Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Адвокат Хомич Анна Володимирівна звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Колодяжненської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис про смерть та Виконавчим комітетом Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області 17 травня 2021 року видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки померлого, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Від імені [PERSON] був посвідчений заповіт в Колодяжненській сільській раді 07.05.2021 за №83. Розпорядження щодо всього майна зроблене на користь позивача. Як стверджує представник позивача, позивач прийняв спадщину після смерті діда [PERSON] , шляхом подачі приватному нотаріусу Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйніковій О. В. заяви про прийняття спадщини. Представник позивача зазначає, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний вище будинок позивач звернувся до нотаріуса, на що отримав відповідь про неможливість видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю в померлого на момент смерті зареєстрованого за ним права власності на житловий будинок. Таким чином, позивач через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що входить до складу спадщини спадкодавця, не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно. Враховуючи наведене, представник позивача просить суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Колодяжненської сільської ради у судове засідання не з`явився, просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги фактично визнали. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з`ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.\~206,\~207 ЦПК України. Частиною четвертою\~статті 206 ЦПК України\~визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, враховуючи визнання відповідачем заявлених позивачем позовних вимог у повному обсязі, перевіривши наявність законних підстав для задоволення позову, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області 17 травня 2021 року. Таким чином, після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на майно, що належало спадкодавцеві на день смерті. Від імені [PERSON] в Колодяжненській сільській раді 07 травня 2021 року за №83 був посвідчений заповіт. Все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право [PERSON] заповів [PERSON] , [INFO] . Як було встановлено судом, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.06.2022. Відповідно до довідки №86 виданої Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області від 20.01.2022 року, згідно з записом в погосподарській книзі [ADDRESS] був зареєстрований і проживав [PERSON] з 1978 року і був виписаний у зв`язку зі смертю, помер [INFO] . В даному житловому будинку на день смерті [PERSON] зареєстрований син [PERSON] , але не проживає за даною адресою з квітня 1991 року по даний час. Інших зареєстрованих осіб немає. Заповіт від імені [PERSON] був посвідчений Колодяжненською сільською радою 07 травня 2021 року за №83. Заповіт не змінено і не відмінено. Згідно з відомостями наданими приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйніковою О. В. після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №102/2022. Позивачем [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] 02.07.2022 року було подано заяву про прийняття спадщини. Сини спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали заяви про те, що їм було відомо про відкриття спадщини після смерті батька і вони на її не притендують та про відмову від прийняття спадщини. Позивач [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12.12.2002, зареєстрованим Кричевичівською сільською радою Ковельського району Волинської області. Відповідно до вказаного свідоцтва батьком позивача є [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.11.1969 зареєстрованим Ломачанківською сільською радою Ковельського району Волинської області. Таким чином позивач [PERSON] є онуком померлого [PERSON] . Відповідно до витяга з погосподарської книги №2 с. Кричевичі за 2016-2020 роки Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області виданого Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області від 13 вересня 2022 року №67 по особовому рахунку № [NUMBER] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належить [PERSON] та знаходиться в [ADDRESS] . Будинок збудований в 1947 році. Позивачем [PERSON] , станом на 22 вересня 2022 року, було замовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1233 \~ ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235, ч. 1 ст. 1236 ЦК України \~ заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом посвідченим Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області 07.05.2021, №83 після смерті [INFO] [PERSON] . Позивач прийняв спадщину в порядку визначеному ЦК України, шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.06.2022. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом, на підставі наданих доказів, а саме досліджених раніше витяга з погосподарської книги №2 за 2016-2020 роки с. Кричевичі виданого Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області від 13 вересня 2022 року №67 та довідки №86 виданої Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області від 20 січня 2022 року встановлено, що спадкодавець правомірно набув право власності на спірний житловий будинок, тому це майно входить до складу спадкової маси. В той же час, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування. Згідно з листом приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйнікової О. В. вих. №350/01-16 від 07 вересня 2022 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. У п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.92 №449 (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.92, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319). За таких обставин спадкове право позивача на набуття права власності на нерухоме майно може бути реалізовано лише в судовому порядку. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача [PERSON] , в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, а саме шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved