Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивачі звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , третя особа ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення безпідставно отриманих коштів. Мотивував свої вимоги тим, що ними 11 та 13 січня 2021 року помилково було здійснено два платежі на банківський рахунок відповідача на суму 42 211, 06 гривень. Відповідача вони не знають і ніяких підстав для переказу їй коштів у них не було, в тому числі були відсутні будь-які зобов`язання перед нею. Тому просили стягнути з відповідачки безпідставно отримані нею кошти та судові витрати. 25.03.2021 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного провадження. Відповідачем було поданно до суду відзив на позов, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що між нею та позивачем [PERSON] інсували договірні відносини, оскільки обидві були фізичними особами-підприємцями. Відповідач [PERSON] мала свій інтернет-магазин і продавала там в тому числі навушники, а позивач [PERSON] неодноразово здійснювала в її магазині замовлення, оплачувала їх та отримувала товар. Під час здійснення покупок в період з вересня 2020 по січень 2021 року позивачем було здійснено 12 покупок в інтернет-магазині відповідачки на суму 88691,73 гривень. Позивач [PERSON] здійснювала покупки, спілкуючись з найманим працівником [PERSON] , з яким відповідач уклала трудовий договір, в мобільному додатку Viber. Там позивач робила замовлення, надсилала та отримувала необхідну інформацію для здійснення оплати за товар та його отримання. [PERSON] отримував замовлення і після оплати товару, відправляв його замовнику [PERSON] через оператора Нової Пошти. Останні кошти в сумі 42 211,06 гривень були перераховані позивачами на її рахунок за покупку 300 навушників, які були надіслані Новою поштою [PERSON] після їх оплати. Вказані обставини підтверджуються скріншотами переписок в мережі Viber між позивачем [PERSON] і [PERSON] , трудовим договором, укладеним з відповідачем, квитанціями про банківські перекази коштів потягом вересня 2020 - січня 2021 року, згідно яких позивач [PERSON] переводила кошти на рахунок відповідача, даними про реєстрацію позивачки та відповідачки фізичними особами-підприємцями. Таким чином, відносини між відповідачем та позивачем [PERSON] відповідали вимогам ст.712, 639 ЦК України та фактично були усними договорами поставки. Позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу щодо помилковості переведених коштів, а їх твердження у позовній заяві не відповідають реальним обставинам справи, оскільки ними не вказано в чому полягає помилка при перерахуванні протягом двох різних днів коштів двома дорослими людьми на банківську карту при якому вбачається отримувача коштів. В свою чергу позивачами було подано відповідь на відзив, в якому вони заперечували факти здійснення покупок у інтернет-магазині відповідачки та вважали скріншоти переписок в мобільному додатку Viber неналежними доказами, а також висловлювали сумніви у наявності трудових відносин відповідача і [PERSON] . Третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк» ніяких заперечень або пояснень з приводу суті спору до суду не надіслав. В судове засідання позивач не з`явився, його представник надав до суду заяву, в якій просив слухати справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Третя особа, надала до суду заяву про слухання справи за їх відсутності. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є фізичними особами-підприємцями. Відповідач [PERSON] зареєструвалась на сайті https://prom.ua/, на базі якого нею був створений власний інтернет-магазин « SUPER-MAG » (ID 2711430) за посиланням: https://super-mag.prom.ua/ та здійснювала торгівлю товарами різного профілю, в тому числі дрібна електроніка та товари домашнього побуту. 01.11.2019 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, згідно якого він зобов`язувався виконувати обов`язки укладальника-пакувальника за щомісячну оплату. В його обов`язки також входило прийом замовлень від клієнтів, надання консультацій, прийом платежів та відправка товару за замовленнями. Позивач [PERSON] також зареєстрована на сайті https://prom.ua/ за своїми анкетними даними, а саме - « [PERSON] » та в її профілі клієнта вказано її номер телефону, який зазначений у позовній заяві [NUMBER] . Згідно дублікатів банківських квитанцій позивачем було здійснено 12 переказів на банківський рахунок відповідача 07.10.2020 на суму 160.80 гривень, 09.10.2020 на суму 1507.54 гривень,27.10.2020 на суму 8819.10 гривень,28.10.2020 на суму 2713.57 гривень,02.11.2020 на суму 8819.10 гривень,12.11.2020 на суму 289.71 гривень,20.11.2020 на суму 6783.92 гривень,23.11.2020 на суму 6783.92 гривень,25.11.2020 на суму 4070.35 гривень,27.11.2020 на суму 6532.66 гривень,11.01.2021 на суму 21105.53 гривень,13.01.2021 на суму 21105.53 гривень. Згідно скріншотів переписки в мобільному додатку Viber, яка велась між позивачкою [PERSON] та [PERSON] , позивач робила замовлення товарів, оплачувала їх, [PERSON] отримував ці замовлення, виставляв рахунки, та відправляв товар через відділення Нової Пошти. 11.01.2021 позивач [PERSON] замовила у відповідача [PERSON] 300 штук навушників. Позивач [PERSON] здійснила переказ грошових коштів 11.01.2021 в сумі 21105,53 грн. на рахунок відповідача [PERSON] , і аналогічний переказ на таку саму суму 13.01.2021. Після повної передплати, в той же день 13.01.2021 [PERSON] з відділення №6 Нової Пошти у м. Миколаєві на ім`я Позивача 1 (т.[NUMBER]) було здійснено відправлення 300 штук навушників, яка була доставлена 14.01.2021 у відділення №77 Нової Пошти у м. Києві та в цей же день отримана Позивачем 1 (електронна накладна 20450331890977). 29.01.2021 Позивач [PERSON] написала [PERSON] за допомогою мобільного додатку Viber, що надісланий нами товар - навушники начебто не відповідають належній якості, що також підтверджує отримання нею товару. У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Надані відповідачем [PERSON] докази свідчать про наявність між нею та позивачем [PERSON] договірних відносин з поставки товари, які регулюються ст. 712 ЦК України, згідно якого [PERSON] замовила товар - 300 навушників, 11 та 13 січня 2021 року здійснила їх оплату і 14.01.2021 року отримала їх у відділенні Нової пошти. У відповідності до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Листування шляхом надсилання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст. 7 ЦК України. Суд визнає надані скріншоти допустимими доказами, оскільки з них можливо ідентифікувати осіб, які здійснюють переписку за номерами телефонів. Номер телефону [NUMBER] належить позивачу [PERSON] , оскільки нею вказаний в позовній заяві, а номер телефону [NUMBER] зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у фізичної особи-підприємця [PERSON] , яка зазначила своє місцезнаходження за адресою: [ADDRESS] . Дана адреса повністю співпадає з тією, що зазначена у Позивача 2 у позовній заяві. Також суд враховує відсутність пояснень позивачів щодо природи помилки, якої вони припустили при здійсненні переказу двох платежів на ім`я відповідача в два різних дні, також позивачі не заперечували щодо наявності та змісту переписки. Всі заперечення зводились щодо форми доказів, тобто їх допустимості, а не належності. Крім того, позивач [PERSON] , хоча і вказана позивачем, але ніяких позовних вимог до відповідача [PERSON] не заявляє. Лише позивач [PERSON] просить стягнути кошти з відповідача [PERSON] . В свою чергу позивачем [PERSON] не надано жодного доказу того, що кошти в сумі 41 211,06 грн. належали йому. Його твердження про «прив`язку» його банківського рахунку до банківського рахунку [PERSON] також не підтверджені жодним доказом. Відтак, суд приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позову в зв`язку з безпідставністю вимог. На підстав викладеного та

Outcome: dismissed