Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] (надалі за текстом «Позивач») є асоційованим членом Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» з 08 січня 2018 року. Метою вищезазначеного членства була пайова участь Позивача у будівництві індивідуального житлового будинку [ADDRESS] (надалі за текстом «будинок») задля отримання Позивачем права власності на частку будинку (надалі за текстом «квартира»). Для реалізації вищевказаної мети, 08 січня 2018 року між Позивачем та Житлово-будівельним кооперативом «Почаївський 3» (надалі за текстом «Відповідач») було укладено договір про пайову участь у кооперативі № П 1/02К (надалі за текстом «Договір»). Відповідно до умов Договору Відповідач прийняв на себе зобов`язання організувати та здійснити будівництво будинку і ввести його в експлуатацію у строки, визначені Договором, та передати Позивачу у власність квартиру із характеристиками, передбаченими Договором. Позивач, в свою чергу, прийняв на себе зобов`язання здійснити оплату пайового внеску на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 1.4 та п. 1.5 Договору Відповідач зобов`язаний завершити в будинку будівельні роботи до 30 жовтня 2018 року та ввести його в експлуатацію до 31 грудня 2018 року. Станом на дату подання цього позову будинок в експлуатацію не введено, будівельні роботи не завершені. Фактично будівництво «заморожене». Жодної інформації про зміни графіку будівництва будинку Відповідачем Позивачу не надано. Таким чином, Відповідач прострочив строки будівництва та введення будинку в експлуатацію більше ніж на 25 (двадцять п`ять) місяців, при цьому повністю зупинивши будівництво без надання будь-яких пояснень та/або нового графіку завершення будівельних робіт і введення будинку в експлуатацію, що є істотним порушенням Договору зі сторони Відповідача, у зв`язку з чим Позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні Договору, а саме: на отримання у власність квартири в 2019 році. Крім того, позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, згідно якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, заявляє вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 52 473,97 грн. відсотків за користування грошовими коштами. Зазначає також про те, що розмір процентів за користування Відповідачем коштами Позивача не визначений Договором. Тому у даному випадку слід застосовувати аналогію закону щодо розміру стягнення з Відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, оскільки ст. 8 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону), а в даному випадку подібність відносин полягає в користуванні чужими грошовими коштами. Позивач додає розрахунки щодо нарахування відсотків за користування Відповідачем грошовими коштами Позивача. Враховуючи викладене, Позивач просить суд розірвати договір про пайову участь у кооперативі № П 1/02К, укладений між [PERSON] та Житлово-будівельним кооперативом «Почаївський 3» 08 січня 2018 року; стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» на користь [PERSON] 252 473,97 грн., з яких 200 000,00 грн. сплаченого пайового внеску та 52 473,97 грн. відсотків за користування грошовими коштами. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштової кореспонденції. До суду 04.08.2021 надходила заява від представника відповідача про відкладення розгляду справи для підготовки відзиву на позовну заяву. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вислухавши думку позивача по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Так, судом встановлено, що 08 січня 2018 року між [PERSON] та Житлово-будівельним кооперативом «Почаївський 3» було укладено Договір про пайову участь у кооперативі № П 1/02К. Відповідно до умов Договору Відповідач взяв на себе зобов`язання організувати та здійснити будівництво будинку і ввести його в експлуатацію у строки, визначені Договором, та передати Позивачу у власність квартиру із характеристиками, передбаченими Договором. Позивач, в свою чергу, взяв на себе зобов`язання здійснити оплату пайового внеску на умовах, передбачених Договором. [PERSON] виконав умови Договору про пайову участь, а саме передав Житлово-будівельному кооперативу «Почаївський 3» грошові кошти в загальному розмірі 200 000,00 грн, що стверджується Договором доручення № 1/01 від 08.01.2018, згідно якого повірений Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» [PERSON] зобов`язується прийняти від [PERSON] кошти за Договором про пайову участь у кооперативі № П 1/02К від 08.01.2018, квитанцією від 18.01.2018 на суму 140 000,00 грн та квитанцією на суму 60 000,00 грн. від 19.01.2018. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вищезазначених кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 1.4 та п. 1.5 Договору Відповідач зобов`язаний завершити в будинку будівельні роботи до 30 жовтня 2018 року та ввести його в експлуатацію до 31 грудня 2018 року. Б Як встановлено в судовому засіданні, будинок в експлуатацію не введено, будівельні роботи не завершені. Ст. 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/799/18, від 18 вересня 2019 року у справі № 916/1921/18, від 28 травня 2019 року у справі № 910/9234/18, від 13 лютого 2018 року у справі № 925/1074/17. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дає змоги потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/3568/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 910/6381/18, від 14 серпня 2019 року у справі № 910/8819/18. Для встановлення можливості розірвання договору в судовому порядку необхідно визначити, чи були допущені іншою стороною саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності) особи, а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 серпня 2020 року у справі № 927/784/19. Враховуючи, що відповідно до п. 2.5 Договору строк передачі Відповідачем документів, необхідних для набуття Позивачем права власності на квартиру становить 1 (один) місяць з дати введення будинку в експлуатацію, порушення Відповідачем строку введення будинку в експлуатацію є істотним порушенням Договору. Таким, чином, оскільки відповідач порушив вимоги укладеного між сторонами Договору про пайову участь у кооперативі № П 1/02К від 08.01.2018, позовні вимоги про розірвання договору про пайову участь у кооперативі № П 1/02К, укладеного між [PERSON] та Житлово-будівельним кооперативом «Почаївський 3» 08 січня 2018 року та стянення з Житлово-будівельного кооперативу «Почаївський 3» на користь [PERSON] 200 000,00 грн. сплаченого позивачем пайового внеску, підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення 52 473,97 грн. відсотків за користування грошовими коштами, суд зазначає про таке. Згідно частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 1 статті 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. За загальними положенням даних статей для виникнення зобов?язання з безпідставного збагачення необхідна наявність хоча б двох умов: перше - збільшення або збереження майна однією стороною (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого); друге - відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення або збагачення за підставою, яка згодом відпала (наприклад, заповіт, за яким спадкоємці отримали майно та майнові права, визнаний судом недійсним). Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, однією з підставою для застосування даної статті ЦК України є те, що набуття майна відбувається за відсутністю правової підстави для такого набуття. Між сторонами було укладено Договір про пайову участь, згідно якого визначено предмет договору, порядок виникнення права власності, пайовий внесок, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, претензії, порядок вирішення спорів. Отже, Відповідач набув кошти в порядку, передбаченому договором, а отже підстава отримання ним коштів у розмірі 200 000,00 грн. була законною. Суд робить висновок про те, що обраний позивачем спосіб захисту в даній справі, а саме шляхом розірвання Договору про пайову участь та стягнення коштів, переданих за цим договором, є достатнім та таким, що захищає законні інтереси Позивача. Разом з тим, вимога про стягнення відсотків за користування коштами задоволенню не підлягає Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 216, 220, 509, 526, 530, 627, 635, 548, 654, 655, 657, ЦК України, ст.ст. 4,12,81, 137, 141,263-268 ЦПК України суд,-

Outcome: partial