Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що 05.08.2022 вона дала у борг 12000 грн [PERSON] у присутності свідка [PERSON] . Відповідач зобов`язувався повернути гроші через п`ять днів, так як йому необхідно було закупити товар. 15.08.2022 позивач зателефонувала до відповідача та попросила повернути кошти, на що отримала відповідь: «Гроші не віддам!». На подальші звернення з проханням повернути кошти відповідач жодним чином не реагував та ухилявся від вирішення спору. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, позивач була змушена звертатися до органів поліції. Позивач зазначила, що на підтвердження обставин укладення усного договору може свідчити [PERSON] , а також наявний запис розмови на диктофон. Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 12000 грн та понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком, та йому було відомо, що у неї гроші, оскільки вона робила заощадження для оплати весілля їхньої доньки, тому попросив гроші у неї у борг. Позивач [PERSON] подала клопотання про виклик та допит свідка [PERSON] , яка може підтвердити, що між позивачем та відповідачем було укладено усний договір. Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 21.10.2022 клопотання позивача було задоволено. На неодноразові виклики суду свідок [PERSON] у судові засідання не з`являлася. Під час судового засідання 09.03.2023 позивач [PERSON] відмовилася від виклику свідка. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову. Просив відмовити у його задоволенні повністю, оскільки належних та допустимих доказів факту позики немає. Пояснив, що між сторонами існують тривалі неприязні відносини і постійно відбуваються конфлікти. У судовому засіданні відповідач підтримав представника. Просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що гроші у [PERSON] не позичав. Вважає, що колишня дружина його обмовляє, через розірвання шлюбу та відсутність можливості мирного врегулювання питання поділу спільного майна подружжя. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити повністю, з таких підстав. Правовідносини щодо позики, про яку йдеться у позовній заяві, регулюють такі норми права. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 17 гривень. Таким чином, договір позики на суму, що перевищує 170 грн (17х10), - повинен бути укладений у письмовій формі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; ) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Стаття 77 ЦПК України, закріплює принцип належності доказів - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Правила допустимості доказів наведені у статті 78 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підтвердження обставин, що викладені у позовній заяві, тобто укладення договору позики між сторонами, позивачем надано диск з аудіо записом, який було відтворено у судовому засіданні. На аудіо записі було чути чоловічий та жіночий голос, які обговорювали питання особистого життя та щодо грошей. На запитання головуючої відповідач вказав, що на звукозаписі не його голос, зазначив, що ніяких коштів у борг у [PERSON] не брав, а його колишня дружина зводить наклеп. Позивач наполягала, що запис розмови обґрунтовує заявлені нею вимоги, посилалася на долучений нею до справи диск із звукозаписом розмови, у ході якої, за її твердженням, відповідач підтвердив, що позичив у позивача грошові кошти. Оскільки відповідач у судовому засіданні заперечив ту обставину, що голос на аудіо записі належить йому та позивачу, ураховуючи, що з клопотанням про призначення у даній справі судової фоноскопічної експертизи позивач не зверталася (відповідного висновку не подавала), право на що було роз`яснено позивачу, на аудіо записі неможливо ідентифікувати осіб, розмова яких записана, неможливо встановити, перевірити хто і коли здійснював цей аудіо запис, голоси яких осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, з`ясувати чи не вносилися до нього будь-які зміни та підтвердити автентичність записаної розмови, то суд не приймає вказаний аудіо запис як доказ, у зв`язку з тим, що він не відповідає критеріям допустимості та достовірності. За клопотанням позивача судом було витребувано матеріали щодо розгляду звернення позивача Відділенням поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області. З наданих документів вбачається, що позивач [PERSON] зверталася до органу поліції із заявою, у якій вказала, що позичила чоловіку [PERSON] грошові кошти, які останній не повернув і за цією заявою поліція проводила перевірку, за результатами якої не було встановлено підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ці обставини підтверджуються даними копії заяви про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та організації досудового розслідування [PERSON] від 16.08.2022, копії корінця талону-повідомлення єдиного обліку № 2647, копії письмових пояснень [PERSON] від 16.08.2022, копії письмових пояснень [PERSON] від 19.08.2022, копії листа Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області № 5852/214/01-22 від 29.08.2022, копії довідки про результати розгляду повідомлення [PERSON] від 31.08.2022, листа Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області № 5972/214/01-2022 від 02.09.2022, рапорту ДОП СП ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Баськова І. від 30.08.2022. Крім того, у провадженні СВ Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження № 12022025140000080, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Барського районного суду Вінницької області за заявою [PERSON] про те, що з 28.05.1995 по 21.03.2022 вона була одружена з [PERSON] , який під час спільного проживання на протязі 2020 року забрав собі частину спільних речей. Тому [PERSON] вважає, що її колишній чоловік [PERSON] шляхом вільного доступу здійснив крадіжку її речей, а саме фаршмішалки та морозильної камери. Оцінюючи наведені матеріали перевірки Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області за зверненням позивача, суд також не приймає їх у якості доказу у даній справі за позовом про стягнення боргу, оскільки подані докази не відповідають критерію належності, тобто не містять інформацію щодо предмету доказування. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довела належними, допустимими та достовірними доказами факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] 05.08.2022 на суму 12000 гривень Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат, тому питання про розподіл судових витрат під час ухвалення рішення не вирішувалося. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed