Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є спадкоємцем [PERSON] ,. До складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS] , яка належить померлому на праві спільної сумісної власності. У процесі оформлення своїх спадкових прав на вказане майно їй стало відомо, що на квартиру накладено арешт. Посилаючись на те, що арешт квартири порушує її права, просить суд звільнити квартиру з-під арешту, що належить [PERSON] , яким помер [INFO] на праві спільної сумісної власності, реєстраційний номер обтяження: 1249946, обтяження зареєстровано 20 серпня 2004 року за № 1249946 реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АЕ 573753, від 10 серпня 2004 року, ВДВС Автозаводського РУЮ, державний виконавець Ульянич І.І. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження, залучено учасників справи, призначено підготовче судове засідання (а.с. 31). 02 лютого 2023 року на підставі клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] залучено до участі у справі належного відповідача ТОВ «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Кременчукліфт» (а.с. 110). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , котра як адвокат діє без обмеження повноважень, надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити (а.с. 119). 21 лютого 2022 року до суду надійшла заява від директора ТОВ «Спеціалізованого ремонтно-будівельного управління «Кременчукліфт» про визнання позову та в якій просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с. 118). Представник третьої особи - Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 9м. Суми) в підготовче засідання не прибув, керівництво повідомлялося про розгляд справи належним чином. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] народилася [INFO] у с. Червонознамянка Кременчуцького району Полтавської області, батьком якоїзокрема був записаний в актовому записі про народження - [PERSON] , що постає зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8-9). [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 6). [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , що постає зі свідоцтва про право власності на житло, яке видано 24 лютого 1998 року Управління житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів та довідкою виданою 22 серпня 2022 року за № 61/2101 комунальним підприємством «Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» (а.с. 10-11). З метою оформлення спадкових прав, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Остахової Н.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого її батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Остахової Н.П. від 09 листопада 2022 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки згідно з інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна мітиться запис про арешт квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 1249946, обтяження зареєстровано 20 серпня 2004 року за № 1249946 реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АЕ 573753, від 10 серпня 2004 року, ВДВС Автозаводського РУЮ, державний виконавець Ульянич І.І. (а.с. 12-13). Згідно відповіді Автозаводського відділу ДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у базі даних АСВП відсутні будь-які дані щодо підстав накладення арешту та знищення матеріалів виконавчого провадження х підстав закінчення строку зберігання (а.с. 120). На виконання вимог ухвали суду від 02 лютого 2023 року завідувачем Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Власенко Н.В. надано суду копію заяви про реєстрацію обтяження об`єкту нерухомого майна від 11.08.2004 року та копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.08.2011 року на ім`я [PERSON] , на підставі якої зареєстровано вищевказане обтяження нерухомого майна в інтересах ДП ВАТ «Укрліфт» СРБУ «Кременчукліфт» (а.с. 112-114). Статтею 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст. 321 ЦК України визначено правило непорушності права власності, а саме: 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має намір розпорядитися належним йому майном, а саме оформити спадщину після смерті батька, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Наведе свідчить про те, що безпідставне обтяження майна позивача, а саме нерухоме майно, яке належить позивачеві на праві спільної сумісної власності, перешкоджає позивачеві, як власнику, у реалізації права власності, зокрема прав володіння, користування та розпорядження власністю. Крім того суд враховує відсутність інформації про наявність відповідних виконавчих проваджень в електронному реєстрі боржників та виконавчих проваджень стосовно особи спадкодавця [PERSON] , відсутність у матеріалах спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] вимог певних осіб, як кредиторів, майно якої має намір спадкувати позивач. Відповідач та третя особа не надали жодні належні і допустимі докази на спростування позову, фактів наявності відкритих виконавчих проваджень в яких були вжиті заходи щодо накладення арешту на законних для того підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи наведені обставини, які не були спростовані відповідачем та третьою особою, заяву відповідача про визнання позову, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Тому необхідно звільнити з-під арешту, квартиру [ADDRESS] , що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 1249946, обтяження зареєстровано 20 серпня 2004 року за № 1249946 реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АЕ 573753, від 10 серпня 2004 року, ВДВС Автозаводського РУЮ, державний виконавець Ульянич І.І. Сторони у справі не заявляли вимоги щодо відшкодування понесених ними будь-яких судових витрат.

Outcome: approved