Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~16 лютого 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що 15.12.2018 року в Кобеляцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано\~ шлюб\~ (актовий\~ запис\~ №\~ 78)\~ між\~ [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинено. Причиною розпаду сім`ї стали постійні сварки, втрата поваги один до одного, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виховання дитини. Тому [PERSON] прохала розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований Кобеляцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 78; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.18-20). 08 березня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] визнає позов у частині розірвання шлюбу, але не визнає пред`явлені позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів. Від попереднього шлюбу з [PERSON] відповідач має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] [PERSON] має усну домовленість з [PERSON] про добровільну сплату аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Відповідач уважає, якщо судом буде призначено сплату аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання двох неповнолітніх дітей щомісячно, утримуватиметься половина доходу (заробітку), що суперечить п. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України. При народженні дітей від різних матерів, діти яких мають рівні права на отримання аліментів, сумарно складають 1/3 (33%) доходу платника аліментів та діляться порівну на двох дітей, тобто по 16,5% на кожну дитину. Після подання даної позовної заяви домовленість між [PERSON] та його колишньою дружиною [PERSON] була змінена і тепер [PERSON] буде сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Відповідач стверджує, що призначення стягнення аліментів на користь позивачки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно буде порушувати права іншої його дитини. Таким чином, [PERSON] прохав зменшити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково за обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що 15 грудня 2018 року Кобеляцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що було зроблено актовий запис № 78 (а.с.9). Сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має суттєве значення. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки та відновлювати їх позивач наміру не має. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище « [PERSON] ». Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно довідки Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області № 234 від 27.01.2023 року (а.с.11), за адресою:\~ [ADDRESS] такий склад сім`ї: [PERSON] , її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Судом встановлено, що на даний час відповідач [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Малолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Від попереднього шлюбу з [PERSON] відповідач має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.26). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.05.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.27). Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач посилався на те, що крім сина [PERSON] , [INFO] , він\~ утримує ще сина [PERSON] , [INFO] , від попереднього шлюбу з\~ [PERSON] . При\~ цьому\~ розмір\~ аліментів\~ на\~ утримання\~ дитини [PERSON] , [INFO] , визначається за усною домовленістю одержувача таких аліментів, тобто не на підставі рішення суду. Суд звертає увагу, що надання малолітнім дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Викладене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 року (справа № 712/4702/19). Сам по собі факт народження у відповідача дитини від попереднього шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання іншої дитини [PERSON] , [INFO] . Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 (справа № 565/2071/19). Наявність дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів та не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів. Таким чином, хибними є твердження відповідача відносно того, що наявність другої дитини впливає на встановлення розміру аліментів. Оскільки малолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, із [PERSON] слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому стягнення аліментів слід проводити з дня подачі позову до суду 16 лютого 2023 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Позивачку звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання позову про розірвання шлюбу, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивачки за попередній календарний рік. Крім цього, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», під час розгляду справи в усіх судових інстанціях від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Із наведеного слідує, що при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору. Отже, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі по 1073,60 гривень за кожну із двох позовних вимог, що становить 2147,20 гривень.\~\~

Outcome: approved