Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

В грудні 2022 року керівник Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області звернувся до суду з позовом, в якому просив конфіскувати у власність держави в особі позивача належну громадянці російської федерації [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення: площею 0,2742 га, кадастровий номер 6823686201:01:002:0073, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] ; а також стягнути з відповідачки на користь Хмельницької обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору за пред`явлення позову у сумі 2481 грн. та за заяву про його забезпечення в сумі 1240,50 грн. В обґрунтування вимог прокурор вказував, що дана позовна заява вжита на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері. Реалізуючи надані законом повноваження та з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави у суді, Шепетівською окружною прокуратурою вивчено стан додержання вимог законодавства України щодо використання земель сільськогосподарського призначення та встановлено, що за [PERSON] 04 квітня 2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2742 га з кадастровим номером 6823686201:01:002:0073, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру власницею даної земельної ділянки є [PERSON] , котра є громадянкою російської федерації. Однак, після набуття земельної ділянки у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину, відповідачка, грубо порушуючи вимоги національного законодавства, зокрема вимоги ч.4 ст.81 ЗК України, її протягом року не відчужила, а відтак є підстави для конфіскації земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність держави. Таким чином, прокуратурою встановлені порушення вимог чинного законодавства, які до теперішнього часу не усунуто, що свідчить про бездіяльність уповноваженого суб`єкта владних повноважень щодо нездійснення захисту інтересів держави, у зв`язку з чим вбачаються підстави для звернення до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Одночасно керівник Шепетівської окружної прокуратури звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку та встановлення заборони для [PERSON] розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання зазначеної вище земельної ділянки з іншими земельними ділянками. Ухвалою судді від 02 січня 2023 року задоволено заяву про забезпечення позову. 06 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. При розгляді справи прокурор Сеньков О.О. позов підтримав та просив вимоги Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави задовольнити з наведених у заяві підстав. Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, у судове засідання не з`явився, направивши суду 06 лютого 2023 року письмові пояснення, в яких позов заявлений прокурором підтримав та поросив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом публікації на веб-порталі судової влади України оголошення про виклик та надсиланням судової повістки за зареєстрованою адресою постійного місця проживання в Україні. Від неї не надійшло повідомлення про причини неявки чи відкладення розгляду справи, а також не подано відзив на позовну заяву тому. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази по справі, суд зазначає наступне. Встановлено, що за [PERSON] 04 квітня 2019 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстровано право власності на земельну ділянку за цільовим призначеням для ведення особистого селянського господарства площею 0,2742 га з кадастровим номером 6823686201:01:002:0073 (реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1803190368236), що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки № 313914018 від 01.11.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власницею даної земельної ділянки є [PERSON] . Відповідачка є громадянкою російської федерації, яка 13 вересня 2017 року документована УДМС України в Хмельницькій області посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] , строком дії до 05 лютого 2024 року. Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст.19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. У відповідності до ч.5 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною ч.2 ст.81 названого Кодексу передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Правовідносини, пов`язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т.ч. іноземними громадянами, врегульовано ч.4 ст.81 ЗК України, якою передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно вимог ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6823686201:01:002:0073 [PERSON] набула з 04 квітня 2019 року після державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Бондар Н.М. Однак, у подальшому й по даний час земельну ділянку нею самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч.4 ст.81 ЗК України, про що вказано вище. Згідно пункту "е" ч.1 ст.140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п."в" ч.1 ст.143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст.145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки [PERSON] протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку надану для ведення особистого селянського господарства: площею 0,2742 га з кадастровим номером 6823686201:01:002:0073, що знаходиться по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, її не відчужила, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Згідно положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1, зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст.348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. У відповідності до ч.4 ст.145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Виходячи з викладеного позовні вимоги Шепетівської окружної прокуратури підлягають повному задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі даного позову Хмельницькою обласною прокуратурою було сплачено судовий збір за пред`явлення позову у сумі 2481 грн. та за заяву про його забезпечення в сумі 1240,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2816 від 27 грудня 2022 року, а позов прокурора було задоволено у повному обсязі, тому з відповідачки на користь прокуратури слід стягнути 3721,50 грн. судового збору. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Полонського районного суду від 02 січня 2023 року по даній справі № 681/1281/22, провадження № 2-з/681/13/2022, суд вказує наступне. Відповідно до ч.ч.7, 8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Приймаючи до уваги, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту земельних ділянок та заборони [PERSON] вчиняти певні дії стосовно земельної ділянки, а тому такі заходи забезпечення позову продовжують діяти у відповідності до положень ст.158 ЦПК України.

Outcome: approved