Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

12 січня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2008 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя у нього з дружиною не склалося, протягом останнього року стосунки між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони виявили, що мають різні характери та погляди на життя. На теперішній час подружжя спільно не мешкають, чоловік проживає разом з дітьми, а дружина виїхала та проживає окремо. [PERSON] вважає, що подальше спільне життя з дружиною є неможливим, оскільки відсутні будь-які шляхи для налагодження відносин між ними. Фактично сім`я розпалася, примирення подружжя вже не відбудеться, шлюб сторін став носити формальний характер, а тому його подальше збереження суперечить інтересам [PERSON] . За даних обставин, позивач просив розірвати шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №26, а також залишити проживати з ним малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] , оскільки останні постійно проживають разом з ним. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд даної справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, 01.03.2023р. подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо розірвання шлюбу і залишення проживати з позивачем спільних малолітніх доньок. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін щодо спору, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 02 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 26. Сторони являються батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, оскільки вони не бажають підтримувати шлюбні відносини між собою та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач в своїй заяві не просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В постанові від 15.01.2020р. по справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. В ході розгляду даної справи, судом не було встановлено наявність спору щодо того з ким із сторін будуть проживати малолітні діти, оскільки відповідач письмово погодилася та не заперечувала аби спільні доньки проживали з [PERSON] . Відтак, суд вважає за можливе залишити [PERSON] та [PERSON] проживати разом з батьком, як про те просив позивач, оскільки факт їхнього спільного проживання підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання №748 та №1189, виданих Управлінням надання адміністративних послуг Коломийської міської ради, а також актом про фактичне проживання осіб від 09.02.2023р., засвідченого депутатом Коломийської міської ради Будзінським В.Б. На підставі викладеного,

Outcome: approved