Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають спільних малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей і вони перебувають лише на її утриманні, позивачка прохала стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше встановленого законом розміру аліментів, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дітей. Сторони в судове засідання не викликалися. Відзиву на позов від відповідача не надійшло, а отже він не скористався своїм правом подачі відзиву у встановленим відповідно до ухвали судді про відкриття провадження строк. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Як встановлено судом і вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.07.2009 року, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2009 року, однак на час розляду справи шлюб між ними розірвано. А згідно з копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11.08.2009 року та серії [NUMBER] від 02.10.2014 року, відповідно, від даного шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , де обоє записані їх батьками. При цьому належних і допустимих доказів на спростування факту батьківства відповідачем суду не надано. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У судовому засіданні встановлено зокрема з довідок № 1442-5000205810, № 1442-5000205830 та № 1442-5000205817 від 02.10.2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб позивачка разом з дітьми фактично проживає (перебуває) за адресою: про [ADDRESS] . Зазначені обставини свідчать про те, що діти знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач проживає окремо від них, доказів на спростування цього останнім суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. У відповідності до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дітей, судом враховано наступні обставини: матеріальний стан позивачки, на утриманні якої знаходяться малолітні дочка і син, її потреби. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження свого матеріального стану, стану здоров`я, наявності утриманців чи інших підстав неможливості сплачувати аліменти на утримання дітей. Суд погоджується із заявленим позивачкою розміром аліментів та вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей, дійсної участі батька в їх утриманні, який матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку з тверджень позивачки не надає, що порушує право дітей на достатнє матеріальне забезпечення, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде співмірним з потребами дітей та фінансовими можливостями сторін. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду з вказаним позовом 28 листопада 2022 року, отже, аліменти слід стягувати саме з цієї дати. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, а тому рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 992,40 грн., оскільки позивачка при подачі позову до суду по закону була звільнена від сплати судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved