Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за заявою [PERSON] , за участю заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, в якій просить встановити факт постійного проживання заявниці, [INFO] , у повнолітньому віці на території України станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24.08.1991року та станом на 13.11.1991 року. Заяву обґрунтовано тим, що заявниця [PERSON] , народилася [INFO] в смт Нижньогірський, Нижньогірського району АР Крим, та була документована паспортом громадянина СРСР у Голопристанському РОВД Херсонської області, який був втрачений, у зв`язку з чим заявниця своєчасно не отримала паспорт громадянина України, інших документів, що посвідчують особу не має. Як зазначає заявниця, усе своє життя вона прожила на території України, в орендованому житлі та працювала на різних тимчасових работах без укладення трудового договору. У 1989 році заявниця була знята з реєстрації місця проживання у зв`язку із вибуттям з місця проживання у с. Бехтери Голопристанського району Херсонської області та більше не вставала на облік, та на час звернення до суду у заявниці немає зареєстрованого місця проживання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначити судове засідання. У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомленаналежним чином. До суду від представника [PERSON] надійшла письмова заява, яка міститься в матеріалах справи, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності сторін (арк.сп.86). У судове засідання представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься відзив заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на заяву [PERSON] , в якому просить залишити вищевказану заяву без розгляду, оскільки в заяві наявний спір про право, який має розглядатися в порядку позовного провадження. Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що заява є недоказаною, є не обґрунтованою, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що заявницю [PERSON] було взято на облік КУ «Обласний центр обліку бездомних громадян», що підтверджується посвідченням про взяття на облік № 5803 (арк.сп.9), довідкою про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту № 1166 від 27.11.2019. (арк.сп.10). Відповідно до Довідки про зняття з реєстрації місця проживання №09-21/276 від 17.09.2019, яка видана Бехтерською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, за підписом [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зната з реєстрації за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання до м. Житомир з 13.02.1989 року (арк.сп.8). Згідно п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2. ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів; нормативно-правовий акт № 2147-VIII від 03.10.2017">Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1,2 ч. 1ст. 3 цього Закону. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006р. № 588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1ст. 8 Про громадянство України; нормативно-правовий акт № 2235-III від 18.01.2001р.Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Пунктом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із матеріалів справи вбачається про те, що на момент розгляду справи у суді, заявниця [PERSON] отримала паспорт громадянина України 17.12.2021 року, орган, що видав паспорт № 6521 (арк.сп.87). Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. При таких обставинах, суд вважає, що у заявниці відпала необхідність у встановленні факту постійного проживання на території України, а тому, враховуючи викладене, заявлені вимоги [PERSON] , за участю заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed