Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з наступних підстав. Так, 12.06.2019 р. між АТ «Кредобанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-199002, відповідно якого Банк зобов`язався надати відповідачці кредит, а вона зобов`язался у порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк належним чином виконав звій обов`язок щодо надання відповідачці кредиту. У порушення зазначених умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 03.10.2022 року має заборгованість - 99232,76 грн, яка складається з 46114,38 грн - тіло кредиту; 52982,65 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 135,73 грн - донараховані відсотки. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Посилаючись на приписи ст.509, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1050,1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідачки суму заборгованості у розмірі 99232,76 грн. та судові витрати по оплаті судового збору. Ухвалою судді Звенигородського районного суду від 24.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачкою 24.01.2023 року надано відзив, з якого вбачається, що вона позов визнає частково. Так, вона підтверджує, що за зазначеним позивачем кредитним договором їй було позивачем надано кредит на суму 55000,00 гривень для особистих потреб. Протягом певного часу вона сплачувала належні платежі за договором та загалом сплатила 8885,62 гривень на погашення тіла кредиту та 30897,14 гривень на погашення відсотків. Вказує, що за досудовою вимогою, наданою їй позивачем, її заборгованість за договором склала 22119,91 гривень, саме цю заборгованість перед позивачем вона визнає. Інгі суми, заявлені Банком, відповідачка вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Крім того, відповідачка посилається на те, що, згідно до п.2ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15.03.2022 року, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані з 24.02.2022 року за прострочене виконання підлягають списанню кредитодавцем. Також відповідачка вказує, що вона розлучена, проживає одна, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, аліменти на їх утримання не отримує, не працює і не має будь-яких доходів. З огляду на викладене, відповідачка просить позов задовольнити частково, стягнувши з неї на користь позивача 22119,91 гривень, в іншій частині позову - відмовити. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надавши заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка надала відзив на позовну заяву, проте до судового засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12.06.2019 р. між АТ «Кредобанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-199002, за умовами якого відповідачці позивачем надається кредит на суму 55000,00 гривень на строк до 10.06.2022 року з процентною ставкою 52,99% річних (а.с.6-8). Погашення заборгованості відповідачка зобов`язалася проводити у сумах та в строки, зазначені у графіку, що є додатком до договору. Згідно до меморіальних касових ордерів від 12.06.2019 року (а.с.19-21), позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці обумовлену у договорі суму 55000,00 гривень. Цей факт відповідачка також підтвердила і не оспорює. Як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідачки (а.с. 23-30), розрахунку заборгованості (а.с. 17-18), та посилань самої відповідачки у відзиві, за кредитним договором нею було сплачено 8885,62 гривень на погашення тіла кредиту та 30897,14 гривень - на погашення відсотків за кредитом. Посилаючись на направлену їй позивачем досудову вимогу, відповідачка стверджує, що її заборгованість за кредитним договором становить 22119,91 гривень, проте, ці посилання відповідачки є хибними. Так, з досудової вимоги на ім`я відповідачки від 29.09.2022 року (а.с. 14) вбачається, що 22119,91 гривень - це строкова заборгованість за тілом кредиту (основним боргом), прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 23994,47 гривень. Також сама відповідачка у відзиві зазначає, що нею здійснено погашення тіла кредиту на суму 8885,62 гривень, що підтверджено і випискою з її особового рахунку. З огляду на те, що тіло кредиту за договором складало 55000,00 гривань, шляхом простих математичних вирахувань несплачена основна сума за договором складає 46114,38 гривень, як і заявлено позивачем. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі непогашеного тіла кредиту 46114,38 гривень є цілком обґрунтованими і належно доведеними, оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 52982,65 грн. та донарахованими відсотками у сумі 135,73 грн., суд враховує наступне. Так, згідно до умов договору кредиту, укладеного між позивачем та відповідачкою, строк дії договору зазначено до 10 червня 2022 року. Як вбачається з положень розділу 7 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення. Сукупна сума неустойки не може перевищувати 50% від суми кредиту. Проте, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 17-18) вбачається, що Банком після закінчення строку дії договору продовжувалося здійснення нарахування відсотків, передбачених п.4.1 договору за користування кредитом - у розмірі 52,99% річних, така ж ставка застосовувалася протягом дії договору про простроченій заборгованості. Крім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано заявлену ним суму донарахованих відсотків 135,73 гривень, з розрахунку не вбачається, на якій підставі та у якому розмірі проведено ці нарахування. За змістом положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). В ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищезазначене, виходячи з принципу диспозитивності, суд приходить до висновку, що позивачем у даному випадку проведено розрахування заборгованості про процентам за користування кредитом не у відповідності до умов кредитного договору та вимог діючого законодавства, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках у розмірі 52982,65 гривень та по донарахованих відсотках у розмірі 135,73 гривень у зв`язку з недоведеністю обґрунтованості вказаних позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1141,26 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial