Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся 17.11.2022р. до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , згідно вимог якого просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 4610300000:02:004:0158, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Матолич-Обрізко Г.С., зареєстрований в реєстрі за №36; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:45570609 від 18.02.2019 11:54:31 вчинене приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Матолич-Обрізко Г.С. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.01.2019р. між ним та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки з правом подальшого викупу. Відповідно до п.1.1.-1.3. договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку, визначену п.1.3 договору. Земельна ділянка передається без зміни цільового призначення, загальна площа 0,0667 га; розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:02:004:0158, цільове призначення:03.07. для будівництва та обслуговування будівель і споруд. Згідно п.2.1., 2.2. договору оренди , він укладений на строк 4 роки з 04.01.2019р. по 04.01.2023р. включно. Також позивач зазначив, що пунктом 6.2.5. договору оренди визначено, що у разі прийняття рішення про продаж об`єкта оренди [PERSON] був зобов`язаний повідомити його в письмовому вигляді цінним листом з описом вкладення про таке рішення з метою можливості реалізації орендарем свого переважного права на викуп земельної ділянки. Пунктом 6.3.2. договору оренди передбачено, що орендар має переважне право на викуп земельної ділянки у разі прийняття орендодавцем рішення про продаж земельної ділянки за ринковою ціною, що визначається суб`єктом оцінки на момент прийняття орендодавцем рішення про продаж земельної ділянки. 04.01.2019 року на виконання умов договору оренди, [PERSON] передав йому в оренду земельну ділянку за кадастровим номером 4610300000:02:004:0158, вказане підтверджується Актом передачі приймання земельної ділянки, який є додатком №1 до договору оренди. Він належним чином виконував умови договору оренди, в тому числі щодо сплати орендних платежів, будь-яких зауважень від [PERSON] не надходило. У свою чергу, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2022року йому стало відомо, що 18.02.2019р. [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Вказаний договір порушує його права і інтереси щодо земельної ділянки, та є таким, що укладений з порушенням норм законодавства, оскільки він, як орендар, згідно договору оренди, мав переважне право на купівлю даної земельної ділянки та не відмовлявся від нього, земельна ділянка на момент укладення договору купівлі-продажу перебувала в оренді, [PERSON] не розірвав договір оренди і отримував орендну плату. Враховуючи викладене, просить суд позов задовольнити. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 07.12.2022р. відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам надано строк для подання заяв по суті спору. Під час судового розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які були отримані відповідачами особисто, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.11.2022р. та 27.12.2022р. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Суду представлений Договір оренди земельної ділянки з правом подальшого викупу від 04 січня 2019 року, укладений між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] . Відповідно до п.1 вказаного Договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку, визначену п.1.3 договору. Земельна ділянка передається без зміни цільового призначення, загальна площа 0,0667 га; розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:02:004:0158, цільове призначення:03.07. для будівництва та обслуговування будівель і споруд. Згідно п.2 Договору оренди, даний договір укладено на строк 4 (чотири роки) з 04.01.2019р. по 04.01.2023р. включно, строк оренди земельної ділянки починається з моменту її передачі на підставі Акту передачі-приймання і закінчується датою повернення земельної ділянки, що вказана у Акті повернення земельної ділянки з оренди. Відповідно до п.3 Договору оренди, місячна плата за користування земельною ділянкою становить 1000 (одна тисяча) гривень. Пунктом 6 Договору оренди визначено, що у разі прийняття рішення про продаж об`єкта оренди [PERSON] був зобов`язаний повідомити [PERSON] в письмовому вигляді цінним листом з описом вкладення про таке рішення з метою можливості реалізації орендарем свого переважного права на викуп земельної ділянки. Суду також представлений Додаток № 1 до Договору оренди земельної ділянки з правом подальшого викупу від 04.01.2019 року, який складається з Акту передачі-приймання земельної ділянки від 04.01.2019 року, з якого вбачається, що [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в строкове платне володіння та користування земельну ділянку кадастровий номер 4610300000:02:004:0158, згідно Договору оренди від 04.01.2019р. Суду також наданий Додаток № 2 до Договору оренди земельної ділянки з правом подальшого викупу від 04.01.2019 року, який складається з Акту передачі-приймання орендних платежів, з якого вбачається, що [PERSON] сплачував [PERSON] орендну плату за період з 2019 по 2022 рік включно, в сумі 12 000 грн. щорічно. З наданого суду Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.02.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Матолич-Обрізко Г.С. та зареєстрований в реєстрі за №36, вбачається, що [PERSON] передає у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0667 га; яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:02:004:0158, а [PERSON] сплачує [PERSON] 174\~801 грн. (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот одну гривню). Суду також надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №313908157 від 01.11.2022 року, з якої вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки - кадастровий номер 4610300000:02:004:0158, право власності зареєстровано 18.02.2019р. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Частиною першою статті 207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.792\~ЦК України\~за договором\~найму (оренди)\~земельної ділянки\~наймодавець зобов`язується\~передати наймачеві\~земельну ділянку\~на встановлений\~договором строк\~у володіння\~та користування\~за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст.9 ЗУ «Про оренду землі», а також положень ч.2 ст.777 ЦК України орендар,\~який відповідно\~до закону\~може мати\~у власності\~орендовану земельну\~ділянку,\~має переважне\~право на\~придбання її\~у власність\~у разі\~продажу цієї\~земельної ділянки,\~за умови,\~що він\~сплачує ціну,\~за якою\~вона продається. Орендодавець зобов`язаний повідомити в письмовій формі орендаря про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням її ціни та інших умов, на яких вона продається. У разі відмови орендаря від свого переважного права на придбання орендованої земельної ділянки до нового власника такої земельної ділянки переходять права та обов`язки орендодавця за договором оренди цієї земельної ділянки. Відповідно до\~ст.215\~ЦК України\~підставою недійсності\~правочину є\~недодержання в\~момент вчинення\~правочину стороною\~(сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідачами не спростовано належними засобами доказування зазначені позивачем доводи обґрунтованості позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Проаналізувавши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] було порушено умови Договору оренди земельної ділянки з правом подальшого викупу від 04 січня 2019 року, укладеним з орендарем [PERSON] , а також вимоги ст.9 ЗУ «Про оренду землі», оскільки останній не був повідомлений у письмовому вигляді цінним листом про прийняття орендодавцем рішення щодо продажу об`єкту оренди, що в свою чергу позбавило позивача скористатися своїм переважним правом на придбання спірної земельної ділянки у власність, тому, суд вважає, що договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] був укладений з порушенням вимог діючого законодавства та порушенням прав [PERSON] , тому підлягає визнанню недійсним. Оскільки суд прийшов до висновку, про задоволення вимог позивача в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 4610300000:02:004:0158, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:45570609 від 18.02.2019р. також підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору в розмірі 1984 грн. 80 коп.

Outcome: approved