Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 96100 грн., що дорівнює 100% заборгованості, що виникла за період 19.09.2019 р. - 31.05.2022 р., оскільки сума прострочення у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення вже значно перевищує суму заборгованості по сплаті аліментів; позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі вона народила двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] . Діти зареєстровані з нею за адресою: [ADDRESS] , проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні та вихованні. Наразі вони з дітьми фактично проживають в [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Пояснює, що батько дітей проживає окремо, вже тривалий час знаходиться за кордоном, незважаючи на встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, встановлене Франківським відділом державної виконавчої служби у м. Львові. Працює він чи ні, позивачу невідомо, але добровільно брати участь у матеріальному забезпеченні дітей не бажає. Позивач зазначає, що на підставі рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 жовтня 2019 року, винесеним по справі № 751/6806/19, відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання їхніх синів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно на кожну окремо дитину, але не менше 50 % від встановленого розміру прожиткового для дитини відповідного віку, починаючи з 19.09.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Внаслідок не виконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів за період 19.09.2019 р. - 31.05.2022 р. в сумі 96100 грн., що підтверджується доданим до заяви розрахунком державного виконавця. За розрахунками позивача за період з 19 вересня 2019 року по 31 травня 2022 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь, складає 934080 грн. Стверджує, що пасивність батька стосовно матеріального забезпечення дітей протягом тривалого часу є не єдиним питанням взаємовідносин в їхній сім`ї. 3 2019 року він систематично вчиняє неправомірні дії як психологічного (тиск, залякування, погрози, шантаж), так і фізичного плану (викрадення майна з квартири, серед якого переважно дитячі речі, пошкодження автомобіля), через які вона змушена була неодноразово звертись до поліції, проте розслідування даних прецендентів ходу не отримували, що підтверджується доданими висновками ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 29.08.2019 р., 11.09.2019 р., 25.09.2019 р., а також письмовими відповідями із Сихівського ВП ГУНП у Львівській області від 24.12.2019 р., та відділу поліції №2 Львівського районного управління ГУНП у Львівській області від 22.04.2021 р. Факти піклування про дітей виключно позивачем як матір`ю підверджуються відповідями на адвокатські запити від Чернігівського дошкільного навчального закладу №2 від 30.07.2021 р. та від комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» від 02.08.2021 p. На даний час позивач не працює, оскільки з 03.06.2022 р. звільнена з роботи за угодою сторін, в зв`язку з втратою її роботодавцем можливості провадити повноцінну діяльність через повномасштабне військове вторгнення РФ на територію України, перебуває за обліку в Управлінні соціального захисту Новозаводського району Чернігівської міської ради, отримує допомогу на дітей. Коштів наразі недостатньо для нормального розвитку, утримання та виховання дітей. Тому батько, який є здоровим та працездатним, повинен сплачувати аліменти. Стверджує, що відповідач з 2019 року не бере участі у вихованні та утриманні їхніх спільних дітей. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 06.09.2022 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначив підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.12.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Залучено до у часті у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління (службу) у справах дітей Чернігівської міської ради. У судове засідання позивач не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно відповідно до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] - відповідач по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] (а.с.7, 8). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг від 30.06.2022 року №4865 позивач та діти [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). На даний час позивач з дітьми фактично проживають в [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб (а.с. 33, 34, 35). За відомостями Чернігівського закладу дошкільної освіти №2 Чернігівської міської ради від 30.07.2021 №01-48/22 [PERSON] відвідує цей дошкільний навчальний заклад з 25.11.2019 року. У2019-2020 навчальному році хлопчик відвідував заклад дошкільної освіти 29 днів, у 2020-2021 навчальному році - 3 дні. За цей час участь у житті закладу дошкільної освіти брала участь лише його мати [PERSON] , приводила дитину до ДНЗ, забирала додому, спілкувалась з вихователями, відвідувала батьківські збори, дитячі свята (а.с. 21). Також відповідно до листа КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР від 02.08.2021 №01-14/905 діти [PERSON] та [PERSON] перебувають під наглядом КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР; за інформацією лікаря, з яким підписана декларація про медичне обслуговування: декларація про медичне обслуговування дітей укладено з матір`ю [PERSON] ; догляд за станом здоров`я дітей здійснює мати, на прийом до лікаря-педіатра дитина приходить в супроводі мами, рекомендації лікаря виконуються (а.с. 20). Згідно витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №83 від 14.02.2023 року (а.с. 123) затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 124). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 150 СК України та статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 8 ч. 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 8 цього Закону встановлено право кожної дитини на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства», батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно п. 16, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків з не залежних від неї причин. Оцінивши надані стороною позивача докази, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо не займається вихованням дітей, байдуже ставиться до синів, не піклується про стан їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їх життям та здоров`ям. За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що передбачено ст. 150, 151, 155 Сімейного Кодексу України, а отже, на підставі ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, має бути позбавлений батьківських прав. Згідно зі статтею 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі №759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі №359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі №372/264/15-ц. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.10.2019 року по справі №751/6809/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно на кожну окремо дитину, але не менше 50 відсотків від встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.09.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. (а.с. 9-12). Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , при примусовому виконанні виконавчого листа №751/6809/19 від 31.10.2019, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, сукупний розмір заборгованості за період з 19.09.2019 року по 31.05.2022 року становить 96100 грн. (а.с. 16-17). Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаного розміру заборгованості по аліментам. Отже, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 19.09.2019 року по 31.05.2022 року, відповідно положенню частини 1 ст. 196 СК України, становить 96100 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, беручи до уваги заявлений позивачем розмір, а також розмір заборгованості по сплаті аліментів визначений державним виконавцем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 96100 грн. пені за прострочення сплати аліментів за період з 19.09.2019 року по 31.05.2022 року. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с.1). За таких підстав з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved