Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якою зазначає, що 16.08.2016 [PERSON] уклала шлюб з громадянином Арабської Республіки Єгипет, який зареєстрували у Харківському міському відділі ДРАЦ ГТУЮ у Харківській області. Після реєстрації шлюбу позивачка перейшла на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також позивач зазначає, що після укладання шлюбу подружжя проживали в Арабській Республіці Єгипет, де і народились діти. Приблизно у березні 2021 родина переїхала до м. Харкова та з цього часу стосунки між подружжям стали погіршуватися з причин різних політичних поглядів та на підставі громадянства позивача, все частіше виникали сварки та суперечки. Позивач намагалася спокійно вирішувати проблеми, проте ніяких результатів це не дало. Відповідач став байдуже ставитися до сімейних стосунків, що в подальшому призвело до неможливості подальшого сумісного життя. З початку вторгнення РФ на територію України, сторони взагалі перестали спілкуватися, шлюб існує формально. Отже, збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем вважає неможливим, збереження шлюбу безперспективним, що суперечить її інтересам та інтересам дітей. Ухвалою судді Московського районну м. Харкова від 28.12.2022 визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, у позові та наданих заявах просили розглядати справу за їх відсутності. Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши надані докази та матеріали справи, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Так,\~судом на\~підставі наданих\~матеріалів встановлено, що 16.08.2016 сторони зареєстрували шлюб у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1702, що підтверджено копією повторного свідоцтва про шлюб від 02.09.2016 та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.9, 51,52). Далі, сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтва про народження (а.с.10-13). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Отже, аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки сім`я позивача розпалась, підстав для примирення або поновлення сім`ї не встановлено, тому вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Далі, позивач також просить після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей залишити проживати із матір`ю. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 №200/952/18 Верховний Суд зазначив, що «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу». Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у справі №339/143/20 від 22.12.2021 та окрім цього визначив, що «зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишається проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання». Оскільки судом не встановлено спору між сторонами про місце проживання дітей, суд вважає за можливо зазначити у своєму рішенні, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишаються проживати з матір`ю. Відповідно до правил п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України сплату судового збору суд покладає на відповідача.

Outcome: approved