадкувати 1/8 частки земельної ділянки площею 0.0815га по [ADDRESS] , що відповідає ч.4 ст. 120 ЗК України, ст.377 ЦК України, оскільки [PERSON] була власником 1/8 частки жилого будинку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved