Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Позивач, від імені та в інтересах якого на підставі договору діє адвокат Дмитренко Ігор Миколайович, звернувся до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру. У своїх вимогах посилається на те, що 09 грудня 2021 року він придбав у відповідача квартиру [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,012га кадастровий номер 4824884800:04:072:0006 і площею 0,0839га кадастровий номер 4824884800:04:034:0016 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою квартира [ADDRESS] .. Позивач сплатив відповідачу 80000 гривень, що становить повну вартість зазначених об`єктів нерухомості, про що склали відповідну розписку. При цьому відповідач передала йому ключі від квартири та правовстановлюючі документи на нерухоме майно і він почав проживати у вказаному будинку проводити ремонт, оплачувати комунальні послуги де і проживає по теперішній час. При купівлі квартири та земельних ділянок сторони домовились оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Але власник нерухомого майна [PERSON] виїхала на проживання до Республіки Корея і я не має змоги оформити нотаріально вищевказаний договір купівлі-продажу. З посиланням на те, що сторони виконали усі умови договору, однак з об`єктивних причин вони втратили можливість нотаріально посвідчити правочин, відповідно до вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 09.12.2021 року, укладений між ним та [PERSON] ,та визнати за ним право власності на спірне майно. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, згідно якої він визнає позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та просив справу розглядати за їх відсутності. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, позовні вимоги позивача підтримує повністю, просить суд про їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] та земельних ділянок площею 0,012га кадастровий номер 4824884800:04:072:0006 і площею 0,0839га кадастровий номер 4824884800:04:034:0016 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою квартира [ADDRESS] , що підтверджується, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо вищевказаних земельних ділянок та копією рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області №2-657/07 від 30.11.2007 року. Згідно розписки від 09.12.2021 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень за угодою про продаж квартири [ADDRESS] , а також земельних ділянок площею 0,012га кадастровий номер 4824884800:04:072:0006 і площею 0,0839га кадастровий номер 4824884800:04:034:0016 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою квартира [ADDRESS] , що є повною вартістю вказаної квартири та земельних ділянок згідно угоди та зобов`язалася оформити договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] у нотаріальному порядку. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України ( в чинній редакції), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Із наданих суду доказів вбачається, що на момент укладення угоди про купівлю-продаж належних [PERSON] квартири та земельних ділянок, між сторонами було досягнуто домовленості ціни за яку продається квартира та земельні ділянки , було здійснено передачу грошових коштів у розмірі обумовленої ціни, після досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору, позивач почав фактично проживати у спірній квартирі, тобто відбулося повне виконання договору, але можливість нотаріального посвідчення вказаної угоди про яку домовилися сторони була втрачена у зв`язку з виїздом відповідача до Республіки Корея. [PERSON] з кінця 09 грудня 2021 року володіє та користується квартирою [ADDRESS] та земельними ділянками за тією ж адресою. Отже, за вказаним договором, позивач набув право власності на вказану квартиру та земельні ділянки. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно положень ч.4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги те, що при укладенні угоди сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне фактичне виконання договору, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору ухвалює покласти на позивача, за його клопотанням.

Outcome: approved