Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд, що по [ADDRESS] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] є рівними і становлять по 1/2 частки. Свої вимоги мотивує тим, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] . За життя батьки побудували будинок і господарські споруди, що знаходяться по [ADDRESS] . [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була співвласником вказаного будинковолодіння. Після її смерті за законом частка в майні, яка їй належала, повинна бути поділена між нею, батьком та її братом. Оскільки останні відмовилися від прийняття спадищини на її користь, вона зареєструвала за собою право власності на 1/2 частку будинковолодіння по [ADDRESS] . [INFO] помер її батько [PERSON] . На день його смерті вона була зареєстрована та проживала в будинку разом з ним. Ще за життя батько склав заповіт, яким заповів усе своє майно їй, [PERSON] . Також спадкоємцем за законом на дане майно був її брат, який у встановлений законом строк не заявив про прийняття спадщини та не претендує на неї. Після смерті батька вона у визначений шестимісячний строк звернулася із заявою про прийняття спадщини до Долинської державної нотаріальної контори, проте свідоцтва про право власності на спадщину батька не отримала, у зв`язку з тим, що не визначено частки земельної ділянки у спільній сумісній власності, оскільки в додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 959103 вказані двоє співвласників земельної ділянки - батько і вона, без зазначення їхніх часток. Вважає, що частка померлого батька у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку пропорційна частці житлового будинку, яка належала йому на час смерті, отже, становить 1/2. У зв`язку з неможливістю реалізації свого права на спадщину без визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася. Від її представника - адвоката Кажука В.Б. надійшла письмова заява про розгляд справи у їхній відсутності, в якій він позов своєї довірительки підтримав. У зв`язку з визнанням позову відповідачем, просив ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні за наявними в матеріалах справи належними та допустимими письмовими доказами. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак на електронну адресу суду скерував заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позов визнав, не заперечив проти його задоволення. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 21.02.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. 09 березня 2023 року від відповідача на електронну адресу суду поступило клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якій він позов визнав. 09 березня 2023 року від представника позивачки - адвоката Кажука В.Б. поступила письмова заява про розгляд справи у їхній відсутності, в якій він позов своєї довірительки підтримав. Просив прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання ним позову та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.01.1972, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). У зв`язку з укладенням шлюбу 16.11.1993 з [PERSON] [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.11.1993 (а.с. 7). Як вказала позивачка, за життя її батьки побудували будинковолодіння по [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частку вищевказаного домоволодіння. Спадкоємцями за законом були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки батько та брат від своєї частки у спадщині відмовилися на користь позивачки, остання зареєструвала за собою право власності на 1/2 частку будинковолодіння за вказаною вище адресою. Так, згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.03.2004 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2994650 від 04.03.2004, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] , по 1/2 частці кожному (а.с. 8, 9). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2021 (а.с. 13). Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0001206002022 від 02.11.2022 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 959103 від 28.12.2012, земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 2622085201:01:003:0251, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-11, 14-15). Як підтверджується матеріалами справи, за життя [PERSON] склав заповіт № 3, посвідчений 01.02.2011 Рахинянською сільською радою, яким заповів все своє майно їй, [PERSON] . Як спадкоємець за заповітом [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, яка належала [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.01.2023 державний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки з кадастровим № 2622085201:01:003:0251, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по [ADDRESS] , оскільки неможливо визначити частку, яка належала спадкодавцю (а.с. 16). Отже, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла частка земельної ділянки по [ADDRESS] ,\~яка перебуває\~у спільній\~сумісній власності\~ [PERSON] та [PERSON] ,\~частки яких\~не визначено,\~у зв`язку\~з чим нотаріусом було відмовлено позивачці, яка є спадкоємицею за заповітом та прийняла спадщину після смерті батька, померлого [INFO] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на земельну ділянку, що послужило підставою звернення до суду з даним позовом. Оцінка суду: беручи до уваги визнання позову відповідачем, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як визначено ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно із ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. Отже, земельне та цивільне законодавство закріплює принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України у справі 6-2225 цс16, в якій зазначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Як встановлено з письмових доказів, долучених до позовної заяви, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 2622085201:01:003:0251, яка розміщена по [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. При цьому, за [PERSON] та [PERSON] числилася по 1/2 частці будинковолодіння [ADDRESS] . Позивачка звернулася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частку у праві власності на вищевказану земельну ділянку, однак, як вказала нотаріус, такої можливості немає, поки в судовому порядку не буде визначено частки у праві власності на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачка та [PERSON] є співвласниками на праві спільної сумісної власності земельної ділянки, їх частки на неї не визначені, що не дає можливості [PERSON] оформити свої права на належне їй майно, однак, зважаючи на те, що в в матеріалах справи знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 часток будинковолодіння [ADDRESS] , та виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, в також рівності часток у спільній сумісній власності, суд приходить до висновку, що є достатні підстави, щоб заявлений позов задовольнити та визначити, що частки у спільній сумісній власності [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер: 2622085201:01:003:0251, яка розміщена по [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є рівними та становлять по 1/2 частці за кожним. На підставі викладеного, ст. 368, 370 ЦК України, ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, та

Outcome: approved