Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У квітні 2021 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана цивільна справа за позовом [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 травня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №1, за умовами якого позикодавець передав позичальнику позику в розмірі 346\~200,00 грн. та 56\~795 доларів США строком на 216 календарних днів. Позичальник склав розписку, згідно якої отримав від позикодавця кошти в розмірі 346 200,00 грн. та 56\~795 доларів США і зобов`язувався повертати згідно графіка, але не пізніше 01.01.2021 року. Вказану суму відповідач не повернув. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача суму боргу, що становить 346\~200 грн. та 56\~795 доларів США, нараховану пеню на суму\~заборгованості у\~розмірі 162\~480,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 8\~007, 61 грн., 3 % річних від суми позики у розмірі 2\~390,20 грн., та 392 долара США 12 центів, понесені витрати на судовий збір і розмірі 11\~350 грн. Позиція відповідача на заявлені вимоги позивача 26 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, виходячи з наступного. [PERSON] вказав, що у червні 2017 року він разом із позивачем [PERSON] заснували ТОВ «Вінігретта», де його призначено директором. Із метою інвестування коштів у підприємство [PERSON] передавав йому, як директору ТОВ «Вінігретта», готівкові кошти, які відповідач вносив на рахунок підприємства. Для збільшення реалізації товарів був розроблений проект мобільного додатку «FreshBot». Однак, очікуваної прибутковості їхнє підприємство не досягло. У зв`язку з чим [PERSON] почав вимагати особисто від відповідача повернення коштів, які він інвестував у ТОВ «Вінігретта», а тому він був вимушений підписати договір позики та надати розписку. Відповідач зазначив, що підписаний ним договір позики на вимогу [PERSON] , на яких ґрунтуються вимоги позивача, не відповідає змісту правових відносин, які фактично склались між ним, позивачем та спільним ТОВ «Вінігретта». Крім того, [PERSON] вказав, що зміст правовідносини, які склалися між ним, [PERSON] та ТОВ «Вінігретта» відповідають саме інвестиційній діяльності. У правовідносинах щодо грошових коштів він виступав як директор ТОВ «Вінігретта», тобто як представник і особа, яка діяла від імені цього підприємства. У будь-якому випадку права і обов`язки в цих правовідносинах набуло саме ТОВ «Вінігретта». Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 12 листопада 2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти [PERSON] та на все майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , в межах суми позовних вимог у розмірі 2\~118\~130, 36 грн. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області Н.М. Петришин від 22 лютого 2022 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до наказу № 1-к від 01.07.2017 року про призначення директора, [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Вінігретта» з 02 липня 2017 року з окладом згідно штатного розкладу. Згідно договору позики №1 від 28.05.2020 року, вбачається, що позикодавець [PERSON] передає у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі визначеному п. 2.1 цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Відповідно до п.2.1. договору, розмір позики становить 346\~200 (триста сорок шість тисяч двісті) гривень 00 копійок, та 56\~795 (п`ятдесят шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять) доларів США. Відповідно до п.4.1. договору, строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і становить 216 (двісті шістнадцять) календарних днів. Відповідно до п. 6.4. договору, за порушення строків повернення позики позичальник виплачує штраф у розмірі 0.1% від суми позики за кожен день прострочення. Відповідно до п.7.2. договору, його строк починає свій перебіг у момент передання позики позичальникові та закінчується 01.01.2021 року. Згідно розписки, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , підтверджує, що для здійснення проекту «FreshBot» отримував від [PERSON] у період з квітня по листопад 2018 року такі суми: 346\~200 (триста сорок шість тисяч двісті) гривень 00 копійок, та 56\~795 (п`ятдесят шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять) доларів США. Указаною розпискою приймає дані суми, як такі, що вимагають відшкодування особисто ним, а процес відшкодування не буде залежати від результатів діяльності самого проекту. Кінцевий термін погашення даних сум не повинен бути пізніше 01.01.2021 року. А перший платіж не пізніше 31.08.2020 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно положень п. 4 ч. 3 статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо розписки як договору позики: договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 28.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] підписали договір позики №1, відповідно до якого, [PERSON] отримує у власність від [PERSON] грошові кошти у розмірі 346\~200 (триста сорок шість тисяч двісті) гривень 00 копійок, та 56\~795 (п`ятдесят шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять) доларів США, і зобов`язується їх повернути у строк до 01.01.2021 року. Крім того 28.05.2020 року [PERSON] надав розписку [PERSON] про те, що він приймає дані суми, як такі, що вимагають відшкодування особисто ним, а кінцевий термін погашення даних сум не повинен бути пізніше 01.01.2021 року. Однак, у подальшому відповідач своїх зобов`язань не виконав. Доводи відповідача про те, що кошти [PERSON] потрапляли на банківський рахунок ТОВ «Вінігретта», а тому права і обов`язки з оспорюваних правовідносинах набуло саме ТОВ «Вінігретта», а не [PERSON] суд вважає хибними, оскільки договір позики та розписка укладалися особисто [PERSON] , а кошти надавалися йому у власність. За таких\~обставин,\~з урахуванням\~того,\~що відповідач\~не виконав\~свій обов`язок\~щодо повернення\~коштів,\~який визначений\~договором позики\~№1\~від 28.05.2020\~року,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~вимоги простягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 28 травня 2020 року в розмірі 346\~200 (триста сорок шість тисяч двісті) гривень 00 копійок, та 56\~795 (п`ятдесят шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять) доларів США. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, згідно п. 6.4. договору позики №1 від 28.05.2020 року, за порушення строків повернення позики позичальник виплачує штраф у розмірі 0.1% від суми позики за кожен день прострочення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд уважає, що позовні вимоги про стягнення боргу ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Таким чином, загальний розмір боргу, який підлягає стягненню із відповідача становить суму боргу - 346\~200 грн. та 56\~795 доларів США, нараховану пеню на суму\~заборгованості у\~розмірі 162\~480,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 8\~007, 61 грн., 3 % річних від суми позики у розмірі 2\~390,20 грн., та 392 долара США 12 центів, понесені витрати на судовий збір і розмірі 11\~350 грн. Щодо судових витрат У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, беручи до уваги задоволення позову, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 11\~350 грн. На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: approved