Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

06.12.2022 заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати [PERSON] , 1982 року народження, безвісно відсутнім з 13 травня 2022 року з дати звернення до адміністрації. В обґрунтування заявлених вимог посилається на ті обставини, що її чоловік [PERSON] з 2014 року перебував на контрактній військовій службі, регулярно телефонував та приїздив додому. Станом на 24.02.2022 перебував на Донеччині, 28.02.2022 зателефонував та сказав, що перебуває у бомбосховищі лікарні у м. Волноваха. З того часу на зв`язок із заявником або рідними не виходить, будь-яких відомостей про місце його перебування немає. Визнання особи безвісно відсутньою необхідно для отримання заявником пенсії по втраті годувальника. В судове засідання заявник не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, проте згідно з письмовою заявою просив суд розглянути справу за його відсутності. Згідно з ч.3\~ст.211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод для розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] 09.09.2008 зареєстрували шлюб, прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.5). [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] , батьки дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). [PERSON] народився [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). [PERSON] 20.05.2022 звернулася до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про те, що 28.02.2022 зник її чоловік [PERSON] . Дані відомості внесені до ЄРДР (а.с.10). [PERSON] у період з 21.07.2016 по 12.09.2016 безпосередньо брав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей (а.с.12). [PERSON] має статус учасника бойових дій (а.с.14). Згідно з ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Відповідно до ч.5 та ч.6\~ст.81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п.3 ч.2\~ст.293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Частиною 1\~статті 43 ЦК України\~передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6\~ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, при розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22.11.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження №61-34068св18 (ЄДРСРУ №78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч.2\~ст.43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст.43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, але і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи: особа жива, особа померла (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2018 року у справі №317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734). Відповідно до ч.2\~ст.43 ЦК України\~у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Отже, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Відповідно до\~ст.306 ЦПК України\~у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Згідно з вимогами\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному\~ЦПК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Судом з`ясовано, що заявнику необхідно визнання [PERSON] безвісно відсутнім для оформлення матеріальної допомоги. Приймаючи до уваги викладене вище, достовірно встановивши, що [PERSON] більше одного року відсутній за місцем постійного проживання, а відомостей про місце його перебування немає з 28.02.2022 року, суд дійшов висновку, що заява є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим беззаперечно підлягає частковому задоволенню, оскільки факт зникнення [PERSON] підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, тому вважає за необхідне визнати [PERSON] безвісно відсутнім саме з 28.02.2022 року, оскільки саме з цієї дати немає відомостей про місце його перебування. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку\~ст.309 ЦПК України. На підставі\~ст.43 ЦК України,

Outcome: partial