Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

У листопаді\~2022\~року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 21 січня 2022 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за № 3210122-04 від 21 січня 2022 року, за умовами якого він передав відповідачу у борг 113256,00 грн., еквівалент 3960,00 доларів США, а останній зобов`язувався повернути йому борг у строк до 21 травня 2022 року. На підтвердження укладення договору позики, відповідач також надав йому розписку від 21 січня 2022 року. Позивач зазначав, що після спливу строку договору, відповідач борг не повернув. Станом на 21 травня 2022 року заборгованість відповідача за договором позики складає 160350,24 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором від № 3210122-04 від 21 січня 2022 року в розмірі 160350,24 грн., що по курсу в АТ КБ «Приватбанк» станом на 02 листопада 2022 року є еквівалентом 4039, 22 доларів США та складається з: 157212,00 грн. сума основного боргу, 3144,24 грн. неустойка (пеня) за прострочення виконання зобов`язання, що станом на 02 листопада 2022 року дорівнює еквіваленту 79,20 доларів США, витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 29). Ухвалою суду від 24 січня 2022 року підготовче провадження по справі було закрите та призначено справу до судового розгляду (а.с. 36). \~ \~ \~ \~Позивач та його представник, діючий за ордером від 02 листопада 2022 року та договором про надання правової допомоги у цивільній справі від 02 вересня 2022 року в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 31). \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 38, 46, 47). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 21 січня 2022 року між сторонами було укладено договір позики за № 3210122-04 від 21 січня 2022 року (а.с. 12-13). Крім того, на підтвердження укладення з позивачем договору позики, відповідач надав розписку від 21 січня 2022 року (а.с. 11). За умовами договору позики № 3210122-04 від 21 січня 2022 року та розписки від 21 січня 2022 року, позивач передав відповідачу у борг 113256,00грн., еквівалент 3960,00 доларів США, а останній зобов`язувався повернути йому борг у строк до 21 травня 2022 року. Позивач свої зобов`язання за договором позики № 3210122-04\~від 21\~січня 2022\~року виконав та передав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 113256,00 грн. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. Згідно ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до договору позики та розписки від 21 січня 2022 року позивач передав відповідачу грошові кошти в гривнях, тому і повернути борг зобов`язаний в гривнях, а саме в сумі 113256,00грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надав суду належним чином завірену копію договору позики від 21 січня 2022 року та розписку відповідача від 21 січня 2022 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Будь-яких доказів виконання у повному обсязі відповідачем своїх зобов`язань, згідно умов договору, та які передбачені ст. 545 ЦК України, матеріали справи не містять. З урахуванням\~наведеного,\~суд прийшов\~до висновку,\~що наявність\~договору позики\~№ 3210122-04\~від 21\~січня 2022\~року та розписки\~від 21\~січня 2022\~року у позивача та відсутність у відповідача розписки є доказом факту невиконання грошових зобов`язань з боку останнього. Отже, суд вважає, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 113256,00грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 113256,00 грн. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Строк повернення відповідачем коштів за договором позики від 21 січня 2022 року встановлений 21 травня 2022 року. Статтею 611\~ЦК України\~визначено,\~що у\~разі порушення\~зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором або\~законом. Відповідно до вимог п. 10 Договору позики за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Отже сума неустойки відповідно до вимог п.10 Договору складає: 221981,76 грн. 113256,00 грн. х 1% = 1132,56 грн. х 196 днів = 221981,76 грн. Оскільки позивач просить суд стягнути на його користь неустойку в розмірі 3144,24 грн., а суд не може вийти за межі позовних вимог, то з відповідача слід стягнути неустойку в розмірі 3144,24 грн. Отже загальна сума боргу складає 116400,24 грн. (113256,00 грн. + 3144,24). Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до додаткової угоди № 12 від 20 вересня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 02 вересня 2022 року гонорар із надання правової допомоги клієнту у цивільній справі про стягнення заборгованості із [PERSON] за договором позики складає 40 відсотків від основної суми заборгованості за договором позики (за повний супровід даної справи в суді першої інстанції (первинний наданих документів, підготовка позовної заяви та необхідних документів, їх оформлення та подання до суду згідно ЦІК України, участь (за потребою) у судових засіданнях під час розгляду справи (в тому числі й режимі відеоконференції), складання процесуальних заяв та документів тощо). Розмір гонорару при розгляді справи є остаточним та не підлягає збільшенню (а.с.18-19, 20). Оскільки, відповідач не надавав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, то суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають задоволенню, а саме в розмірі 45302,40 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~ \~ \~ \~При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 1603,56 грн. Оскільки судом позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 1164,00 грн.

Outcome: partial