Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. У позові посилається на те, що 25 липня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували в виконавчому комітеті Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис № 07. Вона і [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] у м. Павія (Італійська Республіка). Згідно довідки з генерального консульство України в Мілані про реєстрацію особи громадянином України від 18.01.2016 року за № 31 їхня дитина зареєстрована громадянином України. 02 червня 2017 року заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області вищевказаний шлюб був розірваний. Саме з 2017 року [PERSON] у жодній формі не допомагає їй щодо утримувати їхнього спільного сина, не цікавиться станом його здоров`я та не надає матеріальну та фінансову допомогу, хоча у відповідності із ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України зобов`язаний її надавати. Окрім цього, з 2017 року по сьогоднішній час, [PERSON] не бачив свого сина та жодного разу не намагався зробити цього. Жодних обмежень чи інших будь яких перешкод із її сторони щодо спілкування або прийняття участі відповідача щодо виховання дитини не було здійснено. По теперішній час [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання свого сина: не спілкується з ним взагалі, не цікавиться його життям, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не приймає участь в його утриманні, не сплачує аліменти. Така негативна поведінка батька відносно дитини не змінилася. На даний час [PERSON] проживає разом з нею, вони тимчасово перебувають на території Французької Республіки. Дитина навчається в 1-му класі публічної початкової школи «Маргаритки» за місцем перебування. Згідно рішенням виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області за № 10 від 07.02.2023 року був затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає в с. Сучевени Чернівецького району Чернівецької області, батьківських прав відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитини повноліття. Представник [PERSON] - адвокат Боднарюк К.В. в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування Карапчівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позові, просив суд врахувати рішення органу опіки та піклування, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина, оскільки останній з 2017 року не приймає участі в житті сина. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру актів про народження, виданого демографічним відділом мерії міста Павія, провінція Павія, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України №31 від 18 січня 2016 року, виданої Генеральним консульством України в Мілані, [PERSON] , який народився [INFO] у м. Павія, зареєстрованим громадянином України. Згідно довідки, виданої публічною початковою школою «Маргаритки», [PERSON] в 2022/2023 навчальному році навчається у цьому навчальному закладі за програмою першого класу початкової школи. Відповідно до заключення ЛКК №16 від 09 січня 2023 року, виданого Глибоцькою районною поліклінікою, [PERSON] , [INFO] - здоровий. Згідно довідок №397 від 25 січня 2023 року та №5 від 05 січня 2023 року, виданих КНП «Глибоцька багатопрофільна лікарня», [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не знаходяться. Як вбачається з витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», [PERSON] , [INFO] , станом на 04 січня 2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно довідки-характеристики №7 від 04 січня 2023 року, виданої Карапчівською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , скарг зі сторони сусідів та мешканців села до сільської ради не надходило. Сімейний стан - розлучена. На даний час тимчасово не працює. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №4 від 04 січня 2023 року, виданого Карапчівською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: син - [PERSON] , [INFO] ; тато - [PERSON] , [INFO] ; мама - [PERSON] , [INFO] ; брат - [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №10 від 07.02.2023 року вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] . У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом в ході розгляду справи встановлено, що вихованням дитини займається [PERSON] , [PERSON] останні декілька років з дитиною не спілкується. Дослідженими судом доказами підтверджується відсутність піклування з боку [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу батька до внутрішнього світу дитини протягом тривалого часу, впродовж якого формувались фізичні особливості та психологічні риси дитини. Суд бере до уваги, що сформована [PERSON] модель поведінки щодо сина є добровільно обраною ним та не продиктована життєвими обставинами. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення [PERSON] від обов`язків по вихованню дитини та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до [PERSON] вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідач є здоровим, може надавати утримання своїй дитині, розмір аліментів слід визначити у розмірі 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved