Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал банк» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 28 листопада 2017 року вона підписала Анкету - заяву до Договору про надання банківських послуг з ПАТ «Універсал Банк», в якій були відсутні умови щодо процентної ставки та відповідальності за прострочення платежів, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді сплати відсотків та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Проте відповідач впродовж з 28 листопада 2017 року по 24 грудня 2021 рік безпідставно та систематично списував з її картки відсотки, а всього на суму 51438,37 грн. Тому позивач пославшись на норми ст. 1212 ЦК України просить суд зобов`язати відповідача припинити нарахування та списання відсотків за картковим рахунком [PERSON] , а також стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отриманні грошові кошти у розмірі 51438,37 грн. Відповідачем наданий відзив, у якому посилаючись на те, що позивачем 28 листопада 2017 року було підписано анкету - заяву про приєднання до Договору про надання банківських послуг, в якій останній погодив своїм підписом, що анкета - заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Позивач не заперечує факту звернення до Банку за оформленням платіжної картки monobank. На момент звернення до Банку таке звернення та усі відповідні процедури перевірки та погодження здійснювались через відповідний мобільний додаток онлайн. За визначеним алгоритмом дій клієнт не міг продовжити роботу в додатку і перейти на інший етап без ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та їх погодження шляхом натиснення відповідної кнопки. Отже, усі передбачені в п.3 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг документи були надані позивачу, він з ними ознайомився та поставив відповідну відмітку. Також в п.6 Анкети-заяви позивач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватись ним для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій згідно з Договором. Тобто під час кожної маніпуляції клієнта в мобільному додатку та обрання ним тієї чи іншої опції із натисканням його дії підтверджується з генерованим за його згодою електронним підписом, який прирівнюється до власноручного. Таким чином, твердження позивача про те, що він не отримував примірники документів, які вказані в п.3 Анкети-заяви, не ознайомлювався з ними, не відповідає дійсності та, зважаючи на послідовність дій, є технічно неможливим. В позовній заяві позивач сам наголошує на тому, що він та Банк уклали договір, що він отримав платіжну картку, користувався коштами в межах кредитного ліміту та взагалі банківськими послугами в межах договору. Укладений договір є обов`язковим для виконання. За використання таких кредитних коштів Банк за умовами договору нараховує проценти, оскільки за рахунок такого списання по факту надається сума кредитного ліміту для погашення процентів. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування (п 5.15). У випадку несплати повної заборгованості по кредиту Банком нараховується штраф (п. 5.19). Таким чином, сторони під час укладання договору погодили відповідний порядок надання, обслуговування кредиту. Нарахування процентів позивачу здійснено відповідно до умов такого договору. Цей договір є чинним, недійсним не визнаний, не розірваний, не припинений. Також позивачем невірно обраний спосіб захисту прав. Просить в позові відмовити. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 26 січня 2022 року позивач звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів. 31 січня 2022 року у справі відкрите спрощене позовне провадження. Розпорядженням голови Верховного суду від 18.03.2022 №11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області. 16 листопада 2022 року на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, надавши письмові пояснення, які відповідають позову, в яких просить розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить відмовити у задоволенні позову. У зв`язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Так, 28 листопада 2017 року [PERSON] підписала Анкету - заяву до Договору про надання банківських послуг з ПАТ «Універсал Банк». У період з 2017 року по 2021 рік з банківської картки позивача відповідачем було списано відсотки на загальну на суму 51438,37 грн. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. При цьому, спосіб захисту повинен бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, в межах даної цивільної справи [PERSON] просить зобов`язати АТ «Універсал Банк» припинити нарахування та списання відсотків за картковим рахунком [PERSON] , а також стягнути з АТ «Універсал Банк» грошові кошти в розмірі 51438,37 грн, які були списані з її картки в рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, як безпідставно отримані відповідно до ст.1212 ЦК України. В обґрунтування таких вимог позивач вказує, зокрема, на відсутність укладеного між ним та Банком письмового договору, яким би було передбачено право Банку нараховувати проценти та інші платежі, а також списувати грошові кошти з його рахунку. Будь-яких розпоряджень щодо списання грошових коштів він Банку не надавала. Тому, здійснивши таке списання в рахунок кредитних коштів, Банк порушив його права як споживача банківських послуг. Закон України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». В постанові Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз вказаних норм права вказує на те, що предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження між учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Крім того, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року у справі №6-100цс15. 28 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій просила відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку. Відповідно до п.2 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг [PERSON] погодилася з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, підтвердила його укладання і зобов`язалась виконувати його умови. Відповідно до п.3 Анкети-заяви [PERSON] підписанням цього договору підтвердила, що ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того, [PERSON] беззастережно погодилася з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Банк виконав свої зобов`язання за цим договором, надав [PERSON] кредит, але остання свої зобов`язання щодо його повернення порушувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Крім того, встановлено, що в п.10 Анкети-заяви від 28 листопада 2017 року, особисте підписання якої позивач не заперечує, надала право та доручила Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з цього договору. Таким чином, вказане спростовує доводи позивача про те, що між сторонами не був укладений письмовий договір, який би надавав право Банку нарахувати та списувати з карткового рахунку проценти, пеню та комісію. При цьому, укладений між сторонами договір про надання банківських послуг недійсним не визнавався, факт його нікчемності, в т.ч. у зв`язку із недодержанням обов`язкової письмової форми, судами не встановлювався. А посилання у позові на правові позиції Великої Палати ВС у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року стосуються іншого спору, а тому підлягають застосуванню. Як вже зазначалось, укладений між сторонами договір є договором приєднання і складається з Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту, Паспорта споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Звертаючись до Банку, позивач підписав Анкету-заяву, чим підтвердив, що ці документи становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, що з цими документами він ознайомився і погодився. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вимог про застосування наслідків нікчемного правочину не заявляв. В той же час, суд вважає, що наявність зобов`язальних правовідносин і чинного договору є законною правовою підставою набуття грошових коштів і виключає застосування правил ст. 1212 ЦК України. Таким чином, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов [PERSON] \~\~незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити повністю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду, не підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed