Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого народився син - [PERSON] [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, на даний час позивач та відповідач проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. З часу фактичного припинення стосунків [PERSON] матеріальну грошову допомогу на утримання сина надає не в повному обсязі та не регулярно. Самостійно належний рівень життя дитині позивач забезпечити не може. Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального утримання дитини. На момент подачі позову відсутні відомості щодо місця роботи [PERSON] , розміру його доходів. Разом з тим, відповідач не має іншої родини, не має на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей та інших осіб. Зважаючи на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача щомісячно на утримання неповнолітнього [PERSON] аліменти у розмірі 30% (тридцять відсотків) від свого доходу до досягнення останнім повноліття. Провадження у справі відкрито 16 січня 2023 року, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач просила суд розглянути справу за їївідсутності та задовольнитипозов в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі і дату розгляду, у встановленому законом порядку відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився. За таких обставин, зважаючи на положення ст.ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що між [PERSON] та [PERSON] 14.07.2018 р. уклдено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (з урахуванням зміни імені [PERSON] на [PERSON] - свідоцтво про зміну імені Серія [NUMBER] (копія наявна в матеріалах справи). Позивачка та відповідач є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 24.12.2020 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західногоміжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (копія наявна в матеріалах справи). Як вбачається із копії довідки управління кадрового забезпечення ГУНП в Рівненській області від 20.06.2022 року №1291/116/12/02-2022 [PERSON] із 04 грудня 2017 року проходить службу у Головному управління національної поліції в Рівненській області (копія наявна в матеріалах справи). 3 18 квітня 2021 року по теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наказ ГУНП в Рівненській області від 20.04.2021 року №54 о/с). Актом перевірки житлового приміщення від 11 серпня 2022 року встановлено, що [PERSON] та її син проживають по [ADDRESS] , яка підтверджує факт проживання малолітнього [PERSON] 10 грудня 2020 року, разом з матір`ю (копія наявна в матеріалах справи). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначає [PERSON] у позові, з моменту припинення фактичних шлюбних відносин, [PERSON] матеріальну грошову допомогу на утримання сина надає не в повному обсязі та нерегулярно. Дитина проживає разом із матір`ю і знаходиться повністю на її утриманні. Під час розгляду справи не було встановлено обставин та не отримано доказів, які б спростовували вище наведені твердження позивача. Разом з тим, позивач зазначає, що домовленість щодо утримання неповнолітнього [PERSON] між сторонами відсутня. Письмового договору подружжя про надання утримання одному з них не укладався відповідно до ст. 78 СК України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частц івід доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує , зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] має на утриманні інших неповнолітніх, малолітніх дітей або непрацездатних осіб. Також зазначено, що відповідач працевлаштований, має стабільний дохід, але приховує від позивача розмір доходу. Разом з тим, під час розгляду справи не було встановлено обставин того, що відповідач в силу стану здоров`я, інших обставин позбавлений можливості утримувати дитину. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється Законом України про держаний бюджет на відповідний рік. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) їїматері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, з огляду на те, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про утримання відповідачем своєї малолітньої дитини, приймаючи до уваги приписи ст. 180, 182 СК України та за відсутності доказів того, що [PERSON] не має можливості надавати відповідну матеріальну допомогу у розмірі встановленому законом, суд приходить до висновку, про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем 17 лютого 2023 року до суду подано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення вищенаведених норм процесуального права, суд не вбачає перешкод для розгляду даної заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Разом з ти, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Суд зауважує, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України до суду не подавалось. Як свідчать матеріали справи, 19 серпня 2022 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Горбовим Володимиром Анатолійовичем укладено договір про надання правової допомоги предметом якого є надання клієнту правничої допомоги у цивільній справі №761/20822/22. Відповідно до Розділу 2 договору за надання правової допомоги Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар за правову допомогу, розмір якої буде вказаний у Акті виконаних робіт. Як вбачається з попереднього розрахунку витрат позивачем на професійну правничу допомогу адвоката у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини становить 12 078 грн. 00 коп. Як вже зазначалось 17 лютого 2023 року через канцелярію суду подана заява про долучення доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу. Так [PERSON] долучила до заяви договір про надання адвокатських послуг від 19 серпня 2022 року, додаткову угоду №2 від 21 листопада 2022 року до договору про надання адвокатських послуг від 19 серпня 2022 року Акт виконаних робіт про надання професійної правничої допомоги від 20 січня 2023 року, з детальним описом виконаних робіт та розрахункова квитанція для готівкових розрахунків, які свідчать про сплату позивачем представнику гонорару у розмірі 12 078 грн. 00 коп. Норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19. Зважаючи на викладене, беручи до уваги відсутність клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] таких витрат у розмірі 12 078 грн. 00 грн. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial