Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

29.11.2021 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 19.01.2022 року відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2022 року об`єднано цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя із зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів, в одне провадження та присвоїти номер № 521/19752/21. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено, визнано, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] сплаченого [PERSON] суму судового збору у розмірі 2954 гривні 00 копійок. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2023 року у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів, відмовлено. 28.02.2023 року [PERSON] звернулася до суду з заявою щодо розподілу судових витрат в порядку п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, та просила суд: ухвалити додаткове рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача на користь позивачки понесенні нею судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. 06.03.2023 року представник [PERSON] подав до суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом для [PERSON] та відсутній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивачка за первісним позовом понесла та очікує понести. Учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України. У зв`язку з цим, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Частиною 3 тієї ж статті ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. 29.11.2021 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 19.01.2022 року відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2022 року об`єднано цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя із зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів, в одне провадження та присвоїти номер № 521/19752/21. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено, визнано, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] сплаченого [PERSON] суму судового збору у розмірі 2954 гривні 00 копійок; у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів, відмовлено. Судом встановлено, що у рішенні Малиновського районного суду м. Однеси від 22.02.2023 року суд не вирішив питання розподілу судових витрат, що позивачка за первісним позовом витратила на професійну правову допомогу, а тому наявні підстави для вирішення даного питання. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначеного, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У постанові Верховного Суду від 9 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги - адвокат Богомаз А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 2 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 2 червня 2020 року на суму 3 000 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року (справа № 638/7748/18) зазначено, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Позивачка за первісним позовом на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень, надала до суду договір про надання правової (правничої) допомоги №52-2021 від 22.11.2021 року, додаткову угоду № 1 від 28.11.2021 року до договору № 52-2021 від 22.11.2021 року, акт надання послуг № 5 від 22.02.2023 року, квитанцію № 0.0.2364447598.1 від 03.12.2021 року, квитанцію № 0.0.2873724165.1 від 22.02.2023 року, проте в даних матеріалах відсутні докази в чому полягала складність справи у світлі заявлених витрат на суму 10000,00 грн.; скільки часу витрачено адвокатом на цю справу; детальний опис кожної послуги, що надана адвокатом, зокрема, чим підтверджується опис та витрачений час на юридичну консультацію, у чому полягало вивчення матеріалів, який вони складали обсяг, які здійснені витрати часу по кожному із виду послуг. Вищевикладене, позбавляє відповідача за первісним позовом можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд вважає, що внаслідок неподання позивачем за первісним позовом детального розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, неможливо підтвердити або спростувати ймовірну неспівмірність. У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року (справа № 638/7748/18) зазначено, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Тобто у справі № 521/19752/21 акт приймання правничої допомоги не містить розміру наданих послуг за кожний вид послуг, що входив до обсягу наданої правової допомоги, а містив виключно загальний розмір гонорару, що зрозуміло позбавляє сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність таких витрат. Судом встановлено, що згідно п. 2 статті 4 Договору про надання правової (правничої) допомоги №52-2021 від 22.11.2021 року, вартість послуги розраховується із погодженої сторонами ставки: вартість 1 розрахункової години надання послуг адвокатом - 1250,00 грн., без ПДВ. Враховуючи вищевикладене та той факт, що представником позивачки за первісним позовом не було надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, суд не може встановити співмірність витрат на написання позовної заяви, клопотання про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів, відзиву на зустрічну позовну заяву, клопотання про доручення доказів, заяви про виклик свідків. Суд звертає увагу сторін, що представники позивачки за первісним позовом були присутні у двох судових засідання, що фіксувались за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме 22.02.2022 року та 22.02.2023 року, а тому суд з урахуванням п. 2 статті 4 Договору про надання правової (правничої) допомоги №52-2021 від 22.11.2021 року, вважає за можливе задовольнити стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 гривень за представництво інтересів клієнта у суду першої інстанції щодо поділу спільного майна подружжя. Стосовно заперечень [PERSON] , що матеріалах справи відсутній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивачка за первісним позовом понесла та очікує понести, суд звертає увагу відповідача за первісним позовом, що позивачка за первісним позовом подала його разом із первісною позовною заявою (т.1 а.с. 3 п. 28). Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. На підставі викладеного,

Outcome: approved