Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

19.01.2023 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме що документи: трудова книжка від 21.03.1977 р., видана на ім?я « [PERSON] », диплом про закінчення Дністровського енергетичного технікуму [NUMBER] від 25.02.1978 р., диплом про закінчення Одеського ордена Трудового Червоного Прапора політехнічного інституту [NUMBER] від 26.06.1986 р., військовий квиток [NUMBER] , виданий повторно 12.10.1994 р. на ім?я « [PERSON] », медичні довідки від 30.03.2015 р. на ім?я « [PERSON] » та від 08.01.2016 р. на ім?я « [PERSON] », належать [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , що виданий 30.05.2000 р. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2023 року відкрито провадження у справі. Заявник в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказав, що заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту належності документів підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Справа про розірвання шлюбу за заявою особи, засудженої до позбавлення волі, може бути розглянута судом за участю представника такої особи. Справи окремого провадження не можуть бути передані на розгляд третейського суду і не можуть бути закриті у зв`язку з укладенням мирової угоди. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. У рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Судом встановлено, що 22.09.2022 р. [PERSON] звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. 29.09.2022 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області винесено рішення №155350013301 про відмову [PERSON] у призначення пенсії. В рішенні зазначено, що страховий стаж у заявника відсутній. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 21.03.1977 р., оскільки по батькові російською мовою « [PERSON] » не відповідає паспортним даним, період строкової військової служби згідно військового квитка, оскільки прізвище « [PERSON] » не відповідає паспортним даним, період навчання згідно диплома, оскільки ім?я українською мовою «[PERSON]» не відповідає паспортним даним. Рішення про відмову може бути переглянуте у разі надання додатково підтверджуючих документів. Судом встановлено, що в документах заявника, які підтверджують його страховий стаж та дають право на отримання пенсії за віком містяться помилки в прізвищі, імені та по-батькові, а саме: - в трудовій книжці від 21.03.1977 р. по-батькові заявника зазначено російською мовою « [PERSON] », що внесено з помилкою та не відповідає ані паспортним даним - « [PERSON] », ані відомостям свідоцтва про народження, виданого 20.01.1959 р. на російській мові - « [PERSON] »; - в дипломі про закінчення Дністровського енергетичного технікуму [NUMBER] , виданого 25.02.1978 р., зазначено російською мовою, що його видано « [PERSON] », що не відповідає ані відомостям свідоцтва про народження заявника, в якому прізвище ім`я по батькові вказано російською мовою « [PERSON] », ані паспортним даним заявника; - в дипломі про закінчення Одеського ордена Трудового Червоного Прапора політехнічного інституту [NUMBER] , виданого 26.06.1986 р., ім?я українською мовою «[PERSON]» не відповідає паспортним даним « [PERSON] »; - у військовому квитку [NUMBER] виданому повторно 12.10.1994 р. прізвище зазначено російською мовою « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним « [PERSON] » та відомостям свідоцтва про народження, виданого 20.01.1959 р. на російській мові « [PERSON] » Судом встановлено, що вказані невідповідності утворились через те, що при заповненні трудової книжки, дипломів про освіту, військового квитка були допущені помилки, а також через відмінність російського та українського правопису в документах та в паспорті громадянина України. Відомості у вказаних документах заповнювались відповідно до паспорта громадянина Української Радянської Соціалістичної Республіки радянського зразка, що був виданий на підставі російськомовного свідоцтва про народження заявника від 20.01.1959 р., відповідно до якого прізвище, ім?я та по-батькові значиться на російській мові « [PERSON] ». При цьому, судом встановлено, що при заповненні трудової книжки від 21.03.1977 р. допущено помилку в написанні по-батькові: замість « [PERSON] » написано « [PERSON] ». При видачі військового квитка [NUMBER] , виданого повторно 12.10.1994 р., прізвище вказано з однією буквою «л» замість правильного « [PERSON] ». При видачі диплому про закінчення Дністровського енергетичного технікуму [NUMBER] віл 25.02.1978 р. допущено помилки в написанні на російській мові прізвища та по-батькові. Стосовно невідповідності зазначення на українській мові імені в дипломі про закінчення Одеського ордена Трудового Червоного Прапора політехнічного інституту [NUMBER], виданого 26.06.1986 р., суд зазначає, що на час видачі вказаного документа вся документація в навчальному закладі Радянського Союзу велась російською мовою. В дипломі ж зазначали відомості як на російській, так і на українській мові. Однак, переклад на українську мову було здійснено, також, з помилкою: замість правильного запису «[PERSON]» записали «[PERSON]». Згідно правил українського правопису прізвища не перекладаються, однак їх написання має максимально відбивати звучання прізвищ у мові-оригіналі. При цьому, російська літера «и» передається через «і», якщо стоїть в прізвищі на початку слова, а також після приголосних (за винятком шиплячих і літери «ц», а також за винятком, коли «и» знаходиться у префіксі або суфіксі прізвища). Відтак, правильне написання ім?я заявника українською мовою « [PERSON] ». Тобто, в дипломі ім?я українською мовою зазначено неправильно. Судом встановлено, що паспорт громадянина України заявник отримав 30.05.2000 р., де його прізвище, ім?я та по-батькове перекладене з російської мови на українську мову та вказане як « [PERSON] ». Відповідно, відомості у вищевказаних документах не відповідають паспортним даним [PERSON] . У зв?язку з тим, що по-батькові в трудовій книжці від 21.03.1977 р., ім?я в дипломі [NUMBER] виданого 26.06.1986 року, прізвище в дипломі [NUMBER] від 25.02.1978 р., у військовому квитку [NUMBER] від 12.10.1994 р., зазначені з помилками, не співпадають з даними паспорта громадянина України заявника, пенсійні органи не мають можливості зарахувати йому страховий стаж. Вказане свідчить, що встановлення факту належності документів: трудової книжки від 21.03.1977 р., диплому [NUMBER] від 26.06.1986 р., диплому [NUMBER] від 25.02.1978 р., військового квитка [NUMBER] виданого повторно 12.10.1994 р., [PERSON] має значення для подальшої реалізації гарантованих конституційних прав на пенсійне забезпечення. Стосовно встановлення факту належності медичних довідок від 30.03.2015 р. на ім?я « [PERSON] » та від 08.01.2016 р. на ім?я « [PERSON] », суд відмовляє у задоволенні даної вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що довідки складені російською мовою Дністровською міською поліклінікою Міністерства охорони здоров?я та соціального захисту Придністровської Молдавської Республіки та затверджені відповідними печаткою і штампом. Суд звертає увагу заявника, що Придністровська Молдавська Республіка - самопроголошена держава у Східній Європі на території Придністров`я, яку міжнародна спільнота визнає частиною Молдови, її незалежність не визнає жодна країна-член ООН, в тому числі і Україна. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім?ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Згідно роз?яснень листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов?язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. В разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. В даному випадку, встановлення факту належності [PERSON] вище перелічених документів, окрім медичних довідок, породжує юридичні наслідки для заявника, тобто від цього залежить виникнення, зміна або припинення його права на пенсію за віком, оскільки документи підтверджують його страховий стаж. Судом встановлено, що розбіжності в написанні прізвища, ім?я та по-батькові заявника в документах носять формальний характер, а необхідність встановлення факту належності правовстановлюючих документів зумовлена неможливістю реалізації його прав в інший спосіб, а саме необхідне заявникові для реалізації права на пенсійне забезпечення. На підставі вказаних доказів суд вважає можливим частково задовольнити заяву про встановлення факту належності документів заявнику, а саме: трудової книжки від 21.03.1977 р., диплому про закінчення Дністровського енергетичного технікуму [NUMBER] від 25.02.1978 р., диплом про закінчення Одеського ордена Трудового Червоного Прапора політехнічного інституту [NUMBER] від 26.06.1986 р., військового квитка [NUMBER] , виданий повторно 12.10.1994 р. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просив заявник, та не потребує вчинення додаткових дій щодо його виконання.

Outcome: partial