Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», в особі представника Ніценка О.С., звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 січня 2010 року ухвалено стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача 2290 доларів США 06 центів заборгованості за кредитним договором, що еквівалентно 18313, 38 грн, пеню за несвоєчасну сплату кредиту та процентів у сумі 3647, 30 грн, 219, 61 грн сплаченого судового збору та 120 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення. Вказане судове рішення, на час звернення із даним позовом в суд, не виконане в повному обсязі. Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Розмір 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Таким чином, сума трьох відсотків річних від простроченої суми, за період із 08.12.2019 по 07.12.2022 на думку позивача складає 78, 80 доларів США. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , солідарно 3 % річних від простроченої суми за період з 08.12.2019 по 07.12.2022, що складає 78 доларів США 80 центів та судові витрати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з поштового повідомлення, наявного в матеріалах справи, відповідач [PERSON] повідомлення про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до такої документи, не отримав, такі були повернені на адресу суду з відміткою причини невручення «Адресат відсутній за вказаною адресою». Як слідує з поштового повідомлення, наявного в матеріалах справи, відповідачка [PERSON] повідомлення про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до такої документи отримала 11.01.2021. З метою недопущення порушення прав та законних інтересів відповідачів, останні 04 січня та 08 лютого 2023 року про надходження позову та розгляд справи повідомлялися через офіційний веб-сайт Борщівського районного суду. На момент розгляду справи судом відповідачами відзиву на позов, будь-яких заяв, клопотань подано не було. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №15, за яким останній отримав кредит в сумі 5000 доларів США, на строк до 17.04.2009. Повернення кредиту повинно було здійснюватись відповідачем згідно п.3.3.2 договору, щомісячними платежами з 1 по 10 число кожного місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/12 від суми отриманого кредиту, що становить 416, 67 доларів США, останній платіж в сумі 416, 63 доларів США. Пунктом 1.1 Кредитного договору відповідач зобов`язався щомісячно, в ті ж самі строки, сплачувати проценти за користування кредитними коштами виходячи із 22 % річних. Згідно договору поруки №7 від 18.10.2018, виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою [PERSON] . Позивач свої зобов`язання за договором виконав, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок [PERSON] . Однак, [PERSON] , в порушення взятих на себе зобов`язань щодо погашення заборгованості щомісячними платежами припинив погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим, позивач у вересні 2009 року звернувся до Борщівського районного суду з позовом до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Борщівського районного суду від 05 січня 2010 року у цивільній справі №2-16/10-1902, позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі відділення №72/19 АБ «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Відділення №72/19 АБ «Укргазбанк» 2290, 06 доларів США заборгованості за кредитним договором, що еквівалентно 18313, 38 грн, пеню за несвоєчасну сплату кредиту та процентів у сумі 3647, 30 грн, 216, 61 грн сплаченого судового збору та 120 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення. В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Поряд з тим встановлено, що станом на 07.12.2022 рішення Борщівського районного суду від 05.01.2010 виконано частково, невиконана частина судового рішення складає суму у розмірі 1102 долара США 31 цент, що зокрема, підтверджується виписками по рахункам та наведеним розрахунком у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України, визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Крім цього, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором Частиною 2 статті 625ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглядаючи справу № 905/600/18 навела свої висновки про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, сум. Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ АБ «Укргазбанк» надало розрахунок 3% річних, виходячи із існуючої заборгованості, яка не спростована відповідачами та прийнята судом. Відповідно до статті 553\~ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України). Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.\~12\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано суду доказів на спростування позовних вимог та викладених у позові обставин. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення солідарно із [PERSON] та [PERSON] заборгованості, яка виникла за кредитним договором №15 від 18.04.2008, а саме трьох процентів річних від простроченої суми за період із 08.12.2019 по 07.12.2022 в розмірі 78 (сімдесят вісім) доларів США 80 центів. Вимогами ст.141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України та

Outcome: approved