Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилається на те, що він є сином померлої [INFO] [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на її спадкове майно, яка складається з земельних ділянок площею 3,4900 га з кадастровим номером 7422286500:07:000:0704, площею 1,3800 га з кадастровим номером 7422286500:07:000:2704 та площею 0,9500 га з кадастровим номером 7422286500:07:000:4704 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Коропської селищної ради. Право власності [PERSON] на вказані земельні ділянки посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 389822 виданого на підставі розпорядження Коропської РДА № 65 від 26.04.2005 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач звернувся з відповідною заявою до нотаріуса, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки не надано правовстановлюючих документів. Таким чином позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом. У судове засідання позивач не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує та просить задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнають повністю. Відзив на позов не надіслали. Проте, ухвалою суду від 27.02.2023 року відповідачу відмовлено у прийнятті визнання позову оскільки таке визнання суперечить закону. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~Дослідивши матеріали\~справи суд\~приходить наступного\~висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). За життя [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0126638 зареєстрований в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 631 від 10.09.1996 року. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах складає 4,69 га. Державний акт на [PERSON] не видавався. Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 11.08.222 року № Ш-919/0-961/6-22 відповідно до розпорядження голови Коропської райдержадміністрації від 26.04.2004 року № 65 за громадянкою [PERSON] зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно виписки з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі наданої Головним Управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області [PERSON] була внесена до списків видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 389822. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 84/2021 спадкоємцем майна померлої [PERSON] є син [PERSON] , який прийняв спадщину на підставі рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2021 року про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Борзнянської районної державної нотаріальної контори Артеменка О.О. від 21.07.2022 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] , що представляє інтереси [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на сертифікат на право на земельну частку (пай), що належав померлій [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право на земельний сертифікат серії ЧН № 0126285. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-IV) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, у даних правовідносинах застосовуються положення Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV. У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. За правилами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Земельний кодекс України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Судом встановлено, що державний акт на спірні земельні ділянки зареєстрований після смерті спадкодавця, тобто після припинення її цивільної право- і дієздатності, отже такі земельні ділянки на момент відкриття спадщини не увійшли до її складу.

Outcome: dismissed