Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: визнати за ним право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] , на вказаний житловий будинок, виданого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. в порядку заміщення державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори від 11 грудня 2018 року за реєстром № 936; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 29368870 від 11 грудня 2018 року, на житловий будинок [ADDRESS] ; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 29374349 від 11 грудня 2018 року, вчинений державним реєстратором - державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. на житловий будинок [ADDRESS] ; стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті його матері - [PERSON] залишилося майно, а саме: 39/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , а також частина житлового будинку [ADDRESS] . Він єдиний спадкоємець після смерті матері, оскільки його рідні сестра - [PERSON] та брат - [PERSON] відмовились від прийняття спадщини. 10.03.2020 постановою державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори Коберник С.О. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки його в цілому зареєструвала відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. в порядку заміщення державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори від 11 грудня 2018 року за реєстром № 936. Остання не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , однак протиправно заволоділа чужим майном. Разом з тим, державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчук Володимир Іванович, який видавав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.12.2018 за реєстром № 936 на весь спірний житловий будинок, допустив порушення Закону України «Про нотаріат». Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позов та надання доказів в обґрунтування заперечень. 05.11.2021 відповідачем до суду подано відзив на позов, в якому [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки [PERSON] створював перешкоди при оформленні спадщини; не надано доказів того, що він особисто звертався до відповідача після оформлення спадщини з вимогою вчинити правильний розподіл спадкового майна; вина відповідача щодо неправомірних дій нотаріуса відсутня; позивачем не вчинялись дії щодо притягнення нотаріуса до відповідальності. Від третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] та Хорошівської селищної ради надійшли заяви, згідно з якими вони підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити. Ухвалою суду від 07.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимогивизнав, однак просив відмовити позивачу в стягненні судового збору з [PERSON] . Зазначив, що позивач не зареєстрував право власності на спірний будинок у встановленому порядку, не надав свідоцтво про право на спадщину ні в БТІ, а ні в [PERSON] і, як наслідок, нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину відповідачу. Крім цього, позивачем жодним чином не оскаржувались дії нотаріуса. Стаття 263 ЦПК України\~регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.11.2011, серія [NUMBER] (а.сп.14). Позивач є сином [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 07.09.1965, серії [NUMBER] (а.сп.13). Після смерті спадкодавця - [PERSON] залишилося майно, зокрема, частина житлового будинку [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 20.02.1992 року. Дане свідоцтво було зареєстроване реєстрі за №237, а також вчинено реєстраційний напис в МБТІ про право приватної власності за [PERSON] (а.сп.22-23). [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] як її єдиний спадкоємець, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 04.09.2014, видане на майно, а саме, 39/100 частин житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 106 кв. м. За змістом даного свідоцтва про право на спадщину дочка померлої, [PERSON] , та син померлої, [PERSON] , відмовились від спадщини (а.сп.15). 04 вересня 2014 року Державним нотаріусом Третьої Житомирської нотаріальної контори Висоцьким Д.І., в порядку заміщення державного нотаріуса Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 39/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . 10 березня 2020 року постановою державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори Коберник С.О. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . Підставою відмови нотаріуса стало те, що спірний будинок в цілому (1/1) зареєструвала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. в порядку заміщення державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори від 11 грудня 2018 року за реєстром № 936 (а.сп.24). Згідно матеріалів спадкової справи № 98/2018, яка була заведена Державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. в порядку заміщення державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори, вбачається, що останнім 11.12.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зроблено запис про право власності 29368870, відповідно до якого [PERSON] , яка померла [INFO] , є власником 1/1 частини житлового будинку [ADDRESS] . Також цим же державним нотаріусом 11.12.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зроблено запис про право власності 29374349, відповідно до якого [PERSON] є власником 1/1 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.сп.132). 11.12.2018 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] (а.сп.134). Оскільки [PERSON] не є спадкоємцем після смерті матері позивача [PERSON] , померлої [INFO] , а державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчук Володимир Іванович, який видавав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, порушив положення Закону України «Про нотаріат», тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до положень\~статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~статтею 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою\~статті 1220 ЦК України\~передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Статтею 1261 ЦК України\~визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою\~статті 1268 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини першої\~статті 1278 ЦК України\~частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою\~статті 1296 ЦК України. Відповідно до\~статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно з частиною першою\~статті 1300 ЦК України\~за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до\~статті 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі№ 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним,\~порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно пункту 1.2. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок) при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12. глави 10 розділу 11 Порядку). При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14. глави 10 розділу 11 Порядку). Пунктом 4.15. глави 10 розділу II Порядку встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме частина житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.02.1992 року. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] як її єдиний спадкоємець, а тому має право на оформлення права власності на вказане спадкове майно. Всупереч зазначеного, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] в цілій частині та проведено нотаріусом реєстрацію права власності на вказане майно за [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , про що зроблено відповідні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відтак, державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчук В.І., провів нотаріальні дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 грудня 2018 року за реєстром № 936 всупереч нормам вищевказаного законодавства, що призвело до передачі у власність іншій особі спадкового майна позивача, а саме 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] . З огляду на положення статті 1301 ЦК України, а також визнання відповідачем позовних вимог, про що зазначив представник відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , а також визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] , на вказаний житловий будинок. Відповідно, підлягають до задоволення похідні вимоги позивача про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 29368870 від 11 грудня 2018 року та номер запису про право власності 29374349 від 11 грудня 2018 року, вчинені державним реєстратором - державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. на житловий будинок [ADDRESS] . На підставі частини 1\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~, у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 гривень. Підстав для покладення судових витрат на [PERSON] , з огляду на положення ч.9 ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає, оскільки представником відповідача не доведено належними доказами зловживання позивачем процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій останнього.

Outcome: approved