Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У лютому 2023 року до суду звернувся [PERSON] з вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що 16.05.2014 між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини сторони не підтримують більше року та поновлювати їх не збираються. Позивач вважає, що примирення, подальше спільне проживання та збереження шлюбу між сторонами є неможливим, подальше подружнє життя буде суперечити інтересам позивача. Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між сторонами. Ухвалою судді від 16.02.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 09.03.2023. У судове засідання позивач не з`явився, до позовної заяви додано заяву, в якій [PERSON] просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 11). Відповідач у судове засідання не з`явився, 20.02.2023 до суду надійшло клопотання [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 24).Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не надходило. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16.05.2014 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8, 9). Згідно довідки, виданої 03.02.2023 Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради, [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та спільними дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Нормою ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, на примирення сторони не згодні та вони про це не просили суд. Шлюб розпався через різницю в поглядах на сімейне життя та оцінці різних життєвих ситуацій. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд доходить висновку, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачкою слід прийняти. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони про це не просили суд, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідачка не скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке передбачене ст. 113 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подала до початку розгляду справи по суті. З квитанції про сплату судового збору № 71345 від 06.02.2023 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн (а.с. 1). У зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову за ставками, передбаченими ст. 4 Закону України «Про судовий збір». З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі в розмірі 50 відсотків, що становить 536,80 грн на користь позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved