Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У січні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 4500,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 24 грудня 2010 року між сторонами укладено шлюб. Від спільного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва 26 липня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Домовленості щодо матеріальної участі батька в утриманні доньки не було досягнуто. З моменту припинення сімейних відносин відповідач перестав матеріально забезпечувати дитину, жодного разу не надав кошти на її утримання, відмовляється виконувати батьківські обов`язки. Зазначає, що хоч і являється особою з інвалідністю ІІІ групи, змушена працювати, враховуючи економічну ситуацію в державі дитина потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення, у зв`язку з чим без участі відповідача в утриманні дитини не може самостійно повністю забезпечити та задовольнити її потреби, одягом і взуттям, якісними та достатніми продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги самостійно оплатити у разі потреби її лікування, відвідування необхідних гуртків та навчальних занять. В позовній заяві зазначає, що враховуючи рекомендації Всесвітньої організації охорони здоров?я, а також, виходячи із сьогоднішньої вартості продуктів харчування, мінімальний та без будь-яких надмірностей рівень харчування доньки становить 7000,00 грн в місяць. Крім того, щомісячно здійснюється оплата житлово-комунальних послуг за споживання електроенергії в розмірі та за квартиру в якій проживають з донькою в середньому в сумі становить 2381,00 грн. Щомісячно сплачує платежі до фонду класу в розмірі 100,00 грн щомісячно. З метою як фізичного так і розумового розвитку дитина відвідує три гуртки, з яких два бально-спортнивної хореографії, а також гурток з ліпки солоним тістом, за що сплачує 1000,00 грн. Також дитина відвідує кінотеатр, театр та музеї, на що щомісячно витрачає 150,00 грн. Крім того, навчання дитини у школі передбачає придбання усіх необхідних матеріалів для розумового та фізичного розвитку дитини, що становить 500,00 грн. на місяць. Середньомісячно мінімально необхідні витрати на утримання дитини складає не менше 9769,00 грн. Посилаючь на норми Сімейного кодексу України та Конвенцію про захист прав дитини просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено до судового розгляду на 22 лютого 2023 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позивачем вимоги та просив задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлявся судом за адресою останнього відомого місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву та клопотангя про відкладення розгляду справи відповідач не надіслав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Оболонського РУЮ в м. Києві, про що зроблено актовий запис № 2099, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 15 листопада 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, від спільного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] (а.с. 11). Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12). Позивач разом із донькою проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА [PERSON] , [INFO] , з 19 вересня 2017 року по 24 квітня 2018 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спір між сторонами виник з приводу недотримання відповідачем, як батьком малолітньої дитини, обов`язку по її утриманню. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Згідно з вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що може бути стягнутий з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки суд має урахувати матеріальний стан сторін. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Позивач у позові зазначає, що працює, проте не надає докази матеріального забезпечення. Відповідач до суду не з`явився, відомості щодо його матеріального стану відсутні. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачений прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років до 18 років становить 2833,00 грн. в місяць. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідач з позивачем не спілкується, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не приймає участь у розхвитку дитини, ймовірно знаходиться за кордоном. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, обов`язок обох батьків по утриманню дітей, а тому, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Документального підтвердження щомісячних витрат позивача на дитину в сумі 9769,00 грн. матеріали справи не містять. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі положення ст. 141 ЦПК України, стягує судові витрати за розгляд справи з відповідача на користь держави, за позовні вимоги, у розмірі 1073,60 грн., оскільки згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду із відповідним позовом позивач була звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial