Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

21.10.2022 позивачі звернулися до суду з позовом та просять визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог зазначають, що на підставі свідоцтва про право власності на житло. Виданого згідно з розпорядженням № 963 від 06.11.1997 року Державного комунального управління житлового господарства Мінського району м. Києва, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. 10.09.2018 року зареєстрованого у реєстрі за №1852, відповідач [PERSON] подарував та безоплатно передав у власність [PERSON] належну йому 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва №85296700 від 17.10.2022р. в квартирі зареєстровані: позивач- [PERSON] , [INFO] , позивач- [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , не проживає за адресою зареєстрованого місця проживання, не веде з позивачем спільного господарства та не бере участі в сплаті рахунків за комунальні послуги. Не зважаючи на те, що відповідач не проживає в спірній квартирі, останній створює позивачам певні труднощі в користуванні житлом. З огляду на викладене, позивач просить постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник позивачів до судового засідання надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло. Виданого згідно з розпорядженням № 963 від 06.11.1997 року Державного комунального управління житлового господарства Мінського району м. Києва, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 5). Відповідно до договору дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. 10.09.2018 року зареєстрованого у реєстрі за №1852, відповідач [PERSON] подарував та безоплатно передав у власність [PERSON] належну йому 1/2 частку квартири [ADDRESS] ( а.с.6-7). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва №85296700 від 17.10.2022р. в квартирі зареєстровані: позивач- [PERSON] , [INFO] , позивач- [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] ( а.с.9). Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які не суперечать закону. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що власником квартири є позивачі, відповідач не є особою у розумінні вимог чинного законодавства, який набув право користування спірною квартирою в силу закону чи правочину, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню.

Outcome: approved