Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування та зобов`язання укладення договору найму на житлове приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що в травні 2022 року на підставі листа виконавчого комітету Вінницької міської ради позивач вселена до квартири [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12.04.2018 р. №754 «Про списання багатоквартирних будинків з балансу департаменту житлового господарства міської ради» будинок [ADDRESS] списано з балансу департаменту житлового господарства міської ради. Позивач з моменту заселення до нині проживає у цій квартирі. Між позивачем та ТОВ «Енера Вінниця» укладено договір приєднання від 29.09.2022 року про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. МКП «Управляюча компанія «Київська» позивачу відкрито особовий рахунок, вона сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, провела ремонт у квартирі. На звернення до Виконавчого комітету Вінницької міської ради з проханням укласти із нею договір найму на спірну квартиру позивач отримала відповідь від 22.08.2022 року, в якій їй повідомили про відсутність можливості укладення договору найму. Позивач позбавлена можливості оформити право власності на займане житло, оскільки не зареєстрована у ньому, а у відповідних органах відсутні правові підстави провести реєстрацію її місця проживання, так як вселення відбулось за відсутності ордера. За весь час проживання у квартирі виконавчий комітет Вінницької міської ради не висував до [PERSON] жодних претензій, фактично визнає право користування жилим приміщенням, яке документально не закріплене за позивачем. У зв`язку з зазначеними обставинами позивач звернулася до суду з цією позовною заявою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності з причин, визнаних судом поважними. Представник відповідача не заперечував щодо задоволення позовних вимог і при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, що врегульовані нормами ЖК УРСР. На підставі листа Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.05.2022 року №П/01/76870/1-00-10 з метою запобігання самовільного заселення та збереження житлового приміщення [PERSON] вселена до квартири [ADDRESS] . На підтвердження факту проживання в квартирі позивачем подані такі докази : договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №120150476 від 13.06.2022 року; особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий МКП «Управляюча компанія «Київська»; акт від 03.08.2022 р. про прийняття вузла розподільного обліку/приладу розподілювача теплової енергії на абонентський облік; заява-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 07.06.2022 року №120150476; акт №15004373 від 05.08.2022 року пломбування, реєстрації поквартирних приладів обліку; квитанції про сплату житлово-комунальних послуг. Згідно з відповіддю Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради №П/01/134415 від 17.10.2022 року [PERSON] повідомлено про відсутність у Виконавчого комітету Вінницької міської ради правових підстав щодо укладення з нею договору найму жилого приміщення, тому що ордер на зайняття квартири [ADDRESS] відсутній. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу. Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов закріплені у статті 34 Житлового кодексу УРСР, відповідно до частини першої якої потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно із ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст. 15 ЖК УРСР до компетенції виконавчих комітетів міських рад належить право на прийняття рішення про надання жилих приміщень та право на видачу ордерів. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в ст. 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16.12.1966 року. Відповідно до п.1 ст.12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права право на житло має реалізовуватись за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст.8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція грунтується, в тому числі на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви є обґрунтованими та наявні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved