Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

У жовтні 2022 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що їй на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2003 належить 33/100 частини будинку по [ADDRESS] частин цього ж будинку належить співвласнику [PERSON] . Відповідач, який не є членом родини позивачки зареєстрований у цій квартирі, але не проживає в ній з 2021 року. Вирішити питання добровільного зняття відповідача з реєстрації неможливо, через його відсутність у будинку та небажання знятися з реєстрації добровільно, тому позивачка просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування 33/100 частинами житлового будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивачки на задоволенні позову наполягав. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому ЦПК України порядку. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому ЦПК України порядку. У справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 33/100 частини будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.07.2003 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., реєстраційний номер 2079, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договором купівлі-продажу. В даному будинку зареєстрований [PERSON] . У січні 2019 року [PERSON] звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2022 в позові [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та його поділ відмовлено, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, відповідач [PERSON] , який не є членом родини позивачки, зареєстрований в будинку, що належить позивачці на праві приватної власності, однак в ньому не проживає. Факт не проживання [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджуються у судовому засіданні свідками [PERSON] , [PERSON] . Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Такий правовий висновок зроблений в постанові ВС КЦС від 09.12.2020 року справа № 209/2642/18. В постанові від 25 липня 2018 року справа № 638/13030/13-ц, Верховним судом зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивачки, спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, фактично у спірному будинку не проживає з 2021 року, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся та залишається зареєстрованим в спірному будинку, що чинить перешкоди у здійсненні власником права власності. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку наданим у справі доказам, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved