Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Кострижівської об`єднаної територіальної громади в особі Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, в якому просить визначити їй додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, площею 2,74 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Прилипчанської сільської ради, яка належала покійній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ №001458, виданого Прилипчанською сільською радою від 16.02.2001. Позивачка посилається на те, що вона являється спадкоємицею вказаного майна померлої за заповітом. З метою оформлення своїх спадкових прав вона звернулася до державного нотаріуса із завою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено, оскільки вона пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки є юридично необізнаною щодо строків на подання заяви про прийняття спадщини. Будучи єдиною спадкоємицею та маючи на руках заповіт, а також правовстановлюючі документи на майно померлої, вона вважала, що будь коли може оформити спадщину після смерті матері. Тому просить встановити додатковий строк для подання заяви і прийняття спадщини за зазповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, від її представника - адвоката Русаля І.І., надійшла заява із клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю. Представник відповідача - Кострижівської об`єднаної територіальної громади в особі Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області в підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до приписів ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за доцільне ухвалити рішення в даному судовому засіданні, на підставі зібраних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.03.2020 (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, площею 2,74 га, за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Прилипченської сільської ради, що підтверджується копією державного акту серії ІІ-ЧВ №001458, виданого 16.02.2001 на підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Прилипченської сільської Ради народних депутатів від 08.06.2000. Вказану земельну ділянку, як і решту спадкового майна [PERSON] , згідно заповіту, посвідченого секретарем Прилипченської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області Лобач Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за №31, який на час відкриття спадщини скасований та змінений не був, заповіла позивачці по справі [PERSON] . Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом, судом не встановлено. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з положеннями ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71171981 від 17.01.2023 після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №5/2023. Поставною приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області від 20.01.2023 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском нею 6-тимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. З урахуванням наведених правових положень та обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса після закінчення встановленого законом шестимісячного строку, будучи єдиною спадкоємицею, маючи на руках заповіт та правовстановлюючі документи на спадкове майно, мала "законні сподівання" на отримання "активу", а саме на можливість в будь-який час належним чином оформити право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , що призвело до пропуску строку на прийняття спадщини. Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, на які посилається позивачка, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у межах заявлених вимог та визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту невизнаних прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлої.

Outcome: approved