Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що він є головним квартиронаймачем двокімнатної квартири, у якому відповідач зареєстрований, але не проживає з 2010 року. Перешкод на проживання останнього у квартирі він не чинив, останній не підтримує зв`язку, не утримує житло та не сплачує житло-комунальні послуги. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав телефонограму про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, в разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] жодного разу не з`явився, тоді як про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та відзив на позов не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради від 21.21.06.2016 року №424 «Про зміну нумерації квартир та затвердження їх площ в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , змінено нумерацію квартири, квартиронаймачем якої є [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на [ADDRESS] , житлове приміщення №6. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади від 23.12.2022 №1142, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: наймач [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 11.11.2022 року, актовий запис №392. З 2010 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, особистих речей та майна, яке йому належить в квартирі немає, участі у сплаті комунальних платежів не приймає, благоустроєм квартири не займається, місце його проживання позивачу не відоме, зв`язок не підтримують. Факт не проживання відповідача по справі за адресою: [ADDRESS] підтверджується актами, складеними сусідами 15.12.2021, 20.02.2021, 18.01.2023. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми діючого Житлового кодексу Української РСР, оскільки спірна квартира не є власністю позивача і спір стосується визнання членів сім`ї наймача житлового помешкання такими, що втратили право користування внаслідок відсутності понад встановлені у законодавстві строки. Згідно з ст.64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. На підтвердження вибуття особи з житлового приміщення суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, це, зокрема, акти про відсутність члена сім`ї протягом одного року за місцем проживання; довідки відділення поштового зв`язку про те, що особа не отримувала поштові відправлення, які надходили на її ім`я чи особисте листування із якого вбачається, що особа дійсно змінила місце проживання; утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо. Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд вважає доведеним, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення. При цьому, суд виходить з того, що ніяких перешкод відповідачу в користуванні спірним житлом з боку позивача не чинилось, умов, що унеможливлювали його проживання, не створювалось, тривалий час він ним не користується з власної волі, його особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак з реєстраційного обліку не знявся. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. Відповідно до п.п2 п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. №265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого позивач звільнений.

Outcome: approved