Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернувся до суду з даним позовом до відповідача про відшкодування збитків у порядку суброгації. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26.07.2018 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1061152, відповідно до якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] . 05.10.2018 року відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 29.11.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно рахунку СТО № СТ-000062 від 15.06.2019 року, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 84 538,30 грн., яка відповідно до заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування від 10.10.2018 року була перерахована на розрахунковий рахунок СТО згідно платіжних доручень № 06810 від 12.07.2019 року, № 07017 від 15.07.2019 року. Як зазначає позивач, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес» за полісом серії АК № 7762384 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн. 22.07.2019 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернулось до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із заявою про виплату страхового відшкодування, яке з урахуванням ст.ст.22, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило виплату страхового відшкодування у порядку суброгації частково в розмірі 65 918,43 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Таким чином, відповідач, як безпосередньо винна особа у ДТП зобов`язаний відшкодувати різницю між завданою шкодою та проведеною виплатою в розмірі 18 109,87 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що претензія за вих. №2826/8 від 16.09.2021 року залишена відповідачем без реагування, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача вищевказану суму, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.10.2021 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.12.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача не визнає позовні вимоги, вказуючи на те, що саме третя особа - ПрАТ «СК «Брокбізнес» безпідставно не доплатив позивачу певну суму належного страхового відшкодування, що складає розмір податку на додану вартість. Крім того, позивачем не доведено факту заподіяння шкоди саме в розмірі 84 538,30 грн., оскільки позивачем не надано копії акту огляду ТЗ оцінювачем (дефектної відомості) та запрошення на даний огляд безпосередньо відповідача, а також фото пошкодженого автомобіля, що повинні бути зроблені оцінювачем під час огляду транспортного засобу. Зі змісту наданого позивачем рахунку-фактури та акту виконаних робіт неможливо чітко встановити, які саме ремонтні роботи проводились, які саме запасні частини було придбано для відновлювального ремонту, що за складники для ремонту було використано. При цьому представник відповідача звернув увагу на те, що оцінювачем без участі відповідача було визначено як обсяг пошкодженого автомобіля, так і характер подальшого їх усунення (заміна чи ремонт) і незрозумілим, як оцінювач встановлював, які саме пошкодження було завдано з вини відповідача, а які не мають відношення до наслідків ДТП. Представник відповідача зазначив у відзиві, що позовні вимоги визнає частково в частині сплати франшизи в розмірі 510,00 грн., яку відповідач згідно чинного законодавства повинен відшкодувати позивачу, в зв`язку із чим просив позовні вимоги в цій частині задовольнити, в іншій частині позовних вимог до відповідача відмовити. 14.12.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив представника відповідача на позовну заяву. У даній відповіді представник позивача заперечує проти доводів представника відповідача, вказуючи на безпідставність тверджень щодо недоплати позивачу певної суми належного страхового відшкодування, оскільки 27.04.2021 року третя особа здійснила доплату страхового відшкодування в розмірі 1949,50 грн. Щодо відсутності акту огляду транспортного засобу та тверджень стосовно ненадання доказів про повідомлення щодо проведення огляду автомобіля для визначення збитків, то представник позивача зауважила, що виклик заінтересованих осіб на технічний огляд пошкодженого ТЗ є правом, а не обов`язком позивача відповідно до вимог діючої Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Представник позивача зауважила, що представником відповідача не надано жодного доказу, який спростував би розмір завданої позивачу шкоди, а також доказів, які б спростували докази, надані позивачем. З урахуванням викладеного, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 07.02.2022 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] на відповідь представника позивача. У даних запереченнях представник відповідача зазначив, що він категорично не погоджується з висновками представника позивача, що третя особа повністю виплатила страхове відшкодування, а також наполягає на недоведеності позивачем факту заподіяння шкоди саме в розмірі 84 538,30 грн., в зв`язку із чим просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 15.02.2022 року до суду надійшли пояснення представника позивача [PERSON] , в яких вона зазначає про те, що враховуючи лише часткове відшкодування завданої майнової шкоди позивачу, а також беручи до уваги наявність коефіцієнту фізичного зносу, який не відшкодовується страховиком винуватця ДТП, саме відповідач має відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ПрАТ «СК «Брокбізнес». Представник позивача також заперечує проти доводів представника відповідача щодо відсутності доказів на обґрунтування завданої шкоди, оскільки позивачем виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі заяви страхувальника згідно рахунку СТО №СТ-000062 від 15.06.2019 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становила 84 538,30 грн. З урахуванням наведеного, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині відшкодування франшизи в розмірі 510,00 грн., в решті позовних вимог просив відмовити. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26.07.2018 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1061152, відповідно до якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] . 05.10.2018 року о 09.35 год. по вул.Ватутіна, 2 в м.Києві [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Renault», д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ), який від удару здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода», д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ), внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.1, 12.1 ПДР України. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 29.11.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес» за полісом серії АК № 7762384 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн. 08.10.2018 року представник страхувальника пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із повідомленням про подію з транспортним засобом. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного СПД [PERSON] , № 140/18 від 22.08.2019 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , складає 77 373,20 грн. Відповідно до рахунку № [NUMBER] від 15.06.2019 року та акту виконаних робіт № СТ-000062 від 16.07.2019 року ФОП " [PERSON] ", вартість ремонтних робіт вказаного автомобіля становить 84 538,30 грн. За висновком ПрАТ «Європейський страховий альянс», розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту № 2548/18/50/ТР25/00/2 від 02.07.2019 року, розмір заподіяної шкоди визначено на підставі вказаного рахунку в розмірі 84 538,30 грн. Вказана сума була перерахована ФОП " [PERSON] " позивачем відповідно до платіжних доручень № 06810 від 12.07.2019 року та № 07017 від 15.07.2019 року. 22.07.2019 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Брокбізнес», як страховика відповідача, із заявою про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу). 16.09.2019 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 63 968,93 грн., а також 27.04.2021 року здійснило доплату страхового відшкодування в розмірі 1949,50 грн. 15.09.2021 року позивачем направлено відповідачу лист-претензію щодо сплати страхового відшкодування в розмірі 18 109,87 грн., яка залишена відповідачем без реагування. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. При цьому, нормою ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.ст.1, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 21 вересня 2019 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст.12, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим-юридичним особам страховик відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст.28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», різновидом шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, є шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Відповідно до ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Суд враховує і правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 65 918,43 грн. Предметом спору є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Суд враховує те, що відносини між відповідачем [PERSON] та ПрАТ «СК «Брокбізнес» регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведене те, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Суд відхиляє твердження представника відповідача про безпідставність задоволення позовних вимог, оскільки вони спростовані вищенаведеними правовими нормами. Що ж стосується посилань на невірність обрахунку розміру страхового відшкодування та наявності спору між страховими компаніями через вирахування ПДВ, то дані твердження також не можуть бути враховані, як такі що є недоведеними і суперечать вищевказаним нормам. Тим більше, що матеріали справи свідчать про здійснення ПрАТ «СК «Брокбізнес» доплати позивачу суми страхового відшкодування. Не можуть бути враховані і заперечення представника відповідача проти звіту про визначення вартості матеріального збитку, оскільки в даному випадку сума страхового відшкодування обраховувалась з розміру фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля на підставі відповідного рахунку та акту виконаних робіт. Також відхиляються і посилання представника відповідача на необґрунтованість акту виконаних робіт із зазначенням наявності у нього сумнівів щодо обсягу пошкоджень, оскільки такі посилання не підкріплені жодними належними та допустимим доказами. При цьому суд зауважує, що в разі сумніву у вартості шкоди, сторона відповідача не була позбавлена можливості заявити клопотання про проведення відповідної експертизи, чим не скористалась, як і не скористалась правом виклику до суду як свідка, особи, що складала відповідний акт виконаних робіт. За таких обставин суд вважає, що відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Щодо вимог про стягнення з відповідача франшизи в розмірі 510,00 грн., то суд зазначає, що на підставі положень абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати потерпілому суму франшизи в повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальна за завдані збитки. Відтак, вказану суму також належить стягнути з відповідача. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування в загальному розмірі 18 109,87 грн. Інші твердження сторони відповідача висновки суду не спростовують та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у повному обсязі не дають. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved