Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

[PERSON] 30 листопада 2021 року звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 09 липня 2016 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що зроблено актовий запис №278. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . На час подання позову сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, донька проживає з позивачем, та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, та просить суд взяти до уваги факт, що вона працює, однак її заробітної плати не достатньо для повноцінного утримання дитини, при тому, що відповідач має регулярний дохід, проте, не надає кошти на утримання доньки. [PERSON] зазначає, що [PERSON] працює вПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ "КОМСЕРВІС-БЕЗПЕКА". Наголошує, що [PERSON] інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, стягнень за виконавчими документами не має. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі що становить 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно та стягувати їх починати від дня пред`явлення позову та до досягнення повноліття доньки. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у справі. 23 лютого 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву та докази направлення відзиву позивачу. Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вказує на те, що ознайомившись із позицією позивача що викладена в її позовній заяві, та вимогою щодо стягнення щомісячно з нього аліменти на її користь на утримання їхньої доньки - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень вважає необґрунтованими, а факти викладені в позовній заяві вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що 04 січня 2022 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/7593/21 було розірвано шлюб, та він як батько дитини розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти, та не має наміру від нього ухилятися, проте сплата аліментів в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень є для нього непосильною. Стверджує, що його середньомісячна заробітна плата за січень місяць склала 5 232, 50 грн., з яких йому потрібно сплатити фінансове зобов`язання 5 223, 61 грн., відповідно до договору фінансового лізингу від 09.02.2021 року на придбання автомобіля, який він на той час ще з дружиною разом купували для сімейних цілей. Також зазначає, що позивачем не надано доказів про її особистий дохід, що унеможливлює побачити її реальний фінансовий стан. Вказує, що твердження позивача, викладені в позові про те, що він жодного утримання на дитину не надає не відповідають дійсності, та стверджує, що він продовжував та продовжує надавати своїй донці матеріальну допомогу без нагадувань, але звісно, ніяких розписок з колишньої дружини не брав. Більш того, зазначає, що він робить подарунки доньці та навіть колишній дружині намагаючись зберегти дружні відносини. Крім того, зазначає, що стягнення аліментів у розмірі 5 000 грн., поставить його в скрутне матеріальне становище. Вважає, що доцільним буде стягнення з нього на користь спільної із позивачем доньки аліментів у розмірі 1 000 гривень. 08 серпня 2022 року [PERSON] надано відповідь на відзив в якому остання вказує на те, що [PERSON] ніколи не допомагав дочці та не дарував їм жодних подарунків. Більше того, зазначає, що 1,5 року відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться життям та здоров`ям дитини і взагалі не спілкується з нею і не хоче спілкуватися. Стверджує, що вона повністю здійснює свої обов`язки щодо виховання та утримання доньки, забезпечує доньці належні умови проживання та розвитку, в той час як відповідач участі у вихованні дитини не приймає, добровільної матеріальної допомоги не надає, також, стверджує, що відповідач проживає з іншою жінкою, у якої є син від попереднього шлюбу і фактично він утримує чужу дитину, а свою рідну не бажає утримувати. Відповідач, не надаючи коштів на утримання доньки, приховує свій дійсний заробіток. Зазначає, що відповідач окрім офіційної заробітної плати має неофіційний дохід та в цілому отримує середньомісячний дохід в розмірі приблизно 20 000,00 грн., стверджує, що самостійно утримує доньку, забезпечує її харчуванням, одягом, предметами побуту, намагається забезпечити доньці якісне лікування, навчання, творчий розвиток, проте, її прибутку, який би міг забезпечити гідне задоволення потреб доньки недостатньо. Вважає, що заперечення відповідача у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають врахуванню судом під час розгляду та вирішення справи по суті. 08 серпня 2022 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому [PERSON] просила витребувати від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію щодо руху грошових коштів за усіма банківськими рахунками на ім`я [PERSON] , які відкриті на його ім`я в указаній банківськівській установі за період часу з 30 листопада 2021 року. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2022 року витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію щодо руху грошових коштів за усіма банківськими рахунками на ім`я [PERSON] , які відкриті на його ім`я у вказаній банківській установі починаючи з 30 листопада 2021 року. 16 лютого 2023 року від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2022 року надано витребувані матеріали. 16 лютого 2023 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, щодо руху коштів на рахунку ПриватБанку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання з`явилися, позовні вимоги визнали частково, а саме, відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень щомісячно. Відповідно до пояснень відповідача, станом на час розгляду справи, останній працює у іншій охоронній фірмі та отримує заробітною плату в розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень. Також зазначив, що вже виконав зобов`язання за договором фінансового лізингу від 09 лютого 2021 року та йому у власність перейшов автомобіль. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] 09 липня 2016 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 278. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 16 листопада 2016 року складено відповідний актовий запис №630, батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до довідки виданої Головою ЖБК-12 «Салют» сім`я, яка складається з трьох осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проживають разом за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки виданої [PERSON] 21 лютого 2022 року № К2000000011, видно, що останній працює в ПП «Комсервіс-Безпека» з 05 жовтня 2018 року, та на час видачі довідки перебуває на посаді водія-охоронника групи мобільного реагування, за період з серпня 2021 року по січень 2022 року йому зараховано 37 000 (тридцять сім тисяч) гривень та виплачено 29 785 (двадцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень. З копії наданої позивачем довідки від 03 серпня 2022 року № 24 виданої ТОВ «ЛІТЕРА БУД ГРУП» видно, що [PERSON] , працює в ТОВ «ЛІТЕРА БУД ГРУП» з 18 листопада 2021 року на посаді бухгалтера, дохід з 18 листопада 2021 року по 30 липня 2022 року складав 55 198 (п`ятдесят п`ять тисяч сто дев`яносто вісім) гривень 84 копійки. Відповідно до копії наказу ТОВ ЛІТЕРА БУД ГРУП» виданого 12 серпня 2022 року № 0812 к, [PERSON] 15 серпня 2022 року звільнена з посади бухгалтера за угодою сторін на підставі заяви [PERSON] . Відповідно до копій квитанцій долучених [PERSON] , останньою здійснювалась оплата за відвідування дитиною дошкільного навчального закладу, здійснювалась оплата за послуги в Медичному центрі ТОВ «Здоров`я дитини», також долучено копію договору від 03 вересня 2021 року про навчання в студії танцю [PERSON] . Згідно із копією довідки №535/06-25 від 23 вересня 2022 року [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Ірпінському МЦЗ з 23 вересня 2022 року. Відповідно до пояснень позивача, станом на час розгляду справи вона працює на приватному підприємстві на посаді менеджера та отримує заробітну плату в розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень. Також судом досліджено надані відповідачем виписки з ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Акцентбанк» та витребувані з ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки щодо руху коштів на картковому рахунку [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що з 2021 року проживає із відповідачем, відповідач отримує мінімальну заробітну плату, інших доходів не має. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України Про охорону дитинства). Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено на 2023 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норам Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також варто зазначити, що скрутне матеріальне становище у відповідача викликане свідомим обранням позивачем роботи з відповідним рівнем оплати праці у відповідному розмірі. Так, у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19 Верховний Суд зазначив, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов для проживання розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини та захищає її права. Тобто, будучи працездатною особою, [PERSON] має вживати заходів щодо працевлаштування на роботу з достойною заробітною платою, яка забезпечить гідні умови життя як дитини, так і самого відповідача. Тому твердження відповідача про малу заробітну плату, суд не бере до уваги, оскільки відповідач є працездатною особою, та відповідачем не надано відповідних доказів протилежного. Із урахуванням викладеного, оцінивши належні докази, заслухавши учасників справи, свідка, та врахувавши те, що відповідач офіційно працевлаштований, відомості щодо незадовільного стану здоров`я та інших утриманців у відповідача відсутні, враховуючи часткове визнання позову, з урахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей покладається законом на обох батьків, з урахуванням матеріального становища відповідача та його можливості на теперішній час надавати допомогу, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З позову вбачається, що позивач просить стягувати аліменти з відповідачки, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, у зв`язку з чим суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з 30 листопада 2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: partial