Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №36/08/Н від 16.08.2001 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , житловою площею 16,6 кв.м., загальною площею 31,8 кв.м. яка складається з однієї житлової кімнати, зареєстрованого Універсальною Товарною Біржею «БОМІС» 16.08.2001 року, який був зареєстрований в ММБТІ 06.09.2001 р. за №17427, укладений між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені своєї неповнолітної доньки [PERSON] , з іншого боку. Після смерті [PERSON] вона є спадкоємицею майна за заповітом, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказаний вище договір купівлі-продажу був укладений з порушенням вимог закону та не був посвідчений нотаріально. Крім того, просить визнати частки у праві спільної сумісної власності на вказану вище квартиру, у розмірі 1/3 частки за кожним співвласником [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.09.2000 р., згідно розпорядження №6986 від 14.09.2000 р. і зареєстрованого Миколаївським БТІ за реєстровим №17427 від 11.10.2000 р. 16 серпня 2001 року між [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені своєї неповнолітної доньки [PERSON] , з одного боку та [PERSON] , з іншого боку, наУніверсальній Товарній Біржі «БОМІС», укладено договір № 36/08/Н купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] , житловою площею 16,6 кв.м., загальною площею 31,8 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати. Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 06.09.2001 р. за №17427. Відповідно до п. 5 Договору купівлі - продажу нерухомого майна від 16.08.2001 р., квартира продана за 1700 грн. 00 коп., які продавці одержали від покупця до підписання цього договору і належить новому власнику [PERSON] . Договір купівлі-продажу квартири підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявив, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу квартири, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку. Позивач вказує на те, що після укладання договору купівлі-продажу квартири, сторонами були виконані всі умови договору. Крім того, позивач зазначає, що [INFO] [PERSON] а померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. Згідно постанови приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області від 18 листопада 2022 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідки з комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 09.02.2023 за вих. № 79, з матеріалів архівної справи КП «ММБТІ» станом на 28.12.2012 р., право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в цілому на підставі договору купівлі-продажу №26/08-Н від 16.08.2001 р., укладеного на УТБ «Боміс», зареєстрованого в БТІ 06.09.2001 р. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 06.02.2023 р., право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу квартири між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у серпні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем не надано жодних достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення прав щодо визнання права власності на спірну квартиру (зокрема, відмову у вчиненні реєстраційної дії, втрату оригіналу правовстановлюючого документу, тощо). Так само й не доведено що її право власності оспорюється або не визнається іншими особами. Більш того, визнання біржового договору дійсним дає можливість позивачам зареєструвати відповідне право власності у встановленому законом порядку. Стосовно позовної вимоги про визнання часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , у розмірі 1/3 частки за кожним співвласником: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: partial