Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог та рух справи. 11 липня 2016р. в Суворовський районний суд м.Одеси надійшов позов [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю членів сім`ї, визначення часток у праві спільної сумісної власності. В обґрунтування заявлених позовних позивач посилався на наступні обставини. Так з 1995 р. [PERSON] , та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Двадцять п`ятого червня 1998 року у нас народився син - [PERSON] , який є інвалідом-дитинства. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.06.2003 p., виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, [PERSON] набув у приватну власність квартиру [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.06.2003 p., виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, [PERSON] та [PERSON] набули у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] . 21 вересня 2004р. між [PERSON] , [PERSON] було укладено з ПП «Прогрес-Риелтор» договір інвестування № БАЛ-1-52, предметом якого було інвестування грошей у будівництво квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов договору інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. розмір першого інвестиційного внеску, який мав бути сплачений після підписання договору, становив 85 % від суми договору, що складало 121 547,75 грн. 19 жовтня 2004 р. на підставі договору купівлі-продажу було продано належну [PERSON] та [PERSON] на праві власності в рівних частках квартиру [ADDRESS] за суму еквівалентну 24 000 доларів США, що станом момент укладення угоди згідно курсу НБУ дорівнювало 127 440 грн. Отримані від продажу зазначеної квартири кошти, які належали виключно [PERSON] та її синові [PERSON] , були використані для оплати першого інвестиційного внеску за договором інвестування № БАЛ-1 -52 від 21.09.2004 р. Решту інвестиційних внесків за договором інвестування в розмірі 15 % вартості квартири були сплачені [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти під час проживання однією сім`єю. 25 червня 2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності, яким було засвідчено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та відповідачу [PERSON] , в рівних частках кожному на праві спільної часткової власності. Згідно з ч. 2,4 ст. З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані зальним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При визначенні члена сім`ї, суди повинні враховувати також положення ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», про що вказується в п. 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» до членів сім`ї відносяться особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, в тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. З огляду на зазначені приписи СК України, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зокрема в період з 2004 по 2009 р. р. вважалися членами сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю. Також ст. 175 СК України визначено, що майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічне зазначено в п. 17 Постанові Пленуму Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. За наведених обставин [PERSON] уважає, що квартира [ADDRESS] , є її [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спільною сумісною власністю, оскільки була набута за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] , а також кошти, отримані від продажу спільної квартири [ADDRESS] , Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 372 ЦК України, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Істотне значення для визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] мають вказані обставини участі співвласників у грошових витратах по договору інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. Так, сплата першого інвестиційного внеску у розмірі 85 % суми договору інвестування була здійснена за рахунок [PERSON] та її сина [PERSON] грошових коштів, отриманих від продажу квартири [ADDRESS] , обумовлює належність позивачці та сину частки в розмірі 85/200 (або 17/40) частин квартири коленому. Сплата інших 15 % суми інвестиційного договору була здійснена [PERSON] та [PERSON] із спільних коштів, отриманих нами за час проживання однією сім`єю, обумовлює розмір з [PERSON] часток у квартирі в розмірі 15/200 (або 3/40) частин кожному. Приймаючи до уваги наведені вище доводи, з урахуванням приписів п. 2 ч. 2 ст. 372 ЦК України розмір часток співвласників у квартирі [ADDRESS] , виходячи з грошових внесків кожного члена сім`ї у вартість квартири, має дорівнювати: - [PERSON] - 20/40 (17/40 + 3/40) або 1/2 частина квартири; - [PERSON] - 17/40 частин квартири; -[PERSON] - 3/40 частин квартири. На підставі викладеного, позивач просить: 1. визнати квартиру [ADDRESS] загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м, спільною сумісною власністю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 2. Визначити частки сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , а саме: -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на 17/40 частин квартири [ADDRESS] ; -у власності [PERSON] залишити 3/40 частини квартири [ADDRESS] . З. Стягнути з [PERSON] на мою користь понесені по справі судові витрати. (Т.1, а.с. 1-3) Заочним рішенням суду від 04 грудня 2017р. позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю членів сім`ї, визначення часток у праві спільної сумісної власності були задоволені у повному обсязі. (Т.1, а.с. 95-98) 03 липня 2020р. до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 04 грудня 2017р.. (Т.1, а.с. 111-118) Ухвалою суду від 13 липня 2021р. судом було скасовано заочне рішення суду від 04 грудня 2017р. та призначено підготовче судове засідання. (Т.1, а.с. 227-228) Ухвалою суду від 25.11.2021р. судом було закрите підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. (Т.1, а.с. 238) Пояснення сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник адвокат Досковський В.Г. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, а також підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві. Так позивачі стверджували, що кошти у розмірі 24000 доларів США, які були отримані від продажу квартири [ADDRESS] були використані в якості внеску за договором інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. на придбання квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , а також його представник адвокат Чепелєв О.І. позовні вимоги не визнали у повному обсязі, а також пояснили, що квартира [ADDRESS] була придана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] .. В той же час, [PERSON] не порушував права малолітнього на той час [PERSON] , оскільки перед продажем квартири [ADDRESS] подарував сину [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. З 1995 року по травень 2010 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, права та обов`язки один до одного, разом проживали. Під час проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] . Вищевказані обставини були встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року у справі № 523/9451/15-ц (апеляційне провадження № 22-ц/785/635/17), за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства. (Т.1, а.с. 56-57) Окрім того, даний факт не заперечував відповідач [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 червня 2003 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . (Т.1, а.с. 8) [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 червня 2003 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, на праві спільної часткової власності в рівних частках належала квартира [ADDRESS] . (Т.1, а.с. 8-11) Судом встановлено, що у 2004р. [PERSON] та [PERSON] вирішили покращити умови проживання та придбати іншу квартиру. З цією метою вони вирішили продати належну [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 19.08.2004 р., реалізовуючи намір позивачів на продаж належної їм квартири [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , отримав від [PERSON] в рахунок часткової оплати вартості квартири суму, еквівалентну 2 400 доларів США, при цьому загальна вартість квартири, за яку покупець погодився її придбати, становила суму, еквівалентну 24 000 доларів США. При оформленні договору купівлі-продажу квартири [PERSON] зобов`язалась доплатити продавцям суму, еквівалентну 21 600 доларів США. (Т.1, а.с. 14) 21 вересня 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали з ПП «Прогрес-Риелтор» договір інвестування № БАЛ-1-52, предметом якого було інвестування грошей у будівництво квартири [ADDRESS] . (Т.1, а.с. 53-55) Того ж дня, 21.09.2004 р., [PERSON] звернулась до Приморської райадміністрації Одеської міської ради з заявою про надання згоди на відчуження частки квартири, належної її малолітньому сину [PERSON] , в тому числі, у зв`язку з укладенням договору інвестування будівництва двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . (Т.1, а.с. 12) Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 3254 від 30.09.2004р. було вирішено: 1. Дозволити гр. [PERSON] вчинити правочин щодо відчуження 1/2 частки квартири [ADDRESS] загальною площею -50,9кв.м., яка належить малолітньому [PERSON] , [INFO] . 2.Правочин вчинити за умови одночасного придбання 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею - 41.5 кв.м на ім`я малолітнього [PERSON] , [INFO] . 3.Зобов`язати гр. [PERSON] надати до районної адміністрації копію договору придбаного житла. (Т.1, а.с. 13) 09.10.2004 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П., р/н 3-2901 продали [PERSON] належну їм квартиру [ADDRESS] . (Т.1, а.с. 15-16) В судовому засіданні було встановлено, що фактично квартира [ADDRESS] була продана за суму 24000 доларів США, тобто [PERSON] первісно в якості завдатку передала суму у розмірі 2 400 доларів США, а далі передала суму у розмірі 21 600 доларів США. Факт продажу квартири за 24000 доларів США підтверджується також поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В процесі розгляду справи судом встановлено, що Суворовським районним судом м.Одеси розглядалась цивільна справа №523/19214/13-ц за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до [PERSON] , приватного підприємства «Прогрес-Риелтор», виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа [PERSON] , про визнання договору удаваним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, визнання недійсним договору, зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування удаваним. Під час розгляду справи судом було встановлені наступні обставини: Так, 09.10.2004р. [PERSON] , яка діяла у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , продала кв. [ADDRESS] (а.с. 15). Продаж квартири було здійснено за 35 011 грн. У той же день, 09.10.2004р. [PERSON] подарував за нотаріально посвідченим договором малолітньому [PERSON] 1/2 частину належної йому квартири [ADDRESS] (а.с. 260, 261). За положеннями ст. 18 Закону України „Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні - ч.2 ст.2 цього Закону. Таким чином, надаючи дозвіл [PERSON] на вчинення правочину щодо відчуження 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] за умови одночасного придбання 1/2 частки квартири [ADDRESS] , цілком правомірно, із додержанням визначеної процедури (а.с. 75-101), визначивши, що при цьому житлові права малолітньої особи порушені не будуть, дитина житла позбавлена не буде, навіть тимчасово. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки [PERSON] не довела наявності відповідного дозволу органу опіки та піклування на відчуження 1/2 частки квартири [ADDRESS] за умови придбання майнових прав на кв. [ADDRESS] , а як вбачається з розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.09.2004р. за № 3254 з його п.4 вказане розпорядження є недійсним при зміні умов та адрес, визначених Приморською районною адміністрацією, тому підстав застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі, у суду зокрема немає правової підстави. На підставі викладеного, суд вирішив позов [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до [PERSON] , приватного підприємства «Прогрес-Риелтор», виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа [PERSON] , про визнання договору удаваним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, визнання недійсним договору - залишити без задоволення в повному обсязі, а також зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування удаваним - залишити без задоволення в повному обсязі. (Т.1, а.с. 139-141) Вищевказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.08.2017р., а також постановою Верховного суду від 31.01.2019р. (Т.1, а.с. 141-145) В даному випадку суд звертає увагу на наступні норми законодавства. Так станом на 09.10.2004р. [PERSON] , [INFO] був малолітньою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 173 СК України батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. Частиною 1 ст. 177 СК України встановлено, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. У відповідності до ч. 4 ст. 177 СК України (редакція станом на 04.08.2013р). дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Отже, саме батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , за згодою органу опіки та піклування вирішили продати належну малолітньому [PERSON] -1/2 частку квартири [ADDRESS] , за умови одночасного придбання 1/2 частки квартири [ADDRESS] . В даному випадку договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував малолітньому [PERSON] 1/2 частину належної йому квартири [ADDRESS] не визнаний таким, що порушує права малолітньої особи та є дійсним. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив належність йому на час розгляду справи 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що 11 жовтня 2004 р. - наступного робочого дня після укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на виконання умов договору інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. на рахунок ПП «Прогрес-Риелтор» [PERSON] було сплачено перший внесок в розмірі 121 547,45 грн., що складало 85 % від суми договору, про що свідчить квитанція № 40002175 від 11.10.2014 р. (Т.1, а.с. 19) В судовому засіданні також встановлено сплата інвестиційного внеску за договором інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. була здійснена у тому числі за рахунок продажу квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] не заперечував того факту, що він отримав від [PERSON] суму у розмірі 12000 доларів США за те, що він подарував 1/2 частину належної йому квартири [ADDRESS] В той же час, він пояснив, що на виконання договору інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. на рахунок ПП «Прогрес-Риелтор» [PERSON] ним внесені було кошти, які йому належали особисто. Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Отже, оскільки в результаті продажу 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала малолітньому [PERSON] він отримав у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS] , то кошти, отримані в результаті продажу квартири перестали бути об`єктом спільної сумісної власності малолітньої дитини та батьків. На підставі викладеного, суд проходить до висновку, що після отримання коштів за продаж квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] мали право самостійно розпорядитись коштами, які отримали за належну малолітньому 1/2 частку квартири [ADDRESS] . В даному випадку, факт внесення даних коштів у рахунок придбання квартири [ADDRESS] , не створює спільну сумісну власність батьків та дитини на вищевказане майно. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] щодо визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; визнання за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; щодо визнання за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на 17/40 частин квартири [ADDRESS] ; щодо визнання за [PERSON] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] право власності на 3/40 частини квартири [ADDRESS] необхідно залишити без задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed