Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Позивачка, в особі свого представника - адвоката Дубовик В.В. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторонипроживали однією сім`єю впродовж чотирьох років без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народилась спільна дитина, [PERSON] , про що Подільським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблений відповідний актовий запис № 3336 від 19 грудня 2018 року. Відповідач не надав згоди на реєстрацію дитини з його прізвищем, у зв`язку із чим запис про народження проведений відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. При цьому відповідач переконував позивачку, що це формальності, які жодним чином не вплинуть на його ставлення до дитини та участь у її житті та вихованні. Невдовзі після народження дитини, сторони припинили спільне проживання, почали жити окремо кожен своїм життям. При цьому, відповідач жодним чином не приймає участь у житті та вихованні доньки. На спробу позивачки встановити контакт з відповідачем та дійти згоди у питаннях його участі у житті дитини, яка потребує уваги та піклування батька, відповідач зазначив, що буде виконувати свої обов`язки виключно за наявності рішення суду та в обсягах, встановлених судом. Позивачка на даний час самостійно утримує та виховує дитину, у той час як донька має біологічного батька, що має певний обсяг обов`язків. Однак, зважаючи на те, що відповідач не зареєстрований, як батько дитини, позивачка змушена звернутись до суду з вищевказаним позовом з метою захисту інтересів доньки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.05.2022 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні поставлено на обговорення питання про призначення у справі судово-медичної експертизи на тест ДНК, для вирішення питання: чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.09.2022 було призначено по справі судово-медичної експертизи на тест ДНК, проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. Відповідно до повідомлення від 26.12.2022 №100-321/1368, яке надійшло на адресу суду 04.01.2023 року від Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз вбачається, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації неможливо, тому що [PERSON] на відбір крові не з`явився, а тому вони змушені повернути ухвалу суду від 06.09.2022 без виконання. Ухвалою судді, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 08.02.2023 року, закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, в ході розгляду справи подав клопотання про визнання позовних вимог в повному обсязі, та просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Категорично заперечував проти призначення судом експертизи на тест ДНК, мотивуючи свою позицію тим, що не бажає нести додаткові судові витрати та визнає позов у повному обсязі. (а.с.21-24). Вислухавши пояснення пояснення представника позивачки, показання допитаної в якості свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] , про що Подільським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис № 3336, батьками дитини зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, реєстрація народження [PERSON] , була проведена відповідно до положень ст.135 СК України, батьком дитини вказано [PERSON] . Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивачки, позивачка та відповідач не перебували в зареєстрованому шлюбі, після народження доньки відповідач не надав згоди на реєстрацію дитини з його прізвищем. Виходячи з положень ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 2) за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з вимогами ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно з вимогами ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з п.п. 18 п. 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 №52/5 Міністерства юстиції України 24 грудня 2010 № 3307/5, якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та не має спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім`я по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів) які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Як показала суду допитана в якості свідка [PERSON] , вона проживає в одному населеному пункті з відповідачем, тривалий час спілкується з ним і їй достеменно відомо з особистого спілкування, що торони тривалий час проживали разом і відповідач не заперечує щодо свого батьківства відносно доньки позивачки. Згідно з вимогами ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідач категорично відмовився від участі в судово-медичній експертизі на тест ДНК, проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. Відповідно до повідомлення від 26.12.2022 №100-321/1368, яке надійшло на адресу суду 04.01.2023 року від Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз вбачається, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації неможливо, тому що [PERSON] на відбір крові не з`явився, а тому вони змушені повернути ухвалу суду від 06.09.2022 без виконання. Таким чином, враховуючи викладене, а також ту обставину, що відповідачем було визнано позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням інтересів дитини, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку про наявність підстав для встановлення батьківства. Одночасно, щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з вимогами ст.ст. 180, 182 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків, відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність доказів наявності у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн., сплачені позивачкою при зверненні до суду з вимогою про встановлення батьківства, підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача. Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. за вирішення позовної вимоги немайнового характеру про стягнення аліментів (за сплату якої позивач звільнена на підставі Закону України "Про судовий збір"). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved