Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

18 жовтня 2022 року представник позивачів адвокат Онишко В.М. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила визнати за [PERSON] 1/3 частку в праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] ; визнати за [PERSON] 1/3 частку в праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] ; визнати за [PERSON] 1/3 частку в праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не склав. Спадкоємцями за законом після його смерті є позивачі. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачам було відмовлено через відсутні правовстановлюючі документи. З цих підстав позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав на спадкове майно з позовом про визнання права власності на вказане домоволодіння. Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 21 листопада 2022 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Натомість від представника позивача надійшла заява, якою просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від представника відповідача надійшла до суду заява, в якій просив провести розгляд справи у їхню відсутність, прийняти рішення за наявними матеріалами справи. Дослідивши подані заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2021 року оголошено [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Канибарам Таджикистан, зареєстрованого в [ADDRESS] , померлим. 23 лютого 2022 року Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №2. Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.10.1983 року та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 26 березня 2003 року. Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] , підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06 лютого 1991 року та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 15 вересня 2018 року. Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] , підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20 січня 1981 року. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не залишив, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] та земельна частка (пай) розміром 5,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності СГП ВАТ «Кіровське», що знаходиться на території Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області. У встановлений законом строк позивачі звернулись до Першої бориспільської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 69654071 від 04.08.2022 року. 03 жовтня 2022 року державним нотаріусом Бровченко С.О. видано позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частині земельної частки (пай) кожному розміром 5,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності СГП ВАТ «Кіровське», що знаходиться на території Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області. В той же день, а саме 03 жовтня 2022 року державним нотаріусом Бровченко С.О. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] . Вказана відмова обґрунтована відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок. Як вбачається з акту від 23 грудня 1987 року, затвердженого головою райвиконкому Бориспільського району Кириленко Г., житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] був переданий [PERSON] з балансу радгоспу. Згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] належить [PERSON] 22 серпня 2022 року КП БРР БР БТІ на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, який розташований за адресою : [ADDRESS] , з якого вбачається, що будинок побудований в 1985 році. З наявних в матеріалах справи документів встановлено, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] немає. Доказів протилежного суду не надано. Спірні правовідносини регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право». Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набули право власності на дане майно в порядку спадкування з моменту відкриття спадщини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в позовній заяві, а відтак наявні підстави для її задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved