Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , через свою представницю - адвоката Давигору Світлану Анатоліївну, звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , пайовий внесок за яку був виплачений померлим за життя, що підтверджується довідкою Черкаського ЖБК «Зв`язківець» №27 від 18.07.2013. На день смерті, [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено, померлий, [PERSON] , заповіту не залишив. Проте, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, вона, [PERSON] , як донька померлого, є спадкоємцем першої черги і має право на оформлення спадщини. Позивачка також вказує, що до Другої черкаської нотаріальної контори, після смерті батька, [PERSON] , звернулися вона, в інтересах якої діяла [PERSON] , [PERSON] та матір померлого - [PERSON] . [PERSON] від своєї частки у спадщині відмовилася на користь [PERSON] . Тобто спадкоємців на спадщину померлого виступало 5 осіб, кожному по 1/5 частині. Крім того, у листопаді 2022 року, вона звернулася до нотаріальної контори з проханням переоформити спадкові права після смерті батька [PERSON] , але нотаріусом було відмовлено у переоформленні спадкових прав. Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову №2382/02-31 від 01.12.2016, наданої державним нотаріусом Другої черкаської ДНК, вона дійсно являється спадкоємцем, який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, із наданих документів, нотаріусу не вдалося встановити повний склад спадкового майна через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, а їх ненадання позбавляє можливості нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з цим, у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтв про право на спадщину та роз`яснено право на звернення до суду за вирішенням питання спадкування. У позовній заяві зазначено, що оформити право власності на 1/5 частину квартиру [ADDRESS] у нотаріальному порядку вона не може, у силу того, що померлий, [PERSON] , будучи членом ЖБК виплатив пайовий внесок за квартиру 30.05.1985 у сумі 4900,00 рублів, однак оформити право власності за життя не встиг. З довідки КП «ЧООБТІ» від 31.10.2012 вбачаться, що по обліку БТІ у м. Черкаси будинка (домоволодіння, квартири), належної на праві приватної власності за гр. [PERSON] , 1942 р.н. не зареєстровано. До того ж, на даний час у неї наявний технічний паспорт на квартиру, з якого вбачається, що лише у 2016 році була проведена технічна інвентаризація. Разом з тим, на запит адвоката було повідомлено, що документу, який посвідчував право власності за померлим, [PERSON] , у КП «ЧООБТІ» немає, адже після виплати пайового внеску, [PERSON] , повинен був зареєструвати право власності та отримати реєстраційне посвідчення, оскільки квартира залишається кооперативною, і єдиним документом було саме реєстраційне посвідчення. Позивачка звертає увагу на те, що 4/5 частин квартири [ADDRESS] оформлено іншими спадкоємцями, а саме: -на підставі рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси у справі №711/115/17 від 22.03.2018 за [PERSON] визнано право власності на 3/5 частин квартири; -на підставі рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси у справі №711/7969/18 від 30.01.2019 за [PERSON] визнано право власності на 1/5 частин квартири після смерті її матері - [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті свого сина - [PERSON] . Відповідно, на даний час не успадкованою залишається 1/5 частина квартири, яка належить їй, [PERSON] , з дати прийняття спадщини. Враховуючи викладені вище обставини, позивачка просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 19.12.2022 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по справі. 02.03.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представниця позивачки - адвокат Давигора С.А. підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі на підставі обґрунтування, наведеного у позовній заяві та з урахуванням доказів, які додані до неї. У судове засідання позивачка, [PERSON] , не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. У судовому засіданні відповідачка, [PERSON] , не визнала заявлені позовні вимоги, оскільки, як зазначила, [PERSON] не допомагала своєму батькові, [PERSON] , якому належна спірна квартира. При цьому, зазначила, що [PERSON] є її рідним братом. У судове засідання відповідач, [PERSON] , не з`явився. 23.02.2023 подав до суду письмову заяву про визнання позову. Крім того, зазначив, що 3/5 частки спірної квартири він визнав за собою у судовому порядку, а 1/5 частка даної квартири належить позивачці за законом. Розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідачами не подано відзив на позов. Заслухавши думку учасників справи, вивчивши заяви по суті справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] про, що 04.01.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану по м. Черкаси Черкаського міськвиконкому складено відповідний актовий запис № 34 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20.10.1998 (а.с. 9). [INFO] , після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді кооперативної квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки Черкаського Житлово-будівельного кооперативу № 47 «Зв`язківець» № 27 від 18.07.2013, - власником кооперативної квартири [ADDRESS] являється [PERSON] , який помер [INFO] . Станом на 30.05.1985 сума паю 4900 руб. 00 коп. виплачена повністю (а.с. 12). До того ж, відповідно до довідки Черкаського Житлово-будівельного кооперативу № 47 «Зв`язківець» від 29.08.2016 № 35, - сума паю на квартиру [ADDRESS] , виплачена повністю (а.с. 11). Згідно з відомостями технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , технічна інвентаризація вказаної квартири була проведена 27.12.2016 (а.с. 15-17). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.08.1985, [INFO] народилася [PERSON] , про що зроблено запис за № 1308. У графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 10). Тобто, позивачка, [PERSON] , є дочкою померлого [PERSON] . За інформацією, наданою на запит суду Другою черкаською державною нотаріальною конторою за № 265/01-16 від 15.02.2023 (а.с. 114), - після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , звернулися: 1) мати померлого - [PERSON] , [INFO] із заявою про прийняття спадщини (а.с. 117); 2) [PERSON] , [INFO] , яка діяла від імені та в інтересах неповнолітньої дочки, [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини (а.с. 118); 3) дочка померлого - [PERSON] , [INFO] із заявою про прийняття спадщини (а.с. 119); 4) дружина померлого - [PERSON] , [INFO] із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь дочки померлого - [PERSON] (а.с. 120). Свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] не видавались. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 71489598 від 15.02.2023, - заповіт померлим [INFO] [PERSON] , не складався (а.с. 115). 01.12.2016, [PERSON] звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , під час розгляду заяви Друга черкаська державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та винесла постанову про нотаріальну відмову, у зв`язку з ненаданням заявницею правовстановлюючих документів на майно, що належало померлому (а.с. 13) Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України) Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Суд звертає увагу на те, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником (ст. 384 ЦК України). За змістом ст. 15 Закону України «Про власність» у редакції від 11.04.1995 член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Тобто сплата пайового внеску вважалася підставою виникнення права власності на нерухоме майно, державна реєстрація якого не вимагалася. Крім того, відповідно до п. 5-1 постанови Пленуму ВСУ №9 від 18.09.1987р. «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», яка чинна на час розгляду справи, - судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України "Про власність" (697-12) член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, - у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Тобто, статтею 15 Закону України «Про власність» визначено, що член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01.07.1990 набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Такі висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду України у справі № 6-138цс13 від 18.12.2013. Крім того, враховуючи положення ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (2004 року) та роз`яснення, які висвітлені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки [PERSON] помер [INFO] , то до правовідносин у частині визнання права власності на спадкове майно після його смерті, повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, які чинні на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Судом встановлено, що [PERSON] , за життя, заповіт не залишив, то у даному випадку спадкування здійснюється за законом. За приписами ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з ст. 527, ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У ході судового розгляду також встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2018 по справі № 711/115/17 за позовом [PERSON] до Черкаської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] , Черкаської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом, - визнано за [PERSON] право власності на спадщину у вигляді 3/5 частин квартири [ADDRESS] , з яких 1/5 частина квартири після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] та 2/5 частин після смерті сестри, [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 19-21). Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 30.10.2018, - апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2018 без змін. Отже, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2018 по справі № 711/115/17 набрало законної сили 30.10.2018. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.01.2019 по справі № 711/7969/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом - визнано за [PERSON] , [INFO] право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , на спадщину у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , що помер [INFO] (а.с. 23-25). Вказане судове рішення набрало законної сили 04.03.2019. Як вбачається з доданої до позовної заяви інформаційної довідки №315945516 від 24.11.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] (розмір частки - 1/5) та [PERSON] (розмір частки - 3/5) (а.с. 26). Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу і на норми ЦК України. Так, нормами чинного ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216-1218 ЦК України) Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Крім того, частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, судом встановлено, що позивачка, [PERSON] , є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька, [PERSON] . До того ж, встановлено, що за життя, батько позивачки - [PERSON] , як член кооперативу, повністю виплатив пайові внески за нерухоме майно (квартиру [ADDRESS] ), а тому кооперативна квартира, яка спочатку була власністю кооперативу як юридичної особи, після повної виплати членом кооперативу пайового внеску перейшла у його приватну власність як фізичної особи і, відповідно, після смерті особи включена до складу спадщини. Також встановлено, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно і можливості отримати їх оригінали чи дублікати, немає. Беззаперечним є той факт, що спадкодавець [PERSON] за життя повністю сплатив пайові внески за квартиру, набув право власності на неї, але не оформив документи про право власності на це нерухоме майно. За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачкою обрано вірний спосіб захисту, враховуючи норми цивільного законодавства, оскільки іншим шляхом поновити своє порушене право та майновий інтерес, не є можливим. На думку суду, через відсутність у спадкоємиці [PERSON] належного правовстановлюючого документу, на квартиру [ADDRESS] , вона позбавлена можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на вказану вище 1/5 частку квартири, яку вона має право успадкувати за законом, перешкоджає їй оформити спадкові права, внаслідок чого їй постановою від 01.12.2016 відмовлено державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. На думку суду, доводи заперечень відповідачки [PERSON] щодо пред`явлених позивачкою і до неї позовних вимог, є безпідставними. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи позицію відповідачів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме слід визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на 1/5 частину квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Вказане судове рішення, як на думку суду, не порушує права будь-яких осіб і є законним та справедливим. Судові витрати позивачка залишила за собою. На підставі ст.ст. 328, 1216-1222, 1258, 1261, 1267, 1268 ЦК України,

Outcome: approved