Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

У грудні 2022 року позивач в особі представника засобами поштового зв`язку звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» прострочену заборгованість за договором фінансового лізингу № 1967 від 03.06.2022 року у розмірі 11\~774,69 грн. та судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2481,00 грн., та витрати на правову допомогу. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 03 червня 2022 року між [PERSON] , як Лізингоодержувачем, та ТОВ «Авентус Лізинг» (Лізингодавцем) укладено договір фінансового лізингу №\~1967, на підставі якого відповідачу було передано у користування автомобіль NISSAN NOTE, 1\~598 см.куб. / бензин, АКПП, рік випуску 2007, номер шасі (кузову) [NUMBER] . Натомість належного виконання за вказаним договором від Лізингоодержувача не отримано. Позивачу документально стало відомо, що Лізингоодержувач використовує об`єкт фінансового лізингу в порушення п. 11.10 Договору фінансового лізингу а саме: використання об`єкта фінансового лізингу отриманого фізичною особою як споживачем фінансової послуги у підприємницькій або іншій незалежній професійній діяльності. Наведене призвело до відмови Лізингодавця від договору фінансового лізингу та стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів. Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Авентус Лізинг» та [PERSON] за Договором фінансового лізингу вбачається, що станом на період дії Договору 07.11.2022 року заборгованість на користь позивача складає 11\~774,69 грн. Посилаючись на викладене, а також у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного договору, що призвело до заборгованості, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2022 року, головуючим суддею у справі визначено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої 09 січня 2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» до [PERSON] про стягнення простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість через систему «Електронний суд» подав заяву, відповідно до якої просив проводити судове засідання у відсутність представника позивача та ухвалити судове рішення. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням. Причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.\~280-282\~ЦПК\~України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2022 року між ТОВ «Авентус Лізинг» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 1967 (а.с. 7-12 ). Згідно умов укладеного договору, лізингодавець взяв на себе зобов`язання набути у власність і передати на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування з правом викупу лізингоодержувачу майно автомобіль NISSAN NOTE, 1\~598 см.куб. / бензин, АКПП, рік випуску 2007, номер шасі (кузову) [NUMBER] . Вартість об`єкта фінансового лізингу за Договором купівлі-продажу (поставки), в т.ч. ПДВ на дату укладання договору складає: 81\~407,81 грн. Вказаний автомобіль був переданий відповідачу по Акту (видаткова накладна) прийому-передачі об`єкта лізингу до договору фінансового лізингу № ЧГ-1967 від 03 червня 2022 року, чим підтверджується належне виконання позивачем умов укладеного договору (а.с. 32). Відповідно до Акту тимчасового вилученого майна, що належить ТОВ «Авентус Лізинг» на праві власності від 26 жовтня 2022 року здійснено вилучення об`єкту фінансового лізингу (автомобіля NISSAN\~NOTE,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] )у лізингоодержувача [PERSON] , з метою захисту своїх інтересів як власника (а.с. 44). 31 жовтня 2022 року на електронну пошту відповідача позивачем було направлено повідомлення від 31 жовтня 2022 року за вих. № АЛ-993 про відмову від Договору фінансового лізингу, через порушення умов договору (п. 11.10), а саме використання об`єкта\~фінансового лізингу\~отриманого фізичною\~особою як\~споживачем фінансової\~послуги \~у підприємницькій\~або іншій\~незалежній професійній\~діяльності(а.с. 36-41). Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків за період: 18.08.2019-22.12.2022 між ТОВ «Авентус Лізинг» і [PERSON] за договором ДФЛ № 1\~967 від 03.06.2022, вбачається, що станом на 07.11.2022 року заборгованість по Договору складає 11\~774,69 грн. (а.с. 35). Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положенням Цивільного кодексу України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Частина 1 ст. 806 ЦК України передбачає, що за договором лізингу одна сторона (Лізингодавєць) передає або зобов`язується передати другій стороні (Лізингоодержувачу) у користування майно, спеціально придбане Лізингодавцем, відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо таке право встановлено договором або законом, договір є розірваним. Згідно із ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання припиняються. Наслідком відмови від договору є одночасно відмова як від прав за цим правочином так і від зобов`язань, у зв`язку із чим Лізингодавець втрачає право на отримання лізингових платежів в частині вартості предмета лізингу, а також в нього відсутній обов`язок передання предмета лізингу у власність Відповідача. При цьому, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю усі платежі за Договором, належні до сплати згідно з Графіком платежів та несплачені: витрати, понесені Лізингодавцем у зв`язку з виконанням Договору (у тому числі у зв`язку з вилученням/поверненням Предмета лізингу, транспортуванням, тощо); передбачені Договором або чинним законодавством України штрафні санкції. З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо сплати лізингових платежів, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 07.11.2022 року становить у розмірі 11\~774,69 грн., що стороною відповідача належними доказами спростовано не було. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. При цьому, ч. 2 ст. 16 вищевказаного Закону, передбачає саме структуру сплати, а не механізм та порядок їх виплат. Так, лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Пунктом 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п. 4 ч.1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в зв`язку із неналежним виконанням умов договору фінансового лізингу у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 11\~774,69 грн., обґрунтування позовних вимог належними доками стороною відповідача в ході розгляду справи спростовано не було, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення зазначеної суми в примусовому порядку із відповідача на користь позивача підлягають задоволенню. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо розподілу судових витрат, стягнення судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, або розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме не надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року №\~760/34441/19 та від 07.04.2021 року № 545/3748/17. Оскільки матеріали справи не містять вимоги щодо розміру витрат на правову допомогу та надання доказів, а саме: акта приймання-передачі наданих послуг адвоката, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а лише копію ордеру (а.с. 50) та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 51), то правові підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Саме тому у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу необхідно відмовити. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача, в силу частини першої статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial