Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просить суд зняти арешт з транспортного засобу DODGE JOURNEY, накладений постановою приватного виконавця Валявського О.А. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.12.2021 року в межах виконавчого провадження № 67847876. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у 2021 році придбала легковий транспортний засіб DODGE JOURNEY, VIN [NUMBER] , який після ввезення в Україну та розмитнення, передала для ремонту [PERSON] . Позивач 15.02.2022р. зареєструвала своє право власності на вказаний ТЗ, а у жовтні 2022 року вирішила продати вказаний автомобіль. Однак, при зверненні до територіального сервісного центру для переоформлення права власності, виявилось, що на її транспортний засіб DODGE JOURNEY, приватним виконавцем Валявським О.А. накладено заборону відчуження, яка була накладена на майно, що належить нібито [PERSON] . В подальшому, позивачу стало відомо, що 10.12.2021 року приватним виконавцем Валявським О.А., при примусовому виконанні ухвали Сквирського районного суду Київської області від 07.12.2021 року у справі № 376/2835/21 постановленої з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на транспортний засіб DODGE JOURNEY, VIN [NUMBER] . [PERSON] повідомляв приватного виконавця що описане майно йому не належить, однак це жодним чином не вплинуло на рішення приватного виконавця. [PERSON] вважає, що накладений приватним виконавцем Валявським О.А. арешт на належне їй транспортний засіб, порушує майнові права позивача, оскільки [PERSON] не був і не є власником вказаного автомобіля, лише ремонтував його, а тому, позивач просить суд зняти арешт з належного їй транспортного засобу DODGE JOURNEY. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 28.11.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного провадження, призначив справу до розгляду (а.с. 26-27) 26.12.2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про долучення до матеріалів справи доказів (а.с. 30-31) 23.01.2023 року судом було зроблено запит до приватного виконавця Валявського О.А. (а.с. 50,57) 07.03.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на запит суду. (а.с. 67) 13.03.2023 року представник позивача [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує. (а.с. 69) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2023 року підтримав позовні вимоги, уточнивши позов в частині стягнення судових витрат, та просив залишити їх за позивачем. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, відзиву, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідачі суду не направили та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] являється власником автомобіля DODGE JOURNEY, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 15.02.2022 року. (а.с.11) Згідно рахунку-фактури № 4699 від 08.11.2021 року [PERSON] придбала автомобіль DODGE JOURNEY, VIN [NUMBER] в ТОВ «ГАЛАГРАД» за 2288, 00 дол. США, разом з доставкою - 3288,00 дол. США (а.с. 31) Встановлено, що 10.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А., було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, при примусовому виконанні ухвали Сквирського районного суду Київської області від 07.12.2021 року у справі № 376/2835/21 про забезпечення позову у цивільній справі № 376/2835/21 шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, що належить [PERSON] , зокрема на рухоме майно, яке знаходиться в нежитловому приміщенні літера «Г» за адресою: [ADDRESS] , а саме: обладнання СТО, запасні частини, матеріали для ремонту автомобілів, транспортні засоби в ремонті та інше виявлене рухоме майно при проведенні виконавчих дій за вказаною адресою, було описано та накладено арешт на транспортний засіб DODGE JOURNEY, сірого кольору в аварійному стані (в стані ремонту), капот пошкоджений, двигун розібраний, лобове скло розбите, колеса на залізних дисках, № кузова [NUMBER] (а.с.16). У вказаній постанові [PERSON] зазначив, що майно, зазначене в акті йому не належить. Згідно відповіді на запит суду, приватний виконавець Валявський О.А. повідомив , що в матеріалах виконавчого провадження № 67847876 відсутні докази підтвердження права власності [PERSON] на транспортний засіб DODGE JOURNEY, 2016 року випуску, VIN [NUMBER] . (а.с. 67) Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст. 32 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, зокрема кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст.316, ст.317 Цивільного кодексу України правом власності є на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. ч. 1,2ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Відповідно до вимог, пункту 7 Постанови КМУ від 07.09.1998 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі Порядок), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери (п.8 Порядку) Так, судом було встановлено, що позивач належно зареєструвала право власності на транспортний засіб DODGE JOURNEY, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. [PERSON] не був власником ТЗ DODGE JOURNEY, а обтяжили цей ТЗ, як майно [PERSON] , а тому накладений арешт та заборона на відчуження майна порушує права позивача, як власника. З огляду наведеного, позивач правомірно вимагає усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, що врегульовано статтею 391 ЦК України. Враховуючи наявність накладеного арешту на ТЗ, неможливість скасування цього арешту в позасудовому порядку, то існує необхідність захисту права власності позивача, шляхом зняття такого арешту. А тому, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу, підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved