Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

09.12.2022 позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Семененко С.М. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час триває процес розірвання шлюбу, зокрема у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа за її позовом про розірвання шлюбу. Ще до укладення шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , а також за час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . З березня 2022 року вони з відповідачем проживають окремо, при цьому діти проживають разом із нею. Водночас, відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги для утримання дітей, у зв`язку із цим вони знаходяться на її повному утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Разом з тим, відповідач офіційно працевлаштований водієм на ТОВ «ТехноБудЦентр», інших дітей на його утриманні немає та стягнення за виконавчими документами не проводиться. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.12.2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Семененко С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав у ньому заведених та просив задовольнити. Додатково зазначив, що на даний час шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та суду пояснив, що позивачка з початком війни без його дозволу вивезла їх дітей за межі України та на даний час знаходиться в Ірландії де отримує щомісячну допомогу в розмірі 294 Євро. Крім того позивач [PERSON] при виїзді за кордон забрала усі їхні сімейні заощадження ( близько 3000 євро), а також усі золоті прикраси. Він розуміє свій обов`язок утримувати дітей та хоче його виконувати належним чином забезпечуючи дітей всім необхідним у випадку їх повернення на територію України. З приводу стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу) заперечує, проте погоджується щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 3-4 тисяч гривень на місяць на утримання двох дітей. Зазначив, що на даний час він офіційно працевлаштований водієм та отримує заробітну плату у розмірі 12-15 тисяч гривень на місяць. Крім того має на утримання батьків пенсійного віку. Таким чином, якщо він буде сплачувати аліментів у розмірі заявленому позивачем, він не буде мати змоги відкладати кошти на майбутнє дітей. Представник відповідача [PERSON] адвокат Берегуляк В.Ф. в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення позову та зазначив, що відповідач готовий утримувати дітей, проте лише за умови, що діти повернуться у України і він матиме змогу з ними бачитись. Просив, врахувати, що відповідач у грудні 2022 здійснив поштові перекази коштів на ім`я позивача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 20.07.2012 м. Марільяно Італійської Республіки, що підтверджується витягом із реєстру актів про одруження від 04.12.2012, акт №16 Ч.1. [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] , що слідує із витягу із акту про народження № 126 Ч.1С.А, виданого 03.11.2009 відділом РАЦС ПОЛЛЕНА ТРОККІЯ (Неаполь) та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із витягу з реєстру актів про народження виданого 24.04.2014 Міською радою м. Марільяно Провінція м. Неаполь. Як вбачається з будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серія [NUMBER] виданого Пенсійним фондом України 13.05.2019, [PERSON] , [INFO] , призначено пенсію за віком, терміном довічно. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серія [NUMBER] виданого Пенсійним фондом України 12.01.2015, [PERSON] , [INFO] , призначено пенсію за віком, терміном довічно. Як слідує із квитанцій АТ «Укрпошта» від 13.12.2022 та 30.12.2022 [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] кошти у сумі 2000 грн, призначення платежу на утримання дітей. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, водночас, сторони не дійшли згоди з приводу розміру матеріального утримання батьком спільних дітей. Положеннями статті 141\~СК України передбачено,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150\~СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~N789-XII\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ч.2 ст. 182 СК України). У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183\~СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач не заперечує свого обов`язку утримувати спільних з позивачем дітей, однак сторони не можуть досягти згоди, щодо розміру такого матеріального утримання. Суд зауважує, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала б при сумісному проживанні з обома батьками. Суд відхиляє посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають непрацездатних батьки пенсійного віку, оскільки жодних доказів здійснення такого утримання, як і його необхідності відповідач суду не надав. З приводу тверджень представника відповідача, щодо того, що відповідач готовий утримувати дітей, проте лише за умови, що діти повернуться у України і він матиме змогу з ними бачитись, то суд зауважує, що на відповідача, як батька неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] покладено обов`язок піклуватися про них та здійснювати їхнє утримання незалежно від того, проживають вони разом чи окремо. Водночас, згідно ч. 1 ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Зі змістом ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, якщо відповідачу чиняться перешкоди у його спілкуванні та у вихованні неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , він не позбавлений можливості, звернутися до органу опіки та піклування зі заявою про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а у випадку не виконання рішення органу опіки та піклування до суду з позовом про усунення таких перешкод. З приводу згоди відповідача про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, то суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, прерогатива обрання того чи іншого способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), належить одержувачу аліментів, а оскільки позивач обрала спосіб стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у частці від його доходу. Положеннями ст.\~191\~СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх дітей, та права дітей на належне матеріальне забезпечення, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного, щомісячно, починаючи з 09.12.2022 і до досягнення старшою дитиною повноліття. При цьому, суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved