Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначила, що [INFO] , помер [PERSON] , який був зареєстрований та постійно проживав у [ADDRESS] . Заповіту померлий на випадок своєї смерті, не залишав. На момент смерті за указаною адресою з ним були зареєстровані та проживали: його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , а також проживав, але не був зареєстрований син [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] та донька [PERSON] , спадщину прийняли, як спадкоємці першої черги за законом, шляхом постійного спільного проживання зі спадкодавцем станом на день його смерті. [PERSON] та [PERSON] надали згоду на включення до кола спадкоємців сина померлого [PERSON] [PERSON] . Інших спадкоємців у померлого немає. За життя померлий був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,25 га, які знаходяться на території Соймівської сільської ради Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області. Позивачі, через представника, звернулися з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого [PERSON] , однак у видачі такого позивачам було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.02.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 39-20). Представник позивачів адвокат Керита М. В. подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірителів. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Головою Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Щур В. М. подано заяву за змістом якої висловив позицію про визнання селищною радою заявлених позовних вимог, справу просив розглядати без участі представника селищної ради. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] , помер [PERSON] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). Як вбачається з копії довідки від 21.10.2022, померлий [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав у [ADDRESS] . На момент смерті за указаною адресою з ним були зареєстровані та проживали: його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] (а.с. 23). За життя [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,25 га, а саме: площею 0,0501 га для обслуговування житлового будинку в урочищі «Біля хати» та 0,2016 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Сад Леднеї», які знаходяться на території Соймівської сільської ради Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області відповідно до Державного акту серії ІІ-ЗК №036481, виданого 29.01.1996, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №97 (а.с. 27-32). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2023, приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Дунаєвим Ю. М. відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого [PERSON] у зв?язку із відсутністю правовстановлюючих документів, витягів з Державного земельного кадастру на земельні ділянки, відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельні ділянки загальною площею 0,25 га, які знаходяться на території Соймівської сільської ради Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області (а.с. 25). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено, що чоловік та відповідно батько позивачів за життя набув право власності на спірне майно, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно не позбавляє позивачів як спадкоємців права на спадщину. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, те, що прийняттям спадщини позивачами права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved