Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

10 серпня 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просила суд з урахуванням уточнених вимог в заяві від 18 листопада 2020 розірвати договір оренди нежитлового приміщення [ADDRESS] від 24.04.2017 та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 91480 грн. та судові витрати в сумі 4200 грн. Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення [ADDRESS] . 24 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди за умовами якого вона передає дане нежитлове приміщення відповідачу строком на 2 місяці з дня підписання акту прийому-передачі. Орендар зобов`язався провести ремонтні роботи в приміщенні, сплачувати комунальні послуги. Проте взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, ремонт приміщення не здійснив, проте користувався ним, не сплатив комунальні послуги. Заперечення відповідача. Відповідач відзиву на позов не надав, проте надав письмову заяву в якій зазначив, що заперечує щодо заявлених вимог, оскільки він не підписував жодного договору оренди з позивачкою, не отримував ключі від приміщень що належать позивачці, не підписував акти прийому-передачі та не вів підприємницьку діяльність. Просив розглянути справу без його участі. Сторони у судове засідання не з`явилися, обоє подали заяви про розгляд справи без їх участі. Заяви та процесуальні дії вчинені в рамках справи. Ухвалою судді від 05 вересня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 18 листопада 2020 року від позивачки надійшла уточнена позовна заява, що прийнята судом протокольною ухвалою від 18 листопада 2020 року. 17 травня 2021 року від відповідача надійшла заява з письмовим викладом його заперечень щодо позову та проханням розглянути справу без його участі. Згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу між суддями від 01 лютого 2022 року для розгляду справи визначений суддя Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська Цитульський В.І., який ухвалою від 01 лютого 2022 року прийняв справу до провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року закрито підготовче провадження в справі та призначено до розгляду справу по суті. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №71215447 від 24.10.2016 (а.с. 3) 24 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення [ADDRESS] . Договором щомісячна орендна плата не визначена. Пунктом 3.4 Договору передбачено, що орендна плата за час проведення ремонту приміщення не сплачується. Передача приміщення здійснюється за актом прийому-передачі. Актом прийому передачі від 24.04.2017 [PERSON] передала в безоплатне користування нежитлове приміщення [ADDRESS] на 2 місяці, для проведення ремонту та використання за цільовим призначенням. Позивачка зазначає, що відповідач не здійснив ремонту нежитлового приміщення, не сплатив комунальні платежі, чим порушив умови договору. Відповідач заперечує будь-яку свою участь в даних відносинах з позивачкою. Норми права, що застосував суд. Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. Згідно ст. 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. на підставі статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору за рішенням суду можлива у разі істотного порушення договору однією із сторін, або в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з положеннями статті 654 Цивільного кодексу України всі зміни та доповнення до договору вчиняються в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається. У пункті 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №914/2649/17 (провадження №12-216гс18) зазначено, що зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося. Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин. Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України , і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські). Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приписами ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно приписів ст.\~12, ч.ч. 1, 5-7 ст.\~81, ч. 1 ст.\~89 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Висновки суду. Так судом встановлено, що 24 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди. Заперечення відповідача даного факту не знайшли свого підтвердження, оскільки на підтвердження того не надано жодного доказу. Умовами договору передбачено, що щомісячна орендна плата не сплачується, натомість орендар зобов`язується провести ремонт приміщення. Позивач не надала суду доказів не виконання відповідачем умов договору, відомостей щодо того як виглядало приміщення до укладання такого договору та після закінчення дії договору суду не надано. Заключні положення договору в свою чергу передбачають, що розірвання договору в односторонньому порядку не передбачено, лише за умови систематичного порушення умов договору однією з сторін. Однак як вже зазначалося позивачем таких доказів суду не надано. Спори з приводу договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами, у разі не можливості вирішити шляхом переговорів, такий спір вирішується в судовому порядку. Позивачка у своїй уточненій позовній заяві зазначає про те, що вона зверталася до відповідача з вимогою щодо усунення порушень її прав, проте до матеріалів цивільної справи не надала доказів такого звернення. Отже позивачем не доведені належним чином наведені в позовній заяві обставини, а докази надані до неї не дають можливості вважати встановленою та доведеною обставину, про яку стверджує позивач. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed