Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

У липні 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява виконуючого обов`язки керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Державний реєстратор виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Олени Олександрівни про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, припинення права власності та витребування майна, в якій позивач просив суд: -скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Іларіоновської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення - 43573703 від 19.10.2019 про проведення державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1671086512101), з одночасним припиненням права власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна, індексний номер запису про право власності - 43573703 від 19.10.2018; -витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1671086512101); -стягнути солідарно з відповідачів на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у сумі 12 684, 81 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що під час здійснення повноважень наданих Законом органу прокуратури, було встановлено, що свідоцтво про право власності видане на ім`я [PERSON] відносно квартири [ADDRESS] має ознаки фіктивності, про що вказують додані до позову докази, що в сукупності свідчить про незаконне вибуття вказаної нерухомості з комунальної власності. З огляду на те, що на даний час, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору дарування №5-459 від 25.10.2018 де дарувальником є [PERSON] , яка в свою чергу, набула її у власність незаконно, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Відзиву не надано. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 06.04.2022 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2022 вжито заходів забезпечення позову. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2022 відмовлено у прийнятті заяви керівника Центральної окружної прокуратури м. Дніпра Щербини С. про зменшення розміру позовних вимог. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2022 закрито підготовче засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2023 у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Дашицького Р.Л. про відвід головуючого судді Кондрашова І.А., відмовлено. У судовому засіданні представник позивач підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти заявлених позовних вимог. Зазначили, що договір дарування є чинним, ніким не скасованим, також зауважили на тому, що у квартирі зареєстрованою є малолітня дитина. Крім того зазначили, що позивачем обрано не ефективний спосіб захисту. Відповідач, на питання суду, пояснила, що квартиру знайшла за оголошенням, а під час посвідчення угоди, нотаріус замість підписання договору купівлі-продажу, порадила укласти договір дарування, так вона і набула її у власність. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи до суду не з`явилась, про причини не явки суд не повідомили, письмових пояснень не надали. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до копії договору дарування від 25.10.2018 посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівною О.В. (зареєстровано в реєстрі за №5-459), [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно з копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 25.10.2018 зареєстровано право власності на вказану квартиру за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43683162 від 25.10.2018. Згідно з копією свідоцтва про право власності від 27.04.1998 виданого ВК міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Загальна площа квартири становить 60,9 кв.м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 27.04.1998 за №7/413-98. Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 17.10.2018 державним реєстратором ВК Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 43573703 від 19.10.2018. Підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія та номер: 7/413-98 виданий 27.04.1998, видавник: Виконком міської ради. Згідно з копією листа директора Департаменту житлового господарства ДМР Грицай В.В. від 30.03.2021 за вих.№3/12-1407, за архівними даними приватизаційних справ Департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність [PERSON] або будь-яким іншим особам, шляхом приватизації, квартири [ADDRESS] . У книзі реєстрації свідоцтв про право власності під розпорядженням №7/413-98 від 15.06.1998 зареєстроване свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Будинок [ADDRESS] прийнято до комунальної власності згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 20.05.2004 за №1435. Відповідно до копії листа начальника виробничого відділу КП «ДМБТІ» ДМР Усманова С.В. від 13.05.2021 за вих.№5373, в реєстровій книзі 15ЖЮ за реєстром 926-144 містяться відомості, що гуртожиток літ. Ж-1, зареєстрований на праві комунальної власності за Територіальною громадою міста Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 18.06.1999, виданого ВК Дніпропетровської міської ради на підставі рішення ВК Дніпропетровської міської ради №2561 від 17.12.1998. Також зазначено, що за адресою: [ADDRESS] рахується гуртожиток і значиться кімната [ADDRESS] , а не квартира. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 18.06.1999, гуртожиток розташований за адресою: [ADDRESS] , належить територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на праві комунальної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення ВК Дніпропетровської міської ради від 17.12.1988 за №2561. Вказане також підтверджується копією архівної справи. Згідно з копією листа директора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Пономарьова А.С. від 12.07.2021 за вих.№6/5-1911, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані особи, відсутні. Відповідно до довідки про склад сім`ї №4205, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованими рахуються: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказані особи зареєстровані з 04.11.2021. На підтвердження дотримання позивачем механізму визначеного Законом щодо здійснення представництва інтересів держави, останнім надано листи міської ради щодо не звернення до суду з вимогами про витребування з чужого незаконного володіння квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді; управління цим майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно зі ст.60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення ст.388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відповідно до правового висновку ВП/ВС, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Висновки про те, що власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, викладені також Верховним Судом України у постановах від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16, на які посилається заявник у касаційній скарзі. З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт вибуття спірного майна з комунальної власності поза межами волі власника, яким є Дніпровська міська рада (копія листа директора Департаменту житлового господарства ДМР Грицай В.В. від 30.03.2021 за вих. №3/12-1407, згідно з яким за архівними даними приватизаційних справ Департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність [PERSON] або будь-яким іншим особам, шляхом приватизації, квартири [ADDRESS] ), позовні вимоги про витребування майна від [PERSON] , яка є останнім його власником, підлягають задоволенню. При цьому суд вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки не була обізнана про те, що це майно насправді не належить [PERSON] , і що документи про право власності на квартиру є фікцією. [PERSON] при укладенні договору дарування повинна була бути обачною, тобто належним чином перевірити документи, на підставі яких [PERSON] набула право власності на квартиру. Це можна було зробити шляхом направлення адвокатського запиту на адресу міської ради, щодо питання, чи дійсно передавалась спірна квартира у власність приватних осіб шляхом приватизації. Також [PERSON] при купівлі квартири повинна була звернути увагу, що вартість квартири значно занижена у порівнянні з ринковими цінами на аналогічну нерухомість. Також сторони уклали удаваний договір дарування, оскільки фактично між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири. І [PERSON] добровільно погодилась на укладення удаваного правочину. Незважаючи на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, законодавство передбачає випадки, коли майно може бути витребувано й у добросовісного набувача. Так, ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17). Це може бути у випадку, коли майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В даному випадку, спірна квартира вибула з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, поза волею власника, тобто Дніпровська міська рада має право витребувати таку квартиру у добросовісного набувача [PERSON] . Крім того, в силу ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Вважається, що [PERSON] набула спірну квартиру безоплатно, оскільки уклала договір дарування, який за своєю суттю є безвідплатним, а [PERSON] не мала права на відчуження цієї квартири. Тож, право територіальної громади на витребування квартири в цьому випадку є універсальним і не обмежується статусом [PERSON] як добросовісного набувача. За таких обставин, суд доходить обґрунтованого висновку про можливість витребування від [PERSON] на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради, квартири [ADDRESS] (РНОНМ 1671086512101). Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У постанові ВП/ВС від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 зроблено висновок, що "за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи". У постанові ВП/ВС від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)". З огляду на те, що реєстрація права власності за [PERSON] , на спірний об`єкт нерухомості, створює спростовувану презумпцію права власності та враховуючи правову позицію ВП/ВС викладену у постанові прийнятій за результатами розгляду справи №916/1608/18, вимога про скасування рішення державного реєстратора ВК Іларіоновської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. з одночасним припиненням права власності [PERSON] на вказану квартиру, підлягає задоволенню, оскільки є такою, що спрямована на уникнення можливості останньою вчинення дій в подальшому з майном, яке було набуте у незаконний спосіб. Також суд вважає за необхідне зазначити про те, що Верховний Суд у постанові від 03.04.2018 у справі №917/927/17, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. У постанові від 03.07.2019 у справі № 183/2535/16 Верховний Суд зазначив, що необхідною передумовою виникнення права власності має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність нерухомості. З огляду на те, що з матеріалів справи вбачається відсутність такого рішення з боку органів місцевого самоврядування та легітимного свідоцтва про право власності, визнання таких актів недійсними є не можливим, а тому і вирішення такого питання буде неефективним способом захисту. Відтак, позовні вимоги в.о. керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, про витребування майна з володіння [PERSON] , є підставними та їх належить задовольнити. Доводи відповідача [PERSON] про те, що в квартирі зареєстрована та проживає малолітня особа, не може бути перепоною для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки реєстрація відбулась після пред`явлення даного позову до суду, що вказує на спрямованість дій відповідача з метою ускладнити витребування спірного майна чи унеможливити його витребування. Крім того, судом враховано, що відповідно до наданих відповідачем фотокарток, в спірній квартирі ніхто не проживає, там ведуться ремонтні роботи, що свідчить про відсутність будь-яких порушень прав дитини на житло. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути з кожного по 6 342, 40 грн. судового збору. Компенсація витрат прокуратурі по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову, не провадиться, оскільки суд стягує судовий збір та інші витрати, пов`язані із розглядом справи, проте стягнення судового збору за подання заяв з процесуальних питань чинним ЦПК України не передбачена. На підставі викладеного та

Outcome: approved