Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить територіальній громаді міста Чернівці, квартира включена до числа службових рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 15.08.2006 № 306/8. Зазначена квартира закріплена за органом Держприкордонслужби як службова та виділялася [PERSON] , як службове житло. У листопаді 2019 року майор запасу [PERSON] знявся з реєстрації в м. Хмельницький та зареєструвався за приватною адресою у м. Чернівці. У вказаній квартирі з 23.01.2007 зареєстроване місце проживання [PERSON] - колишньої дружини заявника та [PERSON] - доньки. [PERSON] у службовому житлі не зареєстрований та не проживає. [PERSON] було направлено попередження № 702/К-21-22-Вих від 20.04.2022 про необхідність знятися з реєстрації та звільнити службову квартиру [ADDRESS] . 29.10.2022 було складено довідку про перевірку житлових умов. Під час обстеження встановлено, що у службовій квартирі [ADDRESS] проживають внутрішньо переміщені особи: [PERSON] та [PERSON] . Зі слів [PERSON] житло їм здала в найм [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд Виселити [PERSON] та [PERSON] зі службового житлового приміщення квартири [ADDRESS] без надання їм іншого житлового приміщення та стягнути судовий збір. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Як встановлено судом, [NUMBER] прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) є органом охорони державного кордону - адміністративно-господарською ланкою Державної прикордонної служби України та являється юридичною особою. Майно, закріплене за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону, органами Державної прикордонної служби, її навчальними закладами, установами та організаціями, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. Для захисту порушеного права [NUMBER] прикордонний загін уповноважений виступати стороною в суді. Під час проходження служби в [NUMBER] прикордонному загоні майор [PERSON] був зарахований на квартирний облік для отримання житлової площі на поліпшення житлових умов складом сім`ї 3 (три) особи (він, дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] ) з 10.07.2002 в загальному порядку /а.с.13/. В 2006 році на підставі рішення житлової комісії прикордонного загону (протокол від 01.08.2006 № 9) йому було виділено на склад сім`ї 3 (три) особи службову однокімнатну квартиру [ADDRESS] (ордер на житлове приміщення від 17.10.2006 року № 44 серія МВК, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10.10.2006 року № 446/11) /а.с.14/. Квартира [ADDRESS] належить територіальній громаді міста Чернівці, квартира включена до числа службових рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 15.08.2006 № 306/8 /а.с.15,17-21/. Зазначена квартира закріплена за органом Держприкордонслужби як службова та виділялася [PERSON] як службове житло згідно ордера на житлове приміщення від 17.10.2006 року № 44 серія МВК, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10.10.2006 року № 446/11 /а.с.16/. Згідно із статтею 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (частина друга статті 64 ЖК України). Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно пункту 2 розділу І Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 «Про службові жилі приміщення» службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням. Згідно пункту 7 розділу ІІ Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 «Про службові жилі приміщення» службові жилі приміщення надаються працівникам, які включені до Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 «Про службові жилі приміщення» (пункт 43 Переліку - військовослужбовці Державної прикордонної служби до одержання ними постійного жилого приміщення). У 2013 році у зв`язку зі звільненням майора [PERSON] в запас ЗСУ та розірванням шлюбу із [PERSON] , згідно його заяви від 24.01.2013 № К-8, на підставі рішення житлової комісії прикордонного загону (протокол від 13.03.2013 № 1), було внесено зміни в житлову справу майора запасу [PERSON] по складу сім`ї з 3 (трьох) осіб на 1 (одну) особу та зараховано його в позачерговий порядок квартирного обліку для отримання житлової площі складом сім`ї 1 (одна) особа з 13.03.2013 року /а.с.30,32-34/. Листом від 07.04.2021 № 702/К-32 було проінформовано [PERSON] про набрання чинності Інструкції, якою передбачено механізм забезпечення осіб, звільнених з військової служби жилим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення житла з числа службового без урахування черговості. З цією метою [PERSON] запропоновано надати прикордонному загону необхідні документи. У грудні 2021 року майор запасу [PERSON] звернувся до [NUMBER] прикордонного загону із заявою (вх. № К-207 від 23.12.21) про надання дозволу на реєстрацію місця проживання у службовому житлі за адресою: кв. [ADDRESS] . Відповідне клопотання до відділу ведення реєстру територіальної громади Чернівецької міської ради (вих. № 702/14111 від 31.12.2021) направлене на адресу Чернівецької міської ради, копію клопотання заявник отримав особисто 04.01.2022 /а.с.36/. У вказаній квартирі з 23.01.2007 зареєстроване місце проживання [PERSON] - колишньої дружини заявника та [PERSON] - доньки. [PERSON] у службовому житлі не зареєстрований та не проживає /а.с.25-28/. [PERSON] було направлено попередження № 702/К-21-22-Вих від 20.04.2022 про необхідність знятися з реєстрації та звільнити службову квартиру [ADDRESS] /а.с.38/. 29.10.2022 було складено довідку про перевірку житлових умов. Під час обстеження встановлено, що у службовій квартирі [ADDRESS] проживають внутрішньо переміщені особи: [PERSON] та [PERSON] . Зі слів [PERSON] житло їм здала в найм [PERSON] /а.с.43/. У відповідності до статей 316, 317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено статтею 391 ЦК України. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 3 ст. 326 Цивільного кодексу України, управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 ЖК України не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, пенсіонерів по старості. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 зазначено, що оскільки в силу ст. 125 ЖК України деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з`ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Пунктом 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року, передбачено, що військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення в разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, звільнення з військової служби, одержання або придбання житла для постійного проживання, якщо інше непередбачено законодавством. Згідно з пункту 2 розділу ІІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщення, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.01.2021 № 26, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.03.2021 за № 344/35966 (далі - Інструкція) службові жилі приміщення (службова жила площа) є власністю держави в особі Держприкордонслужби на підставі оформлених прав власності на нерухоме майно. Вони не підлягають приватизації, обміну, розділу, бронюванню. Службові жилі приміщення (службова жила площа) повинні використовуватися для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей, яким вони надані у встановленому законодавством порядку. Згідно пункту 25 розділу ІІІ Інструкції підлягають виселенню із службового жилого приміщення (службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати в ньому після розірвання шлюбу (у місячний строк з дня розірвання шлюбу); Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved