Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Представник позивача звернулась 12.10.2022 р. до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позові зазначила, що 28.07.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.08.2022 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання сімейних стосунків, діти проживають з батьком, мати участі у їх вихованні не приймає, коштів на їх утримання не надає. Посилаючись на вказані обставини, та на положення ст.ст.150, 155, 160, 164-166, 169 СК України, за позовом [PERSON] просить встановити місце проживання дітей разом з ним та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її синів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 20.10.2022 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.11.2022 р. 23.11.2022 р. підготовче судове засідання відкладено на 22.12.2022 р. на підставі п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України. 22.12.2022 р. підготовче судове засідання відкладено на 25.01.2023 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 25.01.2023 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 02.03.2023 р. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, рішення у справі просять ухвалити в інтересах малолітніх дітей. Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, направив до суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав та визначення місця проживання дітей разом з батьком. Суд постановив рішення за відсутності третьої особи на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено наданими свідоцтвами про народження (а.с.11, 12), батьком дітей зазначений позивач [PERSON] . Мати не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків по вихованню, утриманню, фізичному та духовному розвитку дітей. Обставини, зазначені позивачем в позові, визнаються відповідачем, а тому, в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району (а.с.61-63), орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] та визначення їх місця проживання разом з батьком. Враховуючи, що викладені в позовній заяві твердження позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та інтереси малолітніх дітей, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Законодавцем визначено, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас, у даному випадку, судом під час розгляду цієї справи не вирішується спір про визначення місця проживання дітей. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з іншою вимогою, заявленою у цивільному процесі. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, сторони визначили місце проживання дітей у договорі № 2778, згідно якого вони досягли згоди, що діти будуть проживати разом з батьком до досягнення ними повноліття, про що зазначено у висновку органу опіки та піклування (а.с.62). Під час спілкування із членами комісії органу опіки та піклування, діти повідомили, що проживають з батьком, з матір`ю спілкуються рідко. Таким чином, судом встановлено, що на даний час позивач потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду визначення місця проживання дітей разом з ним, про це між сторонами наявна домовленість, і таке питання може бути вирішене судом разом з іншою вимогою, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог і в цій частині.

Outcome: approved