Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом надання безперешкодного доступу та ключів від зазначеної квартири та вхідних калиток, що огороджують земельну ділянку навколо квартири (а.с.1-5, 100). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Інша частина квартири належить відповідачу. Однак остання весь час продовжує одноосібно користуватися квартирою, поміняла замки від вхідних дверей, чинить перешкоди у користуванні житлом. Зазначила, що в квартирі знаходяться не тільки предмети домашньої обстановки, що входили до складу спадщини та належать їй та відповідачу в рівних частинах, але і її особисті речі, посуд, меблі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 29 листопада 2022 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив (а.с.72-73), відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутній предмет спору. Вказує, що позивач мала ключі від спірної квартири, ніяких вимог до неї щодо користування квартирою з 2008 року не заявляла. 26.11.2022 у неї викрали косметичку з грошима та ключами від квартири. Отримавши відзив, позивачем подано відповідь на відзив (а.с.95-99), в якій вказала, що твердження відповідача про відсутність предмету позову у зв`язку з втратою ключів від спірного майна є безпідставним, оскільки предметом позову є не ключі як окрема річ, а усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом надання їй безперешкодного доступу. Також факт викрадення ключів викликає сумніви, оскільки відповідач плутається у власних показах. Зазначає, що останній раз була в спірній квартирі у грудні 2004 року, з того часу відповідач унеможливлює їй доступ до неї, змінила замки вхідних дверей, установила огорожу та повісила замки, продовжує одноосібно користуватися квартирою та безпідставно чинить перешкоди у здійсненні права користування нею. 28.12.2022 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.119-124), згідно яких повідомила, що ніколи не допускала порушень права позивача на користування квартирою [ADDRESS] і не заперечує її право на користування нею. Також вони з позивачем забезпечені власним житлом, кожна має комплект ключів від квартири. Позивач не зверталась до неї ні в усній, ні в письмовій формі з вимогою надати їй доступ та дублікати ключів від квартири. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у ньому та відповіді на відзив. Відповідач та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Відповідач доповнила, що відсутній предмет спору, відсутня необхідність у користуванні спірною квартирою до її реального поділу. Також заперечувала у зв`язку з викраденням ключів необхідність змінити замки, у тому числі за рахунок позивача. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2006 за №1-3319 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.09.2006 [PERSON] належить 1/2 частки квартири [ADDRESS] (а.с.6-7, 81-82). Інша 1/2 частки квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2008 за №1-1606 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2008 (а.с.83-84). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем та відповідачем по 1/2 частки (а.с.64-66). Згідно договору підряду від 14.05.2007 та акту приймання-здавання від 19.06.2007 на замовлення [PERSON] установлений паркан на прилеглій до квартири [ADDRESS] території (а.с.114-116). 21.07.2020 позивач направляла поштовим зв`язком на адресу відповідача вимогу про надання дублікатів ключів від зазначеної квартири та не перешкоджати в користуванні нею (а.с.8-10). Зазначену вимогу відповідач не отримала, що не заперечується позивачем та її представником. Також 21.07.2020 та 06.08.2020 [PERSON] зверталась до начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області щодо перевірки факту перешкод з боку [PERSON] у здійсненні нею права користування квартирою (а.с.11-12) та із заявою про вжиття заходів до відповідача, яка не надає доступ до квартири (а.с.14), на що отримувала довідки про результати перевірки, згідно яких рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку (а.с.13, 15). Крім того, 23.07.2020 [PERSON] зверталась із заявою до ЧВП ГУНП в Чернігівській області про прийняття мір до її сестри [PERSON] (а.с.125), а [PERSON] 27.07.2020 зверталась із заявою про прийняття мір до її сестри [PERSON] (а.с.126-127). Їм рекомендовано звернутись до суду в приватному порядку. У провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова перебуває цивільна справа №751/34/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення частки із спільної часткової власності, в якій призначалась інженерно-технічна експертиза щодо ринкової вартості спірного нерухомого майна та технічної можливості виділу часток (а.с.16-17). Проте експерту не надавався доступ до квартири [ADDRESS] (а.с.18-25). У зв`язку з цим призначено проведення експертизи за матеріалами справи, результатами проведеного обстеження (а.с.63). З талону-повідомлення єдиного обліку №74648 від 27.11.2022 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області вбачається, що [PERSON] зверталась із заявою про проведення перевірки по факту зникнення косметички з грошима та ключами від квартири [ADDRESS] , що мало місце 26.11.2022 під час проїзду в тролейбусі №3 або № [NUMBER] (а.с.86). Проте відповідно до довідки №14056 від 14.12.2022 проведеною перевіркою неможливо встановити місце знаходження втрачених речей (а.с.139, 143). Спірний об`єкт нерухомості огороджений парканом, що підтверджується копіями фотографій (а.с.128). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень частини першої статті 316, статті 317, частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (частина перша статті 33 Конституції України). Відповідно до постанови ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Положення ст.ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власнику своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно з частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що сторонам на праві власності належить по 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Обставини створення перешкод позивачу у допуску до спірної квартири, яка є спільною власністю з відповідачем, тобто порушення відповідних прав, на переконання суду встановлені та підтверджуються матеріалами справи. Фактично відповідач не спростовує наявності зазначених обставин, вказуючи лише про відсутність у неї ключів від квартири та вхідних хвірток, у зв`язку з чим вона не може їх передати позивачу. Разом з тим, остання не погоджується на заміну замків, у тому числі за рахунок позивача, що фактично свідчить про не згоду відповідача щодо користування позивачем спірною квартирою. Той факт, що у позивача є інше житло, не є підставою для відмови їй у захисті порушеного права, оскільки право власності є абсолютним правом, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, а відтак наявність іншого житла не позбавляє позивача права власності та права в будь-який момент користування квартирою, співвласником якої вона є. Також суд зазначає, що відсутність рішення про виділення частки із спільної часткової власності або про встановлення порядку користування спільною власністю не є перешкодою для реалізації права позивачем на усунення перешкод у користуванні власністю. За наведених вище обставин, враховуючи, що позивач є власником спірного житлового приміщення, а тому має правомочності володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, відповідач створює перешкоди у користуванні майном, суд вважає можливим усунути перешкоди в користуванні [PERSON] власністю, шляхом надання їй безперешкодного доступу до спірної квартири, ключів від неї та вхідних хвірток, які огороджують земельну ділянку навколо квартири, а отже позов обґрунтований та підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 992,40 грн (а.с.32), які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №6/10/22 від 06.10.2022 адвокатом Кульгейко Л.Ю. (а.с.26) та ордеру (а.с.28). Позивач сплатив на користь адвоката 6 500,00 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №6/10/22 від 07.11.2022 (а.с.31) та актом прийняття-передачі правових послуг судових від 07.11.2022 (а.с.30). У постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутності клопотання відповідача про зменшення указаних витрат, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved