Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що сторони з початку 2004 року почали проживати разом однією сім`єю, при цьому шлюб не укладали. З середини 2015 року сторони перестали проживати однією сім`єю та відповідач переїхав проживати в с. Ржавинці Чернівецького району Чернівецької області. В період спільного проживання у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , яка на даний момент проживає разом з пози-вачкою. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.12.2020 року, шлюб між сторонами розірвано. Вказує, що через скрутне матеріальне становище не має змоги самостійно утри-мувати сина без допомоги з боку відповідача. Разом з цим позивача зазначає, що відпо-відач на даний час є матеріально забезпеченим, здоровим, працездатним та має можли-вість допомагати хй утримувати неповнолітнього сина. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути зі [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що на момент подачі позовної заяви становить 27 440 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 20.10.2022 року і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилась. Надала пояс-нення, аналогічні викладеним в позовній заяві а також додала, що на даний час син нав-чається у ліцеї та ходить у спортзал, у зв`язку з чим вона несе додаткові витрати. Також вказала, що син не спілкується з батьком через те, що сам цього не бажає. Просила за-довольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі. Представник позивачки, адвокат Беженар О.Ф. в судовому підтримав позовну заяву та просив її задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви визнав част-ково. Вказав, що він не проти сплачувати матеріальну допомогу на утримання сина, але вважає надмірною суму, яку просила стягувати позивач. Так пояснив, що на даний час він не має стабільного доходу, син з ним не спілкується через дії позивачки. Представник відповідача, адвокат Чабан А.В., в останнє судове засідання не з`яви-лась. Заперечувала проти задоволення позовної заяви та просила відмовити у задово-ленні позову з підстав, наведених у відзиві. У відзиві вказує, що вимоги позивачки є за-вищеними та неправомірними, у той час як відповідач має на утриманні матір пенсій-ного віку, останній є не працевлаштованим та не отримує доходи. Свідок [PERSON] , який є сином сторін, в судовому засіданні пояснив, що його батько з ним не спілкується, не приділяє уваги, дуже давно один раз возив його на від-починок у Болгарію. Мати на даний час працює адміністратором в салоні та додатково підробляє прибиранням. Також вказав, що він навчається у ліцеї, на даний час спортзал не відвідує, а відвідував його раніше. Зазначив, що на даний час проживає разом із ма-тір`ю у квартирі на [PERSON] , хто власник квартири йому не відомо. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підляга-ють частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою за адре-сою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку (а.с.5). Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 ли-стопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розу-мового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовно-го і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основ-ної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утриму-вати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від за-робітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непраце-здатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володін-ня та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі ру-хомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелек-туальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати плат-ника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що ма-ють істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі вста-новлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх опла-ти. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, мате-ріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обста-вини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 від-сотків заробітної плати цієї особи. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складає - 2833 грн. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим стано-вищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які ви-кладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. Судом встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою; при цьому, згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Юрковецької сільської ради Чернівець-кого району Чернівецької області Старостинського округу №5 с. Ржавинці, [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає в [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , 1954 року народжен-ня. Отже, суд враховує твердження відповідача про перебування у нього на утри-манні матері пенсійного віку. При цьому, суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого по-кладається лише на одного. За таких обставин, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме в розмірі 8000,00 (вісім тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належ-ний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встанов-леному мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] на ут-римання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) гривень що-місячно з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial