Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з позовом, просить ухвалити рішення, яким: шлюб між ним та відповідачкою, [PERSON] , який 28 серпня 2009 року зареєстрований у Виконкомі Тростянецької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5 - розірвати; неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишити на проживання з ним, батьком, як це передбачено договором, укладеним між ним та відповідачкою; витрати по справі залишити за ним. Свої вимоги мотивує тим, що 28 серпня 2009 року між ним та відповідачкою, [PERSON] , було укладено шлюб, який вони зареєстрували у Виконкомі Тростянецької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з ним. Спільне життя з відповідачкою у них не склалось через те, що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На даний час шлюбні відносини фактично між ними припинено, оскільки в кінці 2021 року відповідачка, зібравши свої речі, виїхала за межі України, де проживала і працювала. На даний час [PERSON] повернулась в Україну і тут проживає, але син продовжує проживати з ним та перебуває на його утриманні. Він намагався всіма силами зберегти сім`ю, та нажаль йому це не вдалося. Він з відповідачкою остаточно переконалися, що вони є різними людьми. За таких підстав вважає, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим, а надання терміну на примирення - недоцільним. 06.02.2023 між ним та відповідачкою було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання сина, на підставі якого місцем проживання сина [PERSON] , [INFO] сторони визначили залишити на проживання разом з батьком, [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку. Від представника позивача - адвоката Ільницького Я.І. (ордер серії ІФ №008563 - а.с.10, свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю №671 від 05.12.2008 - а.с.11) на адресу суду поступила заява, згідно з якою вимоги свого довірителя він підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити та розгляд справи проводити за їхньої відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку. На адресу суду скерувала заяву, згідно з якою розгляд справи просить проводити за її відсутності. Вимоги, викладені в позовній заяві визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення, а саме: щодо постановлення рішення про розірвання між ними шлюбу та залишення на проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком - позивачем [PERSON] (а.с.24). Cуд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5) свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] 28 серпня 2009 року був укладений шлюб, зареєстрований у Виконкомі Тростянецької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка " [PERSON] ", дружини " [PERSON] ". За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Сторони не бажають зберегти сім`ю, оскільки вони проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, їх сім`я розпалася. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З огляду на те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Беручи до уваги волевиявлення сторін щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дитини порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задовольнити. Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати малолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до положень ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч.1 ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021 року, та окрім цього визначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Таким чином, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд має роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. У даному випадку матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Оскільки у позові не ставиться вимоги про визначення місця проживання дітей, а спору щодо їхнього проживання немає, суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ч.4 ст.157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Предметом даного договору є визначення місця проживання та дії з виховання, навчання, догляду за дитиною або поєднаних цих елементів, спрямованих на забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. 06 лютого 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відповідно до ч.4 ст. 157 та ст. 160 СК України щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Відповідно до п. 1.3. цього договору - місцем проживання дітей батьки визначили наступним чином: [PERSON] , [INFO] , залишити на проживання з батьком - [PERSON] . У разі зміни місця проживання сина, батько зобов?язуються попереджувати матір письмово із вказаним точним місцем проживання дитина не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання дитини (а.с.7-9). Враховуючи всі обставини справи у сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи її вік, беручи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, суд вважає, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , слід залишити за місцем їхнього теперішнього проживання - разом з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та вимогам закону. При цьому залишення для проживання дитини з батьком не позбавляє когось з них права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею, а той з батьків, з яким проживає дитина, не мають чинити перешкод другому з батьків, який не проживає з нею. Разом з тим, суд зазначає, що у випадку неналежного виконання батьком [PERSON] , покладених на нього обов`язків щодо утримання і виховання дитини, яка залишенна на проживання з ним та порушення умов укладеного між сторонами Договору про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, мати або батько дитини мають право звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Крім того, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати залишити за позивачем, враховуючи його клопотання. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 109, 110, 112, 157, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved