Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У липні 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. На обґрунтування позову банк посилався на таке. 15 червня 2007 року між Відкритим акціонерними товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту) та громадянином України [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0074/74/88254. Згідно з умов вказаного договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20 200 доларі США 00 центів строком до 15.06.2027 включно, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі -12,85 % річних, комісії згідно умов договору і тарифів кредитора, виконати всі інші зобов`язання в порядку та строку, визначені кредитним договором. 15 червня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0074/74/88254 від 15.06.2007 між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., 15 червня 2007 р., зареєстрований № 3415. Всупереч вимог зазначеного кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, в зв`язку з чим рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області ухвалено рішення у справі № 2030/206/12, яким позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] задоволені та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0074/74/88254 від 15.06.2007 у розміром 23 229, 21 доларів США, що за курсом НБУ - 185 596, 76 грн, а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Однак, позичальник не виконує рішення суду та зазначені умови кредитного договору, у зв`язую з чим, на адресу позичальника/іпотекодавця було направлено вимоги про виконання грошових зобов`язань та про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором за вих.. № 114/5-187628 від 04.06.2020, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість протягом 30 днів. Станом на 03 червня 2020 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором складає 75 239, 72 доларів США, яка складається : заборгованість за кредитом у розмірі 18 798, 25 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 20 247, 91 доларів США. На підставі викладеного банк просив суд у рахунок погашення заборгованості за відсотками за період з 15.06.2007 по 15.08.2018, яка виникла за Кредитним договором № 014/0074/74/88254 від 15.06.2007, у сумі 13 480 доларів США 45 центів звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на житловий будинок [ADDRESS] - шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2020 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. У вставлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем усунуті. На адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача Гапон О.Я. , у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, щ підтримує позовні вимоги та у разі неявки в судове засідання відповідача просив ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області та Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, отриманих судом відповідно до вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 15 червня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0074/74/88254, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20 200 доларів США 00 центів строком до 15.06.2027 включно, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту. Також позивальник зобов`язувався сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі -12,85 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, виконати всі інші зобов`язання в порядку та строку, визначені кредитним договором. 15 червня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0074/74/88254 від 15.06.2007 між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., 15 червня 2007 р., зареєстрований № 3415. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області у справі №2030/206/12 від 26 квітня 2012 позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0074/74/88254 від 15.06.2007 у розміром 23 229, 21 доларів США, що за курсом НБУ - 185 596, 76 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 19 031, 76 доларів США, за курсом НБУ - 152 059, 95 грн, сума простроченої заборгованості за кредитом - 200,45 доларів США, за курсом НБУ 1 601, 56 грн, сума простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами 1 438, 91 доларів США, за курсом НБУ 11 496, 60 грн, сума нарахованих відсотків - 13,37 доларів США, за курсом НБУ - 106, 81 грн та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 08 травня 2012 року. 04 червня 2020 року банк направив відповідачу вимоги про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Судом також встановлено, що позичальник зазначене рішення суду та умови укладеного кредитного договору, не виконав. Щодо вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки (статті 12, 33 Закону України «Про іпотеку»). Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41 - 47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі - покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19)). Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін). У даній справі, позивач обґрунтовував свої вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів тим, що позичальник не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором, допустив утворення заборгованості, розмір якої встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, проте заборгованість залишається непогашеною. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із даним позовом, АТ «Райффайзен Банк Аваль» посилався на те, що позичальник рішення суду не виконує, в зв`язку з чим банк продовжував нараховувати позичальникові відсотки за порушення виконання умов кредитного договору № 014/0074/74/88254 від 15 червня 2007 року, а тому за період з 15 червня 2007 року по 15 серпня 2017 року утворилась заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором у розмірі 13 480, 45 доларів США . Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами й відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за кредитним договором. Доведеним є факт наявності заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2007 року, розмір якої встановлено судовим рішенням у справі №2030/206/12 Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність грунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи,які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частині четвертій статті 10 ЦПК України передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. Отже, суд враховує преюдиційні обставини, встановлені судовим рішенням у справі №2030/206/12, та надав їм належну оцінку. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що заборгованість позичальника обмежується розміром, встановленим рішенням Первомайським міськрайонним судом Харківської області від 26 квітня 2012 року. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таких вимог позивач у цій справі не пред`являв. На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими, з урахуванням наявної та непогашеної заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2007 року, розмір якої встановлено судовим рішенням у справі №2030/206/12. Отже, виходячи із наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково, у рахунок погашення заборгованості, що виникла за відсотками за Кредитним договором №014/0074/74/88254 від 15 червня 2007 року у сумі 1 438, 91 доларів США, розмір яких визначений рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2012 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., 15 червня 2007 р., зареєстрований № 3415, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 564 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят чотири) гривень 50 копійок.

Outcome: partial