Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача 18 450грн. Свої вимоги обгрунтовує наступним. З 01-19 серпня 2022 року позивачка проходила стажування в ТОВ «Козир Транс» на посаді менеджера з логістики. 03.08.2022р. [PERSON] звернувся до ТОВ «Козир Транс» з запитом організувати перевезення будівельної опалубки з м.Червоноград до м.Львів. Для нього було організовано перевезення вантажу у сумі 9000грн. з терміном оплати - до розвантаження. 04.08.2022р. було надано автомобіль марки «Renault» д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] . Завантаження товару проводилось в присутності відповідача в м.Червоноград. 04.08.2022р. автомобіль прибув в м.Львів з вантажем у супроводі відповідача, проте розвантаження не відбулось з приводу відсутності домовленості відповідача з завскладом у місці розвантаження і оплата за перевезення не була здійснена. Відповідач не відповідав на дзвінки. Позивачка звернулась до відповідача з проханням оплатити за перевезення вантажу, однак останній відповів, що не має коштів. Автомобіль простояв 5 діб без розвантаження. Водій втрачав нові замовлення. 09.08.2022р. позивачка прийняла на себе відповідальність і вирішила проблему з простоєм автомобіля, узгодила повернення вантажу та перерахувала водію свої кредитні кошти в сумі 15 000грн. і 450грн. комісія банку. Таким чином, станом на 22.08.2022р. сума боргу відповідача становить 18 450грн. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 18.10.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст.629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Частинами 1-3 статті 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Відповідно до ч. 1 ст.919ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків у розумний строк. Відповідно до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Відповідно до приписів статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В якості доказів позивачем на підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості, що виникла у зв`язку із невиконанням боргового зобов`язання, надано копію картки клієнта з програми бітрікс24 ТОВ «Козир Транс», копію роздруківки телефонних викликів з програми бітрікс24 ТОВ «Козир Транс», копії переписки з [PERSON] у месенджері «Вайбер», копію квитанції про переказ коштів в розмірі 15 000грн. [PERSON] та копію банківської виписки. Разом з цим, позивачкою [PERSON] не надано жодних доказів про те, що вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Козир Транс» та, що неї посадовою інструкцією покладено обов`язок відшкодовувати шкоду заподіяну неправомірними діями третіх осіб; не долучено заявки на перевезення вантажу, не надано товарно-транспортної накладної згідно якої здійснювалось перевезення вантажу та простій автомобіля у зв`язку з не розвантаженням будівельної опалубки, які є невід`ємними частинами договору перевезення. Однак, суд зазначає, що вказаними документами не підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг перевезення вантажів у заявленому позивачем обсязі, а також не підтверджується визнання уповноваженими представниками відповідача заявленої до стягнення заборгованості. Так, надані позивачем скріншоти з мобільного додатку «Viber» не є допустимими доказами укладення між сторонами договорів перевезення вантажів, оскільки доказів того, що вказане листування велося уповноваженою на укладення договорів представником ТОВ «Козир Транс», зокрема позивачкою матеріали справи не містять. При цьому, якщо навіть припустити, що дане листування дійсно велося позивачкою від імені ТОВ «Козир Транс», таке листування в будь-якому випадку не підтверджує фактичного обсягу наданих послуг перевезення вантажів (в тому числі, прийняття обумовленого вантажу до перевезення та доставки його до місця призначення). Відповідно до ст., ст.12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як зазначалось вище, жодних транспортних накладних або ж інших перевізних документів, якими б підтверджувався факт укладення з Козир Транс» договорів перевезення вантажів матеріали справи не містять. Будь-яких первинних документів, в яких би було зафіксовано факт здійснення господарських операцій, про які зазначає позивач (надання послуг з перевезення вантажів або послуг з організації перевезення вантажів) у справі також відсутні. Так само у справі відсутні будь-які документи, підписані представниками ТОВ, «Козир Транс», які б свідчили про звернення відповідача до позивача із заявками на перевезення вантажу, а також про погодження сторонами найменування та кількості вантажу, який було прийняв до перевезення, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобілі (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора (як того вимагають положення Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні). Надаючи оцінку прослуханому в судовому засіданні запису телефонних розмов між позивачем, відповідачем та водієм, оскільки з них неможливо ідентифікувати голоси учасників розмови. Суд вважає, що за своїм змістом такі розмови не підтверджують обґрунтованість позовних вимог та отримані з порушенням статті 31 Конституції України, а тому в силу частини першої статі 78 ЦПК суд не бере їх до уваги. Водночас, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості, що виникла у зв`язку із порушенням умов договору, безспірних доказів, які б підтверджували його обґрунтування, не надано. На підставі вище наведеного, з огляду на відсутність належних, достатніх та допустимих доказів позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні.

Outcome: dismissed