Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до Державного підприємства\~«Мирноградвугілля»,\~третя особа\~ Управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Донецькій\~області про\~відшкодування моральної\~шкоди,\~пов`язаної з\~ професійним\~захворюванням на\~виробництві.\~ В обґрунтування вимог вказав, що в період з 19.09.1987 року по 08.02.2001 року та з 13.09.2010 року до 12.07.2018 року він перебував у трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля», де тривалий час працював в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, що стало наслідком отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. 12.07.2018 року він був звільнений з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, а 21.02.2019 МСЕК йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання та третю групу інвалідності безстроково. Вказуючи на те, що отримане на виробництві професійне захворювання значно погіршило стан його здоров`я і призвело до вимушених та негативних змін у його житті, втрати працездатності, зниження життєвої активності, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та завдає моральних страждань, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування спричиненої моральної шкоди 65 000 грн. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач ДП «Мирноградвугілля», завчасно отримавши копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви, правом відзиву на позов не скористався, заперечень проти доводів позивача не висловив, розмір моральної шкоди не спростував. Згідно письмових пояснень третьої особи, [PERSON] перебуває на обліку в Мирноградському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області як потерпілий на виробництві, де йому було призначено одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем ДП «Мирноградвугілля» у трудових відносинах з 19.09.1987 року по 08.02.2001 року та з 13.09.2010 року по 12.07.2018 року, де працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті, що вбачається з його трудової книжки (а.с.7-9). 12.07.2018 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я (а.с.9). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» від 27.11.2018 №45/1052, у позивача було виявлено хронічний бронхіт\~ІІ ст.,\~фаза затихаючого\~загострення,\~прикореневий та\~базальний пневмосклероз,\~ЛН І-ІІ\~ст.,\~ хронічну\~попереково-крижову\~радикулопатію L5,\~S1\~праворуч в\~стадії затухаючого\~загострення з\~помірними статико-динамічними\~порушеннями та\~больовим компонентом,\~хронічну двобічну\~сенсоневральну проглухуватість\~з легким\~ступенем зниження\~слуху (ІІ\~ст.)\~та супутній\~діагноз:\~ІХС (стенокардія\~напруги ІІ\~ф.кл.,\~кардіосклероз,\~екстра систолічна\~аритмія),\~гіпертонічна хвороба\~ІІ ст.,\~ст.2,\~СН І\~ст.,\~ризик 3\~(\~помірний),\~ хронічна\~цервікоторакалгія та виявлено хронічне професійне захворювання, отримане ним під дією несприятливих виробничих факторів фізичного навантаження, робочої пози, пилу, шуму, параметри яких перевищували допустимі величини ( а.с.24). Згідно акту П-4 від 12.12.2018 року, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є тривалий вплив шкідливих виробничих факторів виробничого середовища і трудового процесу: пилу фіброгеної дії у концентраціях 70 мг/м3 при ГДК = 4мг/ м3; виробничого шуму, рівень якого сягав 88дБА при ГДР=80 дБА; важкість праці: статичне навантаження при утриманні вантажу однією рукою 97000 кг*сек., при нормативному значенні 36000 кг*сек., двома руками - 208000кг*сек., при нормативному значенні 70000 кг*сек., находження в вимушеній робочій позі більш 50% часу зміни (норма 25%), нахилу корпусу більш 300 разів за зміну (норма 100 разів) (а.с.21а). Виробничий стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів складає 22 роки 00 місяців 17 днів, загальний стаж 32 роки 09 місяців 26 днів, стаж за професією 22 роки 00 місяців 17 днів (п.12 акту). 07.02.2019 Обласною профпатологічною\~МСЕК м.\~Слов`янська позивачу первинно встановлено 65% втрати працездатності за профзахворюванням безcтроково, з яких 35% - профрадикулопатія, 20%- хронічний бронхіт, 10 % - хронічна проглухуватість та інвалідність 3 групи. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с.5). Наявність у позивача професійного та супутніх захворювань підтверджені також виписками з медичної картки, дослідженими судом при вивченні матеріалів справи (а.с.16-19, а.с.26-39). \~\~\~\~\~\~ Правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і регулюються\~ст.237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ч.4 ст.43\~та ч.1 ст.46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 6 Закону України «Про охорону праці»\~визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Згідно\~\~ст.13 зазначеного Закону\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, оскільки державна політика в галузі охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. А відповідно до\~ст.153 КЗпП України\~саме на власника або уповноважений ним орган покладається забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці. Відповідно до частини першої\~ст.1168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами першою, п`ятою\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~\~покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки всі перелічені умови знайшли своє відображення в матеріалах справи та судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання безпосередньо під час виконання трудових обов`язків на підприємстві, яке належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з доводами позивача, що саме діями відповідача йому спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, які негативно впливають на його життєву активність, позбавляючи можливості вести повноцінний спосіб життя, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі до вжиття заходів, направлених на лікування і підтримку здоров`я, що тягне за собою моральні страждання.\~\~Тобто, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Вирішуючи питання розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Частиною третьою ст.23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Критеріїв майнового виміру фізичних та душевних страждань законодавством не визначено. Тому при вирішенні питання стягнення моральної шкоди суд, діючи в межах своїх дискреційних повноважень, враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті позивача. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Надаючи оцінку аргументам позивача на предмет заявленого ним розміру відшкодування моральної шкоди у 65000 грн., суд дійшов висновку, що визначений ним розмір узгоджується з принципами поміркованості, розумності і справедливості, тому його вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати у справі, які складаються з судового збору, відповідно до ст.141ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved