Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач 15.11.2021 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Єверласт» та просить: - визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) №50/21/К/ТР від 12 жовтня 2021 року про звільнення [PERSON] з посади інженера з нормування праці ТОВ «Єверласт» та поновити на посаді; - стягнути з ТОВ «Єверласт» на користь [PERSON] оплату за вимушений прогул з 18.10.2021 по день поновлення на роботі; - стягнути з ТОВ «Єверласт» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням штату, не погоджується з наказом про звільнення, оскільки дізнався про своє скорочення 11.10.2021, персонального попередження він не отримував. Акт про відмову від отримання попередження є не правдивим, позивачу ніхто нічого не намагався вручити. Вказує, що сам акт є неналежним доказом, адже в ньому не зазначено прізвище та ініціали начальника виробництв. Наказ та трудову книжку в день звільнення видано не було, письмових повідомлень про остаточний розрахунок ніхто не надав. Також вказує, що на момент, коли позивач йшов на лікарняний він не знав, що відбувається якась реорганізація, скорочується штат, іншої посади йому ніхто не запропонував, коли він вийшов з лікарняного. Такі дії відповідача спричинили позивачу моральну шкоду, оскільки звільнення було раптове та незаконне, а крім того, щоб шукати собі роботи для заробітку, необхідно шукати адвокатів для відновлення порушеного права. Ухвалою суду від 17.11.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 03.12.2021 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 27.01.2022. У судовому засіданні 27.01.2022 було задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 03.03.2022. До суду 31.01.2022 надійшов відзив ТОВ «Еверласт», згідно якого заперечують щодо задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що роботодавцем 13.08.2021 виданий наказ про необхідність внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників штатної структури підприємства. 13.08.2021 начальник управління по роботі з персоналом [PERSON] в телефонному режимі попросила зайти до її кабінету о 15:30 год. Позивач зайшов до відділу кадрів і йому було надано для ознайомлення Попередження про скорочення штату та запропонована посада, яка була відкрита - слюсар із складання металевих конструкцій. Однак позивач, у присутності осіб, які були присутні під час розмови відмовився отримувати попередження, у зв`язку з чим було складено акт про відмову отримувати попередження. За перебування на лікарняному позивач з [PERSON] , як він вказує у позові, вони не розмовляли, про перебування позивача на лікарняному стало відомо 16.08.2021 з електронної бази. Після виходу на роботу з лікарняного позивач просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати, але вона не відповідала вимогам закону, тому начальник відділу кадрів не змогла її прийняти, після розмови про відпустку, позивачу надали наказ про звільнення ознайомлюватися з яким він відмовився, про що також було складено акт. 18.10.2021 позивач був відсутній на робочому місці, через що у роботодавця була відсутня можливість повідомити працівника про виплату сум при звільненні, які були виплачені того ж дня.18.10.2021 позивачу на адресу реєстрації направлено повідомлення про необхідність забрати трудову книжку або надати дозвіл на її відправку поштою, втім позивач не відреагував на повідомлення. Позивачем не доказано, які неправомірні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, не доведений розмір шкоди та вини відповідача у її заподіянні. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 03.03.2022 розгляд справи було відкладено на 12.04.2022. У судове засідання 12.04.2022 учасники справи не з`явилися, розгляд справи відкладено на 01.06.2022. До суду 31.05.2022 надійшли заперечення на відзив від [PERSON] , які мотивовані тим, що всі документи додані до відзиву є неналежними доказами, адже частину з них позивач вважає підробленими. Також вказує, що документи не відповідають ДСТУ 4163-2020, адже якщо документ має додатки, повні назви яких не наведені в тексті документа, то ці назви слід зазначити у позначці про наявність додатків із зазначенням кількості аркушів у кожному додатку та їх примірників. Засвідчення копій документів має містити напис «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчую копію, її власного імені та прізвище, дату засвідчення копії. Майже всі документи додані до відзиву містять лише друк напису «згідно з оригіналом». Позивач вказує, що додаток №11 «Витяг з електронного документообігу», додаток №20 «Копія штатного розпису від 01.01.2020 року», додаток №21 «Копія штатного розпису від 01.01.2021 року» та додаток №22 «Копія штатного розпису від 19.10.2021 року» - зухвала підробка. Ненадання відпустки позивачу є порушення трудового законодавства, у відділі кадрів йому ніхто не повідомляв, що його заява оформлена неналежним чином. Наказ №35/1/21/К/ТР ввід 13.08.2021 не відповідає ДСТУ 4163-2020. Технологічного відділу ні в 2019 році ні в 2020 році в ТОВ «Еверласт» взагалі не було, а тому, позивача фактично звільнено з посади яку він займав. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 01.06.2022 розгляд справи відкладено на 20.07.2022. У судовому засіданні 20.07.2022 було задоволено заяву позивача про відкладення, розгляд справи відкладено на 08.09.2022. У судовому засіданні 08.09.2022 було відкладено розгляд справи на 25.10.2022 у зв`язку з неявкою відповідача та зазначенням позивача на можливість відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 25.10.2022 було прийнято до провадження відзив, заперечення на відзив, не прийнято заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с.148-155). З метою надання часу стороні відповідача подати заперечення на відповідь на відзив, розгляд справи відкладено до 24.11.2022. До суду 02.11.2022 надійшли заперечення на відповідь на відзив ТОВ «Еверласт» в яких вказано, що документ який є відповіддю на відзив має назву «заперечення на відгук», що не відповідає вимогам законодавства. Вказує, що позивач у відповіді на відзив не спростовує правову позицію відповідача, а лише звинувачує в порушенні законодавства. Відповідач не порушив вимоги законодавства України щодо звільнення працівника за скороченням штату та діяв в межах ст. 64 ГК України, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. У зв`язку з зайнятістю судді по справі №522/25994/21 судове засідання 24.11.2022 не відбулося та було відкладено на 30.11.2022. [PERSON] подав до суду 19.12.2022 заяву, якою просить не брати до уваги додатки до відзиву, адже такі докази викликають сумніви з приводу їх достовірності або є фальшивими, адже додатки не завірені належним чином. У судовому засіданні 19.12.2022 було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про призначення експертизи, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виключення доказів та роз`яснено, що оцінка доказам надається судом в нарадчій кімнаті. З метою надання сторонам часу для врегулювання спору мирним шляхом розгляд справи відкладено на 16.01.2023. У зв`язку з неявкою позивача у судове засідання 16.01.2023, враховуючи думку представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 24.02.2023. У судове засідання 24.02.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01.07.2019 [PERSON] було прийнято до посаду інженера з нормування праці, про що свідчить витяг з наказу №34-19-к від 27.06.2019 ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» (а.с.83). ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» 13.08.2021 прийняло наказ №35/1/21/К/ТР «Про внесення змін до штатного розпису» та виключило з 19.10.2021 із штатного розпису посаду інженера з нормування праці технологічного відділу, ввело в дію з 19.10.2021 новий штатний розпис (а.с.84). 13.08.2021 ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» складено попередження «Про скорочення штату працівників», яким повідомлено [PERSON] про зміни в організації виробництва та праці та про скорочення штату працівників, зокрема скорочення посади, яку він займає. Запропоновано переведення на посаду яка є станом на 13.08.2021 відкритою: слюсар із складання металевих конструкцій управління Виробництва (а.с.85). ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» в складі начальника управління з роботи з персоналом, начальника управління Виробництва, т.в.о. начальника технологічного відділу, начальника відділу Закупки 13.08.2021 склали акт №1, яким вказали, що начальник з роботи з персоналом [PERSON] у присутності вищевказаних начальників, запропонувала інженеру з нормування праці технологічного відділу ознайомитися з попередженням від 13.08.2021 про звільнення у зв`язку зі скороченням штату засвідчити факт ознайомлення особистим підписом. [PERSON] відмовився ознайомлюватися з попередженням та засвідчувати ознайомлення підписом. Текст попередження був зачитаний уголос. [PERSON] вказав, що зі звільненням не згоден і підпис ставити не буде (а.с.86). У період з 16.08.2021 по 30.08.2021 [PERSON] перебував на лікарняному (а.с.59). У період з 31.08.2021 по 20.09.2021 [PERSON] перебував на лікарняному (а.с.58). У період з 21.09.2021 по 08.10.2021 [PERSON] перебував на лікарняному (а.с.60). [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Еверласт» з заявою від 12.10.2021 про надання з 18.10.2021 по 29.10.2021 відпустки без збереження заробітної плати, на заяві стоїть припис: «не заперечую [PERSON] 12.10.21» та «не заперечую [PERSON] » (а.с.15, 46). Також міститься припис начальника управління з роботи з персоналом [PERSON] : «не відповідає вимогам ДСТУ від 01.09.2021 Привести у відповідність та надати повторно 12.10.2021» (а.с.90). Наказом №50/21/К/ТР від 12.10.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛАСТ» було звільнено з 18.10.2021 [PERSON] з посади інженера з нормування праці технологічного відділу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Підстави вказані наступні: попередження про скорочення штату працівників від 13.08.2021, наказ про внесення змін до штатного розпису №35/1/21/К/ТР від 13.08.2021, акт про відмову ознайомитися з попередженням про звільнення за скороченням №1 від 13.08.2021 (а.с.16, 40, 87). ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» в складі начальника управління з роботи з персоналом, начальника управління Виробництва, т.в.о. начальника технологічного відділу, начальника відділу Закупки 13.08.2021 склали акт №1, яким вказали, що начальник з роботи з персоналом [PERSON] у присутності вищевказаних начальників, запропонувала інженеру з нормування праці технологічного відділу [PERSON] ознайомитися з наказом №50/21/К/ТР від 12.10.2021 про звільнення у зв`язку зі скороченням штату. [PERSON] відмовився ознайомлюватися з попередженням та засвідчувати ознайомлення підписом. Текст наказу був зачитаний уголос. Після цього [PERSON] наголосив, що зі звільненням не згоден і підпис ставити не буде (а.с.88). 13.10.2021 [PERSON] звернувся до ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» з листом, яким просив повідомити щодо розгляду його заяви про надання відпустки за власний рахунок з 18.10.2021 по 29.10.2021 (а.с.19, 48). 18.10.2021 ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» склали акт №03 про відсутність [PERSON] на роботі (а.с.89) ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» листом повідомило [PERSON] про необхідність отримання трудової книжки, зазначивши про відсутність [PERSON] 18.10.2021 на робочому місці (а.с.18, 41, 97). 28.10.2021 [PERSON] звернувся до ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» з листом, яким просив надати йому документи, які стосуються його звільнення, зокрема і попередження у зв`язку зі скороченням штату підприємства, про яке йдеться в актів про відмову [PERSON] від ознайомлення з попередженням (а.с.20, 49). Юрист ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» Інна Наумова відповідала [PERSON] , що не можливо впевнитися, що саме [PERSON] звертається, у зв`язку зі зверненням засобами електронного поштового зв`язку та необхідність подання листа з підписом [PERSON] для отримання запитуваних документів (а.с.22, 52). ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» в жовтні 2021 виплатило [PERSON] вихідну допомогу у розмірі 11 826,04 грн, компенсація за невикористану відпустку у розмірі 3 593,01 грн, лікарняні за рахунок ФСС у розмірі 9 038,72 та оклад по дням у розмірі 854,42 грн (а.с.93). Згідно відомості про розподілення виплат ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» за жовтень 2021 року виплатило [PERSON] заробітну плату у розмірі 4 447,43 грн (а.с.95). Згідно штатного розпису ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» за 2019-2020 роки в технологічному відділі була присутня посада «Інженер з нормування праці», а в штатному розписі, затвердженому 18.10.2021 посада «Інженер з нормування праці» відсутня (а.с.103-110). По-перше, щодо неприйняття додатків до відзиву, суд відзначає наступне. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 83 ЦПК України Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч.ч.4, 5 статті 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 1 липня 2021 року № 144 було прийнято ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (далі - ДСТУ). Пунктом 5.26 ДСТУ, відповідно до якого відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Копії додані до відзиву містять позначку згідно з оригіналом, посаду особи, яка засвідчує копії директор ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» [PERSON] , власне підпис та печатку підприємства. Відсутність дати засвідчення на переконання суду не може бути єдиною підставою для не прийняття таких доказів, для запобігання надмірного формалізму та враховуючи, що доказів наданих позивачем недостатньо для встановлення всіх обставин справи. З огляду на вищевикладене, суд приймає до уваги всі докази подані сторонами, що стосуються предмета доказування. Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо вирішення справи по суті. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстави, зазначеній у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Зміни в штатному розписі підтверджуються штатними розписами та наказом ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» №35/1/21/К/ТР від 13.08.2021. Згідно з частинами другою та третьою статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15, та у постановах Верховного Суду: від 07 квітня 2021 року у справі № 946/6628/19 (провадження № 61-9503св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 723/822/20 (провадження № 61-1357св21). ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» в попередженні про скорочення штату працівників запропонувало [PERSON] переведення на посаду яка була вакантна: слюсар зі складання металевих конструкцій управління Виробництво з посадовим окладом 8 357 грн та вказано на необхідність подання заяви до 16.08.2021 у разі прийняття пропозиції. [PERSON] не подав заяву в якій висловив погодження на переведення. Підстав для застосування переважного права відповідно до статті 42 КЗпП України судом не встановлено, адже це була єдина посада, яку займав саме [PERSON] . Позивач не надав доказів того, що у ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» були інші вакантні посади, ніж запропоновані у попередженні. Про скорочення штату [PERSON] попереджався 13.08.2021 та відмовився від підпису про ознайомлення про що свідчить акт №1 від 13.08.2021, його звільнення відбулося 18.10.2021, тобто позивач був повідомлений про зміни в штатному розписі за два місяці. Доводи [PERSON] про те, що він ні про що не знав та таке попередження йому надійшло на електронну пошту після закінчення робочого дня в останній робочий день, перед тим, як він вважав, що він перебуває у відпустці не знайшли свого підтвердження, а спростовуються вищевказаним актом про відмову від ознайомлення з попередженням. Щодо заяви [PERSON] про надання відпустки без збереження заробітної плати. Розпорядчі документи складають та оформляють з урахуванням вимог Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Мін`юсту від 18.06.2015 № 1000/5 (далі - Правила). Із розпорядчим документом із кадрових питань (особового складу), а саме до цієї категорії і належить наказ про надання відпустки, обов`язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку (п. 11 гл. 9 розд. ІІ Правил). Про необхідність отримання підпису працівника, що підтверджує факт ознайомлення з наказом, свідчить і наявність відповідного реквізиту в типовій формі П-3 (наказ про надання відпустки). Наказ про надання [PERSON] відпустки за свій рахунок не видавався, а заява була повернута з позначкою про невідповідність ДСТУ, [PERSON] не ознайомившись з наказом про відпустку мав би поцікавитися вирішенням його заяви, втім самостійно вирішив, що він перебуває у відпустці, оскільки написав відповідну заяву, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Резолюції на заяві [PERSON] датовані 12.10.2021 в той час, як наказ про звільнення прийнятий 12.10.2022, тому неможливо стверджувати про обізнаність керівництва позивача, яке ставило резолюції про його звільнення, адже вони прийнятті в один день, час прийняття наказу та проставлення резолюції суду невідомий. Рішення судів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року (заява № 30544/96). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року. Суд не приймає інші доводи позивача, оскільки такі не знайшли свого підтвердження, доказів на підтвердження інших доводів [PERSON] викладених у позові, суду не представлено. Тому, оцінивши наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши аргументи сторін, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на що, позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та похідна вимога про оплату вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь моральної шкоди, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України у пункті 1 Постанови №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звертає увагу на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Згідно пункту 3 Постанови Пленум Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно пункту 4 Постанови Пленум Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно абзацам 2 і 3 пункту 5 Постанови Пленум Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Згідно пункту 9 Постанови Пленум Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Жодних доказів наявності моральних страждань [PERSON] пов`язаних з його звільненням суду не представлено. Сам факт звільнення не може слугувати доказом наявності моральних страждань. Таким чином, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволення позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed