Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд стягнути з АТ «АБ «РАДАБАНК» суму середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та суми компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів виплати, що складає 47330 грн. 91 коп., моральну шкоду в розмірі 20\~00 грн. та судовий збір в розмірі 992,40 грн. Стислий виклад позиції позивача. У період з 26.08.2021 по 01.03.2022 вона перебувала у трудових відносинах з АТ «АБ «РАДАБАНК». 01 березня 2022 року її звільнено за угодою сторін. В день звільнення 01.03.2022 відповідач не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату лікарняних. 27 травня 2022 року на банківський рахунок позивача були зараховані грошові кошти з призначенням платежу: виплата лікарняних за рахунок підприємства після звільнення у сумі 241,20 грн. та виплата лікарняних за рахунок ФСС з ТВП після звільнення у сумі 845,10 грн. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум в день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, позивачка обчислила, що відповідач має сплатити позивачу середній заробіток та компенсацію з 02.03.2022 по 27.05.2022 в розмірі 47330,91 грн. Оскільки з 21.03.2022 позивачка перебуває на обліку як безробітна, такі дії з боку відповідача нанесли їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 20\~000 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. У лютому 2022 року [PERSON] декілька днів не працювала у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю внаслідок захворювання: з 17.02.2022 по 21.02.2022, з 22.02.2022 по 25.02.2022, з 28.02.2022 по 04.03.2022. Після надходження інформації про причини відсутності [PERSON] на робочому місці, виникла необхідність у здійсненні перерахунку сум до виплати після звільнення з урахуванням виплат у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Позивачка у день звільнення 01.03.2022 не працювала та вимогу про розрахунок не пред`являла. На картковий рахунок позивачки перераховано 1981,09 грн., що є повною сумою відомою роботодавцю на момент звільнення. Про невідповідність нарахованих та виплачених сум позивачка не зазначала. Враховуючи, що станом на звільнення позивачка все ще перебувала на лікарняному, а отже такі листки непрацездатності мали набути статусу «готовий до сплати» 04.03.2022 та другий листок 11.03.2022, це значить вже після звільнення позивачки. Впроваджений на території України воєнний стан позбавив роботодавця впродовж певного періоду часу своєчасно обробляти електронні листки непрацездатності, оскільки робота вебпорталу Пенсійного фонду був заблокований. Після відновлення його роботи отримано та підтверджено відомості про наявність на ім`я позивачки листків тимчасової непрацездатності у зв`язку із чим виплачено 241,20 грн. Такі виплати були здійснення до пред`явлення позовної заяви, що унеможливлює настання наслідків ст. 117 КЗпП України. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії вчинені в рамках цивільної справи. Ухвалою судді від 02 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09 січня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 10 січня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій він вважає, що всі виплати мають бути здійснені працівникові з у день його звільнення. Після звільнення працівнику починає нараховуватися середній місячний заробіток за весь період затримки розрахунку. 23 лютого 2023 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без нього участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно з наказом № 124/4-К від 25.08.2021 [PERSON] з 26.08.2021прийнята на роботу на посаду «головний менеджер з продажів продуктів корпоративного бізнесу Центрального регіонального департаменту АТ «АБ «РАДАБАНК». На підставі заяви [PERSON] від 10.02.2022 згідно наказу Ne 28/1-К від 28.02.2022 останню було звільнено із займаної посади з 01.03.2022 згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно платіжної інструкції № 15275 від 01.03.2022, на «картковий рахунок» [PERSON] перераховано 1981,09грн., призначення платежу - згідно наказу про звільнення. У лютому 2022 року [PERSON] певний час не працювала у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, а саме: 17.02.2022 по 21.02.2022 (номер випадку непрацездатності 3805252), з 22.02.2022 по 25.02.2022 (номер випадку непрацездатності 3805252), та з 28.02.2022 по 04.03.2022 (номер випадку непрацездатності 4025320). Згідно видаткового касового ордеру №6745 [PERSON] 27.05.2022 виплачена сума 241,20 грн. призначення платежу виплата лікарняних за рахунок підприємства після звільнення. Згідно видаткового касового ордеру №10723 [PERSON] 27.05.2022 виплачена сума 854,10 грн. призначення платежу виплата лікарняних за рахунок ФСС з ТВП після звільнення. Норми права застосовані судом. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно положень статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом),але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно пунктів 1, 2 частини 2статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застраховані особи зобов`язані: надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Законута своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови або зміни розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг. Відповідно до частини 2статті 22\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст. 30 цього Закону, матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності). Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність. Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Відповідно до положень ч.1\~ст. 32 цього Закону\~- документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Висновки суду. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що грошові кошти у сумі 241,20 грн. та 854,10 грн. були сплачені [PERSON] після звільнення на підставі листків непрацездатності №3805252-2007485289-1 та №4025320-2007694750-1. Фактично грошові кошти у зазначеній сумі були сплачені позивачеві 27 травня 2022 року. При цьому, позивачем також не оспорюється, що недоплачені у день звільнення суми\~це саме виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за час перебування на лікарняному з 22.02.2022 по 25.02.2022 та 28.02.2022 по 04.03.2022 року. Віднесення допомоги по тимчасовій непрацездатності до виплат при звільненні, передбачених статтею 116 Кодексу законів про працю України, як-то стверджує позивач, не є вірним, оскільки дані виплати врегульовані спеціальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким чітко регламентована «незалежність» останніх від дати звільнення. Виходячи з вищевикладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити, так як невиплачені при звільненні позивачу суми вже сплачені на її рахунок 27.05.2022 року, отже заборгованості відповідача перед позивачем внаслідок його звільнення на час звернення з позовом та вирішення справи не існує, судом не встановлено і вини відповідача у невиплаті належних при звільненні сум у визначені ст.\~116\~КЗпП України строки, а тому і підстав вважати порушеними трудові права [PERSON] на час розгляду справи немає, а отже і підстави для застосування положень\~ст. 117 КЗпП України\~та покладення на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні відсутні. Враховуючи, що вимога про стягнення моральної шкоди була похідною від вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, у задоволенні якої судом було відмовлено, а отже і вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed