Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У січні 2023 року представник позивача звернувся в суд з цим позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який був вчинений 01.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. зареєстрований в реєстрі №38971 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - АТ «ПУМБ») заборгованості в розмірі 32181,03 грн. за кредитним договором № 200142524, укладеним 11.10.2019 між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ»; стягнути з відповідача судові витрати. Стислий виклад позиції позивача. У вересні 2022 року позивач довідався, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. перебуває виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 32181,03 грн. за кредитним договором №2001425245901 від 11.10.2019, укладеним між позивачем та ПАТ «ПУМБ». За виконавчим написом стягнення заборгованості проводиться за період з 29.02.2020 по 29.09.2020, сума заборгованості складає 31931,03 грн. з них 768,88 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 25 грн. прострочена заборгованість за комісією, 6592, 41 грн. прострочена заборгованість за процентами, 23483, 51 грн. строкова заборгованість за сумою кредиту, 75 грн. строкова заборгованість за комісією, 986,23 грн. строкова заборгованість за процентами. За вчинення даного напису нотаріусом отримано плату з відповідача в розмірі 250 грн. Позивач вважає вчинення виконавчого напису незаконним, оскільки він вчинений з порушенням чинного законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів». Станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, а також те, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, а також враховуючи анулювання свідоцтва нотаріуса, що свідчить про допущення неодноразових порушень під час вчинення нотаріальних дій, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Заперечення відповідача. Відзив від відповідача на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 25.01.2023 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Як вбачається з поштових повідомлень, наявних в матеріалах справи, третя особа приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. 02.02.2023, представник позивача [PERSON] 03.02.2023, та відповідач АТ «ПУМБ» 03.02.2023 отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідач та третя особа також отримали копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. У визначений судом строк учасники справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Третій особі приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за її місцезнаходженням було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї. На адресу суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.30-31). Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, третя особа вважається належним чином повідомленою про розгляд справи судом. З огляду на вищезазначене суд на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. 08.02.2021 було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 29838,44 грн., що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 64414403 від 08.02.2021 (а.с.8). З заявою про примусове виконання рішення до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. звернувся представник АТ «ПУМБ» Щуковський С.В. (а.с.9). Виконавчим написом № 38971 від 01.12.2020, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., з позивача [PERSON] стягнуто на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №2001425245901 від 11.10.2019 в розмірі 32181,03 грн., з них 768,88 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 25 грн. прострочена заборгованість за комісією, 6592, 41 грн. прострочена заборгованість за процентами, 23483, 51 грн. строкова заборгованість за сумою кредиту, 75 грн. строкова заборгованість за комісією, 986, 23 грн. строкова заборгованість за процентами. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» із стягувача стягнуто плата в розмірі 250,00 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.02.2020 по 29.09.2020. Як зазначено, приватним нотаріусом вчинення виконавчого напису здійснено на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» і п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (а.с.10). Відповідно до копії заяви №2001425245901 на приєднання до Договору банківського обслуговування фізичних осіб позивач [PERSON] просив банк встановити йому на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою кредитний ліміт в сумі 20000 грн. Реальна річна процентна ставка складає 47, 88% (а.с.11). 08.02.2021 приватним виконавцем Турським О.В. була винесена постанова про звернення стягнення з боржника основної винагороди (а.с.12). Вказана постанова була направлена боржнику. Також 08.02.2021 приватним виконавцем Турським О.В. була винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.13). Вказана постанова була направлена боржнику. Окрім того, 06.04.2021 приватним виконавцем Турським О.В. була винесена постанова про арешт коштів боржника (а.с.14). Копія постанови направлена на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження. 19.08.2021 приватним виконавцем Турським О.В. була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.15). Копію постанови направлено для виконання до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Мотив суду. Норми права, які застосував суд. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 (пункт 3.2 глави 16 розділу II Порядку №296/5). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.5 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Суд прийшов до висновку, що документи, які підтверджують безспірність заборгованості сторонами не надані, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що у виконавчому написі зазначені суми зі стягнення як самого тіла кредиту так і простроченої строкової заборгованості, які в свою чергу розраховуються у відсотковому відношенні до боргу і можуть бути оскаржені. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ №1172 від 29 червня 1999 року, в яку постановою КМУ №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року вказані вище зміни, які дозволяли нотаріусам вчиняти виконавчі надписи за кредитними договорами, які не мали нотаріального посвідчення. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 01.12.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса), стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, а також те, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, зважаючи, що відповідачем не надані жодні заперечення по суті позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. З врахуванням задоволення позову на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. (а.с.5) та документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. (а.с.22). При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд звернув увагу на таке. У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підставі викладеного,

Outcome: approved