Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку.\~Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що він\~35\~років пропрацював\~електрослюсарем Центральної\~енерголабораторії Акціонерного\~товариства «ПОКРОВСЬКИЙ\~ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ\~КОМБІНАТ».\~13.09.2021\~року позивач\~звільнився з\~роботи у\~зв`язку з\~виходом на\~пенсію.\~У відповідності\~з пунктом\~6.11.\~колективного договору\~роботодавець зобов`язаний\~був у\~день розрахунку\~виплатити позивачу\~одноразову допомогу\~в розмірі\~трьох середньомісячних\~зарплат -\~39\~904,62\~грн. Оскільки роботодавець не зробив цього, позивач звернувся до суду. 27.07.2022 року Дніпровський апеляційний суд скасував рішення суду 1-ої інстанції і задовольнив позов яким зобов`язав ГЗК виплатити позивачу одноразову допомогу і відшкодувати моральну шкоду. Позивач, відповідно до ст.. 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 79809,24 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники відповідача\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги не\~визнали у\~визначеному позивачем\~розмірі 79\~809,24\~грн.,\~згідно наданого\~до суду\~відзиву на\~позов.\~Так,\~відповідач вважає,\~що оскільки\~чинним законодавством\~України та\~судовою практикою\~не напрацьовано\~сталих критеріїв\~оцінки майнових\~втрат позивачів\~в подібних\~справах,\~то в\~даному випадку\~справедливим буде\~визначити розмір\~середнього заробітку\~за затримку\~розрахунку при\~звільненні з\~урахуванням знецінення\~від інфляційних\~процесів самої\~виплати,\~за невиплату\~якої і\~стягується ця\~штрафна санкція,\~зменшеного з\~огляду на\~тривалість затримки\~та причин\~такої тривалості. Отже, інфляційне знецінення виплати в розмірі 39 904,62 грн. за період затримки з 14.09.2021 року по 22.08.2022 року становить 9 485,63 грн. і розраховане за формулою: (СБ*(і1*і2* ... *ЇП)-СБ,\~де:\~СБ -\~сума боргу; і2 ЇП - індекси інфляції відповідних місяців періоду затримки виплати розрахунку при звільненні. За повідомленням Державної служби статистики України, розміщеного у газеті КМУ «Урядовий кур`єр», (сайт www.ukurier.gov.ua), індекс споживчих цін (індекс інфляції) у період прострочення, за який нараховуються інфляційні втрати, становив: вересень 2021р. 101,2%; жовтень 2021р. 100,9%; листопад 2021р. 100,8%; грудень 2021р. 100,6%; січень 2022р. 101,3%; лютий 2022р. 101,6%; березень 2022р. 104,5%; квітень 2022р. 103,1%; травень 2022р. 102,7%; червень 2022р. 103,1%; липень 2022р. 100,7%; серпень 2022р. 101,1%. Тобто, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на майнові втрати позивача від інфляційного знецінення виплати при звільненні може становити 9 485,63 грн. ((39 904.62грн. *1.012 * 1.009 * 1.008 * 1.006 * 1.016 * 1.045 * 1.031 * 1.027 * 1.031 * 1.007 * 1.011) 39 904.62 грн. = 9 485.63 грн.). Але з урахуванням того, що позивач про стягнення грошових коштів, належних до виплати при звільненні, звернувся до суду через два з половиною місяця після звільнення, судовий процес з урахуванням рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області в справі №184/2504/21 від 12.05.2022 року, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, тривав сім місяців, а відповідач не несе відповідальність за незаконність судового рішення, АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» вважає, що справедливим розміром середнього заробітку за час затримки є 3 161,88 грн., яка складає третину інфляційного знецінення виплати (9 485.63 грн. : 3 = 3 161,88 грн.). Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] працював електрослюсарем Центральної енерголабораторії Акціонерного товариства «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». Безперервний стаж його роботи на вказаному підприємстві становить 35 років. 13.09.2021 року позивач звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. У відповідності\~з пунктом\~6.11.\~колективного договору\~роботодавець зобов`язаний\~був у\~день розрахунку\~виплатити позивачу\~одноразову допомогу\~в розмірі\~трьох середньомісячних\~зарплат -\~39\~904,62\~грн. Оскільки роботодавець не зробив цього, позивач звернувся до суду. Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 12 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Не погодившись із вказаним рішенням, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою до Дніпровського апеляційного суду. 27.07.2022 року Дніпровський апеляційний суд скасував рішення суду 1-ої інстанції Орджонікідзевського міського суду від 12 травня 2022 року і задовольнив позов, яким зобов`язав ГЗК виплатити [PERSON] одноразову допомогу і відшкодувати моральну шкоду. Згідно розрахунку середньої заробітної плати колишнього електрослюсаря ЦЕЛ АТ «Покровський ГЗК» [PERSON] згідно постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньогодинна заробітна плата позивача складає 77,56 грн., середньомісячна кількість годин за період\~171,5 год., середньомісячна заробітна плата\~13\~301,54 грн. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Середньогодинна заробітна плата позивача складає 77 грн. 56 коп. згідно довідки, наданої відповідачем. Середньомісячне число робочих годин позивача згідно довідки, наданої відповідачем, складає 171,5 робочих годин. Середньомісячна заробітна плата позивача становить\~13\~301,54 грн. Таким чином, шестимісячний середній заробіток за час затримки розрахунку становить 79\~809,24 грн. (13\~301,54 грн. середньомісячна заробітна плата * 6 місяців затримки розрахунку). На підставі викладеного, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Щодо твердження представника відповідача про те, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки при розрахунку у розмірі 79\~809,24 грн. не є співмірною із самим розміром одноразової матеріальної допомоги у розмірі 39\~904,62 грн., а тому сума штрафних санкцій має бути зменшена, суд не бере до уваги, оскільки вказане не є беззаперечною підставою для зменшення останньої. Окрім цього, відповідно до ст..141 ЦПК України, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: approved