Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

12 грудня 2022 року до суду поштою надійшла позовна заява представника позивача адвоката Кравченко О.В., яка відповідно до відтиску штемпелю на конверті відправлена 09 грудня 2022 року, до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання у сумі 324298,38 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивачка, [PERSON] , [INFO] , є дочкою відповідача, [PERSON] . 31 серпня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 336/2330/21, згідно з яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 року на період навчання по - 30.06.2024 року. 06 грудня 2021 року Запорізький апеляційний суд прийняв постанову у справі № 336/2330/21, згідно з якою зазначене рішення Шевченківського районного суду від 31.08.2021 року залишив без змін. 14 грудня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя видав позивачці виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 року на період навчання по 30.06.2024 року. Задля примусового виконання вказаного рішення [PERSON] звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у результаті чого було відкрите виконавче провадження ВП 70164814. що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2022. Попри це, свій батьківський обов`язок з утримання повнолітньої дочки відповідач належним чином не виконує. Станом на 29.11.2022 року у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі 324 298,38 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. 29.11.2022 року. Згідно з рішенням суду аліменти з відповідача підлягають стягнення, починаючи з 27 березня 2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] сплачував аліменти несвоєчасно, не регулярно і не в повному обсязі. У квітні 2022 року він сплатив 10000,00 грн., у травні 2022 року - 20000,00 грн., у червні 2022 року - 10000,00 грн., у липні 2022 року - 10000,00 грн., у серпні 2022 року - 26000,00 грн., у вересні 2022 року - 12267,46 грн. Зазначені кошти у сумі 88267,46 грн. зараховані на погашення заборгованості за квітень-серпень 2021 року. Заборгованість з вересня 2021 року по жовтень 2022 року залишається не погашеною. Право на отримання неустойки за квітень 2021 року виникло у позивача 01 травня 2021 року. З огляду на часткове погашення [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів, загальна кількість днів прострочення аліментних платежів, починаючи з вересня 2021 року становить 435 днів. Загальна сума неустойки (пені) становить 1 098 178,09 грн. Водночас, приписи ст. 196 СК України обмежують розмір пені за прострочення сплати аліментів 100 відсотками заборгованості з їх сплати, а тому стягненню з відповідача підлягають 324 298,38 грн. Оскільки [PERSON] добровільно не сплачує аліменти на утримання дочки, у тому числі заборгованості зі сплати аліментів, позивачка звертається до суду з цим позовом, та просить стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання у сумі 324 298,38 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. 17 січня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від представника відповідача адвоката Мунтяна Є.В. надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, в якому вказує на те, що відповідачу потрібно більше часу для надання пояснень, доказів щодо підстав позову та необхідно з`ясувати чи навчається позивач, чи є заборгованість по сплаті аліментів. Також, зазначає, що відповідач подав до суду заяву про внесення виправлення в рішення суду щодо розміру аліментів, а тому, в разі задоволення її судом, це матиме суттєве значення для даної справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2023 року заперечення представника відповідача адвоката Мунтяна Євгена Володимировича, проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - залишено без задоволення. 23 січня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками від представника відповідача. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що підставою позову стало те, що 31 серпня 2021 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 року на період навчання по 30.06.2024 року. Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 грудня 2021 року, тоді рішення вступило в законну силу. У зв`язку із відсутністю встановленого розміру аліментів до 06 грудня 2021 року, відповідач не міг знати який розмір аліментів він зобов`язаний сплачувати позивачу до 06 грудня 2021 року. За даних обставин, нарахування пені в період з 27.03.2021 року по 06.12.2021 року є безпідставним, оскільки був відсутній встановлений розмір аліментів. Повертаючись до періоду з грудня 2021 року по квітень 2022 року, то позивач не надавала відповідачу рахунку на який здійснювати відрахування аліментів. З кінця лютого 2022 року почалася війна і відповідач сам телефонував позивачу з проханням надати реквізити рахунку для сплати аліментів, оскільки відповідач телефонував, щоб дізнатись чи вона виїжджатиме за межі території України через бойові дії. Після телефонних перемовин з позивачем та отримання від останнього реквізитів для сплати аліментів, з 02 квітня 2022 року відповідач почав сплачувати аліменти на користь позивача по 10000,00 грн. щомісячно, що орієнтовно складало 1/6 частину заробітної плати відповідача. Відповідач сплачував аліменти в розмірі 10 000 гривень з квітня по липень 2022 року включно, зокрема, в квітні - 10000, в травні - 20000, в червні - 10000, в липні - 10000 гривень. Тільки в червні 2022 року позивач звернулась до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження, в результаті розгляду якої було відкрито виконавче провадження № 69352882. З Автоматизованої системи виконавчого провадження було з`ясовано, що 06 липня 2022 року виконавче провадження № 69352882 було завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, на підставі заяви позивача та повернуто виконавчий лист позивачу, про що свідчать роздруківка з АСВП та копія виконавчого листа на звороті. 29 липня 2022 року позивач звернулась безпосередньо до ТОВ «Адама Україна», де працює відповідач, та направила виконавчий лист для стягнення аліментів з відповідача на її користь. Починаючи з серпня по жовтень 2022 року аліменти з заробітної плати відповідача утримувались та перераховувались на користь позивача, про що позивач зазначає в позові в серпні 2022 року перераховано 26 000 гривень та у вересні 2022 року 12 267,46 гривень. 03 жовтня 2022 року позивач подала до ТОВ «Адама Україна» лист з проханням повернути оригінал виконавчого листа їй на вказану нею адресу, що і було зроблено з боку ТОВ «Адама Україна», про що свідчить відповідь останнього від 11.11.22р. на вимогу виконавця, а також звіти ТОВ «АДАМА УКРАЇНА» про здійснені відрахування та виплати. Відповідач не знав про те, що ТОВ «Адама Україна» повернуло виконавчий лист позивачу 03 жовтня 2022 року, і що ТОВ «Адама Україна» в жовтні 2022 року не здійснило відрахування аліментів на користь позивача, тому в його діях відсутня вина в неотриманні позивачем аліментів через її ж власні дії. Вважає, що суд повинен поставитись до вище перелічених дій позивача щодо неотримання аліментів критично та зважити на те, що позивач навмисно вчиняла дії по утворенню заборгованості по сплаті аліментів, метою чого став даний позов. 25 жовтня 2022 року позивач повторно звернулась до органів виконавчої служби, зокрема, до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та 26 жовтня 2022 року було відкрито виконавче провадження № 70164814. Про існування виконавчого провадження № 70164814 відповідач дізнався в середині листопада 2022 року, коли до ТОВ «Адама Україна» надійшла постанова Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01 листопада 2022 року. Починаючи з листопада 2022 року з відповідача утримується 50% його заробітної плати на сплату аліментів та погашення боргу по аліментам, про що свідчить звіт ТОВ «АДАМА УКРАЇНА» про відрахування в листопаді 2022 року аліментів на суму 36842,15 гривень та в грудні 2022 року 36844,48 гривень. 14 грудня 2021 року було видано виконавчий лист, якби позивач одразу ж в грудні 2021 року подала його до місця роботи відповідача, то, відраховуючи із доходів відповідача 50% доходу, як передбачено постановою про виконавця про звернення стягнення на заробітну плату від 01.11.22р., та беручи до уваги останні відраховані суми, заборгованість вже була б погашеною. Натомість, позивач навмисно не подавала виконавчий лист на виконання за місцем роботи відповідача або до органів виконавчої служби, не надавала відповідачу реквізитів свого рахунку для перерахування аліментів, щоб утворилась заборгованість, щоб на неї нарахувати пеню. Представник відповідача також повідомляє суд про поганий стан здоров`я відповідача та його дітей. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, але якщо суд дійде до переконання в його задоволені в певній частині, вважає, що розмір пені має бути зменшений до мінімального. 27 січня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив з додатками від представника позивача. Представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву вважає необґрунтованими. Аргументи представника відповідача про необхідність зменшення розміру неустойки представник позивача вважає необґрунтованими. У відзиві адвокат Мунтян Є.В. посилається на поганий стан здоров`я відповідача та його неповнолітніх дітей. Водночас більшість з поданих медичних документів датовані до набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а тому не могли впливати на порушення відповідачем його аліментного зобов`язання. До того, ж наявні у відповідача захворювання не є тими, які істотно впливають на ступінь його працездатності. Травма дочки відповідача [PERSON] влітку 2022 року так само не свідчить про неспроможність відповідача своєчасно сплачувати аліменти, оскільки попри наведені обставини, у серпні 2022 року відповідач аліменти на утримання позивачки сплачував. До того ж доказів понесення будь-яких витрат, пов`язаних лікуванням себе чи своїх дітей, відповідач не надав. 13 лютого 2023 року до суду представником відповідача подано заперечення. Представник відповідача не погоджується з розрахунком заборгованості складеним державним виконавцем та наводить контррозрахунок. Враховуючи стан здоров`я відповідача, стан здоров`я та необхідність утримання двох інших дітей відповідача, матеріальний стан відповідача, зокрема арешт його зарплатного рахунку, через який відповідач не може отримувати заробітну плату, вважає, що суд має стягнути з відповідача пеню в розмірі 13 690,58 грн., зменшивши її, що буде достатнім та ефективним засобом впливу на відповідача та покарання за невиконання грошового зобов`язання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача, адвокат Кравченко О.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених в заявах по суті справи та просила їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача, адвокат Мунтян Є.В. враховуючи стан здоров`я відповідача, стан здоров`я та необхідність утримання двох інших дітей відповідача, матеріальний стан відповідача, зокрема арешт його зарплатного рахунку, через який відповідач не може отримувати заробітну плату, вважає, що суд має стягнути з відповідача пеню в розмірі 13 690,58 грн., зменшивши її, що буде достатнім та ефективним засобом впливу на відповідача та покарання за невиконання грошового зобов`язання. Суд, заслухавши усні пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , [INFO] , є дочкою відповідача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції міста Запоріжжя 10 квітня 2003 року, актовий запис № 333, серії [NUMBER] . 31 серпня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 336/2330/21, згідно з яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 року на період навчання по - 30.06.2024 року. 06 грудня 2021 року Запорізький апеляційний суд прийняв постанову у справі № 336/2330/21, згідно з якою зазначене рішення Шевченківського районного суду від 31.08.2021 року залишив без змін. 14 грудня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя видав позивачу виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 року на період навчання по 30.06.2024 року. [PERSON] є студентом 3 курсу освітнього рівня бакалавр факультету соціальної педагогіки та психології, спеціальності психологія, освітньої програми психологія, денної форми здобуття освіти Запорізького національного університету з 02.10.2020 року по 30.06.2024 року за умови успішного виконання навчального плану, що підтверджується довідкою від 24.01.2023 року. 10 січня 2022 року було відкрито виконавче провадження Першим Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одессі ВП 68093624 та 05 липня 2022 року виконавчий лист повернуто стягувачу згідно з п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача), зазначено як завершено, що підтверджується інформацією про виконавче провадження, постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.07.2022 року та листом щодо розгляду звернень від 03.08.2022 року. Відрахувань за виконавчим листом не здійснювалося. Позивач [PERSON] зверталась і в ТОВ «Адама Україна» за місцем роботи відповідача з заявою про перерахування аліментів за виконавчим листом, де було зазначено відповідні реквізити, що підтверджується відповідною заявою та квитанцією про її направлення. Позивач [PERSON] зверталась до Департаменту державної виконавчої служби та Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області щодо виконання судового рішення. На вказані звернення отримала інформацію щодо виконання судового рішення та порядку звернення з виконавчим листом до відповідного органу державної виконавчої служби (відповіді від 31.08.22 року за № 74332/П-21325/20.4.1 та відповідь за № П-4562 від 01.09.2022 року). 25 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження. 26 жовтня 2022 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 336/2330/21 виданого 14 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, ВП № 70164814. 01 листопада 2022 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні ВП № 70164814 та направлено до виконання в ТОВ «Адама Україна». Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Адама Україна» щодо [PERSON] виданого за виконавчим документом - виконавчий лист № 336/2330/21 (провадження 2/336/2482/2021) виданий 14.12.2021 року за період з 01 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року утримана сума (відсток, частка стягнення - 1/6): серпень 2022 року - 26000,00 грн., вересень 2022 року - 12267,46 грн., всього 38267,46 грн. Відповідно до відповіді на вимогу ТОВ «Адама Україна» повідомило Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення аліментів з [PERSON] наступне: 29.07.2022 року ТОВ «Адама Україна» отримало лист-заяву про надання виконавчого листа № 336/2330/21 виданого 14.12.2021 року (провадження 2/336/2482/2021) та рішення суду від [PERSON] , вказаний лист зареєстровано під вх. № 90 від 29.07.2022 року. На момент отримання вказаного листа заробітна плата ТОВ «Адама Україна» за липень була вже виплачена. Починаючи з серпня ТОВ «Адама Україна» почало стягувати аліменти за вказаним виконавчим листом в розмірі 1/6 від місячного доходу боржника та перераховувати на рахунок [PERSON] згідно реквізитів вказаних в листі. Аліменти за серпень та вересень 2022 року були утримані з місячного доходу [PERSON] та перераховані на рахунок [PERSON] 03 жовтня 2022 року [PERSON] надіслала лист з проханням повернути оригінал виконавчого листа на зазначену нею адресу, що було виконано. Починаючи з жовтня утримання аліментів припинилось у зв`язку з відсутністю підстави для утримання. Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Адама Україна» щодо [PERSON] за постановою від 01.11.2022 року ВП № 70164814 виданою за виконавчим документом - виконавчий лист № 336/2330/21 виданий 14.12.2021 року за період з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року утримана сума (відсоток, частка стягнення - 1/6 - поточні аліменти та решта до 50 % - погашення боргу): листопад 2022 року - 36 842,15 грн. (погашення боргу в сумі 24561,43 грн. (залишок боргу), 12280,72 грн. - погашення поточних аліментів); грудень 2022 року - 36 844,48 грн. (погашення боргу в сумі 24562,99 грн. (залишок боргу), 12281,49 грн. - погашення поточних аліментів). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 29.11.2022 року сукупний розмір заборгованості зі сплат аліментів становить 324298,38 грн. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, зокрема вартість навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітній сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. У вказаній постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. З позовної заяви вбачається, що визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, позивач застосувала саме таке правило. Представником позивача адвокатом Кравченко О.В. в позові наведено розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого розмірі неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає становить 1 098 178,09 грн. Приписи ст. 196 СК України обмежують розмір пені за прострочення сплати аліментів 100 відсотками заборгованості з їх сплати, а тому розмір пені становить 324 298,38 грн. Представник відповідача не погоджується з даним розрахунком та наводить свій розрахунок, де вважає за необхідне виключити певні періоди, а саме коли відповідач не знав про дійсний розмір аліментів, а саме до грудня 2021 року, та з січня 2022 року по квітень 2022 року оскільки відповідачу не було відомо реквізити рахунку для сплати аліментів. Представник відповідача вважає, що враховуючи воєнний стан в країні, враховуючи стан здоров`я відповідача, стан здоров`я та необхідність утримання двох інших дітей відповідача, матеріальний стан відповідача, зокрема арешт його зарплатного рахунку, через який відповідач не може отримувати заробітну плату, вважає, що суд має стягнути з відповідача пеню в розмірі 13 690,58 грн., зменшивши її, що буде достатнім та ефективним засобом впливу на відповідача та покарання за невиконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В даному випадку представник позивача, Кравченко О.В. з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, просила суд стягнути на користь позивача заборгованість пені за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2021 року по 09 грудня 2022 року в сумі 324 298,38 грн., тобто 100 відсотків заборгованості. Судом встановлено, що всі сплачені відповідачем суми платежів враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що сторонами не заперечувалось в судовому засіданні. При здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а потім у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць. Формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У СК України не передбачено, як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням, тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме статті 534 ЦК України. Отже, при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць. Якщо, застосовуючи формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», яке міститься в абзаці 1 частини першої статті 196 СК України, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто тією, яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період, коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Верховний Суд, ураховуючи принцип розумності, вважав, що оскільки пеня - змінна величина, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі якщо позивач з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Верховний Суд в постанові від 19 січня 2022 року у справі N 711/679/21 (провадження N 61-18434св21) вирішив правові питання: як враховуються часткові платежі (частковий платіж) за наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди (попередній період); як розуміти формулювання у нормі права "не більше 100 відсотків заборгованості". Представником позивача наведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів . з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України та правових позицій Верховного Суду. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідачем та його представником не надано доказів того, що у боржника, на момент звернення до суду з позовом, відсутня заборгованість зі справи аліментів, або така заборгованість нарахована помилково. Також не доведено що відповідач намагався виконати рішення суду та перераховував кошти позивачу за місце проживання тощо. Представник відповідача адвокат Мунтян Є.В. посилається на поганий стан здоров`я відповідача та його неповнолітніх дітей. Водночас більшість з поданих медичних документів датовані до набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а тому не могли впливати на порушення відповідачем його аліментного зобов`язання. Доводи представника відповідача про те, що позивач вчасно не пред`являла виконавчий документ до виконання не знайшли свого підтвердження, а навпаки спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, оскільки позивач відразу після отримання виконавчого листа надіслала до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одессі ВП 68093624 та 10 січня 2022 року було відкрито виконавче провадження, проте відрахування аліментів не здійснювалися. 05 липня 2022 року виконавчий лист повернуто стягувачу згідно з п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача). В подальшому позивач зверталася за місцем роботи відповідача, але там проводились лише поточні відрахування а раніше виникла заборгованість не сплачувалась. Позивач зверталась до компетентних органів за роз`ясненнями. Після чого було відкликано виконавчий документ з товариства та позивач звернулася до державної виконавчої служби та 26 жовтня було відкрито виконавче провадження. Відповідно до положень частин першої - третьої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. від 29.11.2022 року, загальна заборгованість по аліментам станом на дату складення розрахунку заборгованості по аліментам становить 324 298,38 грн. З даного розрахунку слідує, що відповідач не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання доньки, у зв`язку з чим виникла така заборгованість. Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України). Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. [PERSON] працює в ТОВ «Адама Україна» та отримує заробітну плату. Згідно довідки-розрахунок від 29.11.2022 року заборгованість зі сплат аліментів станом на 29.11.2022 року складає 324 298,38 грн. 01 листопада 2022 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на утримання боргу до ТОВ «Адама Україна», яке на виконання зазначеної постанови проводить відповідні відрахування що підтверджується звітами наявними в матеріалах справи. Законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому, якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним. Отже, враховуючи вищевикладене, вважаю, що відповідачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини або умислу та що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідач не цікавився виконавчим провадженням, наявною заборгованістю. Відповідач не надав доказів того, що заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 було встановлено, що заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем, в даній справі таких обставин не встановлено. Відповідач та його представник не довели, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивач пропустила строк звернення для стягнення пені з посиланням на ст. 258 ЦК України суд відхиляє. Згідно із ч. 1 ст. 20 СК до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія норм ЦК України про позовну давність і тому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не заслуговує на увагу. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати передбачене ст. 196 СК, а відтак, до вимог [PERSON] позовна давність застосуванню не підлягає. Посилання представника відповідача на положення ст. 625 ЦК України також в даному випадку не застосовуються, оскільки існує спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати, що врегульовано Сімейним кодексом України. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 17.01.2007 року. Від даного шлюбу має двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В матеріалах справи містяться медичні документи того, що інша донька відповідача від іншого шлюбу [PERSON] влітку 2022 року отримала травму та потребує лікування. Крім того, донька відповідача [PERSON] також має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування. Крім того доньки відповідача від даного шлюбу також потребують відповідного утримання з боку відповідача. Суд враховує, матеріальний та сімейний стан платника аліментів. За приписами ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Такими обставинами - матеріальним та сімейним станом може бути, наприклад, наявність тяжко хворого члена сім`ї боржника, або наявність іншої неповнолітньої дитини, яких боржник зобов`язаний утримувати тощо. Положення про зменшення розміру неустойки знайшло своє відображення і у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 22), де водночас підкреслено, що при розгляді справ про стягнення аліментів суд у випадку необхідності повинен роз`яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати. Повне звільнення платника аліментів від сплати неустойки (пені) законом не передбачено, за винятком випадку, коли він є неповнолітньою особою. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки, суд не вбачає, відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені. З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості по аліментам. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу. На підставі наведеного суд, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, а також враховуючи той факт, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватися на непомірний тягар для нього, вважає, що є підстави для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів до 20 % - 64 859,66 грн. Вказане, на думку суду буде відповідати принципу пропорційності відповідальності відповідача за невиконання аліментних зобов`язань. Щодо судових витрат Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. В заявах по суті справи представник позивача вказав на те, що позивач несе витрати на правову допомогу. Орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу які позивачка понесла та очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 8000,00 грн. Представник позивача, посилаючись на положення до ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомив, що такі докази будуть подані, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: partial