Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2020 року по 01.01.2022 року у сумі 41 443,64 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 6 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що батьками [PERSON] , яка при народженні отримала прізвище « [PERSON] », є позивач та відповідач. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2018 року змінено розмір аліментів на утримання доньки, визначених рішенням суду від 26.09.2012 року, на 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.12.2021 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 41 443,64 грн. Оскільки аліменти не сплачує відповідач з власної вини, позивач, на підставі ст. 196 СК України, звернулась до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала, що підтримує позов та просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 10.11.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2012 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2012 р. і до повноліття дитини (а.с.60). Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 10 січня 2018 року змінено розмір аліментів, визначених рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2012 року, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 62-66). У той же час, заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 58). 22.08.2014 року зареєстровано зміну прізвище [PERSON] на « [PERSON] », про що видано свідоцтво [NUMBER] (а.с. 7, 9). Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у [NUMBER] станом на 01.12.2021 року, січня 2020 року по листопад 2021 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 41 443,64 грн. (а.с. 29). З наданого відповідачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у [NUMBER] станом на 20.02.2023 року, з січня 2020 року по січень 2022 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 35 126, 39 грн. У даній справі позивачем ставиться питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2020 року по 01.01.2022 року. Так, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 15.03.2018 року по 01.01.2020 року (а.с. 67-72). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів та про наявну заборгованість, разом з тим, він не вчинив всіх дій, щоб погасити заборгованість та виконувати рішення суду своєчасно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем проведено розрахунок відповідно до формули, яка була визначена Великою Палатою Верховного Суду. Відповідно до наведеного розрахунку позивач вказала загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2020 року по 01.01.2022 року, який склав 41 443,64 грн. Разом з тим, як встановлено судом, розмір заборгованості станом на 01.01.2022 року становить 35 126,39 грн., а тому з урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню, тобто не більше 100 відсотків заборгованості, а саме в розмірі 35 126,39 грн.. У порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Крім того, у позовній заяві позивач зазначила, що понесені нею судові витрати за правову допомогу, згідно ст. 137 ЦПК України, у розмірі 6 000,00 грн. Умовами п. 3.1. укладеного між адвокатом Твердохліб М.В. та [PERSON] . Договору №6 про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2022 року передбачено зобов`язання клієнта сплатити завдаток у сумі 6 000,00 грн. після підписання договору протягом доби (а.с. 34). На підставі рахунку-фактури №4 від 01.02.2022 року та квитанції від 11.02.2022 року, [PERSON] було сплачено адвокату Твердохліб М.В. гонорар згідно договору (а.с. 36-37). У той же час, згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У той же час, опису виконаних адвокатом Твердохліб М.В. на суму 6 000,00 грн., що фактично було сплачено позивачем в якості гонорару, надано не було. За таких обставин, суд відмовляє у стягнення витрат на правову допомогу з відповідача.

Outcome: partial