Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

13.09.2022 позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 26.01.2013 сторони уклали шлюб. За час спільного проживання [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач вживав наркотичні речовини і зловживав спиртними напоями, ніде не працював, для позивачки спільне життя з відповідачем стало неможливе, тому 02.02.2017 позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на малолітнього сина. Рішенням Червоноградського міською суду Львівської області було зобов`язано відповідача сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання [PERSON] до його повноліття. Аліментів відповідач не сплачував, вихованням сина не займався, проживати разом було не можливо. Позивачка посилається також на те, що відповідач проходив лікування від наркотичної залежності, але лікування результатів не давало. У сторін постійно були сварки, які закінчувалися тим, що відповідач наносив позивачці побої. В правоохоронні органи остання не зверталася, бо боялася відповідача і його батьків. У відповідача виникла заборгованість по аліментах. У зв`язку з погрозами відповідача та його матері відповідачка відмовилася від аліментів. 11.08.2017 Червоноградським міським судом Львівської області шлюб між ними розірваний. В рішенні суду визначено місце проживання дитини - [PERSON] [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] 07.06.2022 за заявою позивачки поновлено виконавче провадження про стягнення аліментів, після чого мати відповідача перерахувала невелику суму коштів. Окрім цього, позивачка посилається і на інші обставини, зокрема на те, що відповідач не цікавиться сином, коли син народився, відповідач не провідував позивачку в пологовому будинку. В пологовий будинок і з пологового будинку з новонародженою дитиною позивачка діставалася на громадському транспорті. Кошти для догляду за новонародженою дитиною надавали батьки позивачки та купували все необхідне. Відповідач вперше побачив свою дитину коли йому було 3 місяці. Після народження сина, відповідач не цікавився сином, вихованням не займався, ніякої матеріальної допомоги не надавав і не надає по даний час, не піклується і не цікавиться фізичним і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванням дитини. Не спілкується з сином, не створює умов для отримання дитиною освіти. Останній не знає, в яку школу ходить його син, які гуртки відвідує, чим цікавиться. Позивачка зазначає, що станом здоров`я сина відповідач також не цікавиться, в останнього не має батьківського почуття до свого сина. Позивачці відомо, що відповідач знаходиться за кордоном і лікувався від алкогольної залежності з 24.06. по 01.07.2022. Посилаючись на ст.164, 165 ЦПК України просить позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав стосовного його сина [PERSON] . Ухвалою від 22.09.2022 було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 31.10.2022. 18.10.2022 від відповідача на адресу суду надійшов відзив, де останній просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що після розірвання шлюбу сторони деякий час ще жили разом та виховували спільну дитину, що тривало до січня 2022 року. Зазначає, що періодично їздив на заробітки за межі України, пересилав кошти для утримання позивачки та сина, купував у квартиру меблі, за його кошти здійснювався ремонт, у січні відповідач поїхав за кордон в Республіку Польща, де і на даний час перебуває. Відповідач зазначив, що не ухилявся від утримання дитини і в подальшому хоче спілкуватися зі своїм сином, брати участь у його вихованні, натомість позивачка чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, забороняє відповідачу спілкуватися з сином в телефонному режимі та в режимі відеоконференції та не дає можливості дідусеві бачитися з онуком. Крім цього, відповідач зазначив, що на виконанні у Червоноградському відділі ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з останнього аліментів на користь позивача на утримання дитини. Відповідач зазначив, що аліменти сплачує у повному обсязі, та не ухиляється від їх сплати, що підтверджує розрахунком заборгованості. Крім цього зазначає, що через свого батька відповідач передавав кошти позивачу на утримання дитини, продукти харчування та інші речі. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позову. 07.11.2022 від позивачки надійшла відповідь на відзив, де остання просила задовольнити її позов у повному обсязі, а також виклала свої заперечення проти відзиву. Щодо того, що у відповідача відсутня заборгованість по аліментах позивачка пояснила, що таке відбулося у зв`язку з тим, що вона під тиском відповідача та її матері подала до виконавчої служби заяву, де зазначала, що заборгованість відповідачем перед позивачкою погашена, на що позивачка також посилалася у позові. Зазначила, що посилання відповідача на те, що за його кошти був зроблений ремонт у квартирі позивачки не правдиві, оскільки ремонт взагалі не проводився. Так само матеріальної допомоги відповідач позивачці не надавав. Підтримавши викладені у позові доводи просила позов задовольнити. Також звернула увагу на те, що відзив був підписаний не відповідачем, а інші документи, додані відповідачем до відзиву не завірені згідно чинного законодавства. 24.11.2022 представником третьої особи органу опіки та піклування Червоноградської міської ради був наданий витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 16.11.2022 №171 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] [INFO]. Ухвалою від 24.11.2022 у справі було закрито підготовче проваження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні, яке відбулося 31.01.2023 у якості свідка було допитано позивачку, яка повідомила, що її чоловік жодного разу не займався з дитиною, усе робила лише вона. Відколи сторони розлучилися у 2017 році усю фінансову відповідальність за дитину несе лише позивачка. Зазначила, що до 2020 року у неї зберігалися хороші стосунки зі свекром, проте в подальшому вони більше не спілкувалися. Батько з дитиною також не спілкувався, хоча мав можливість. На сьогодні дитиною опікується лише позивачка. Окрім цього, остання ще раз підтвердила факти того, що відповідач не займається дитиною, мав проблеми з алкоголем та наркотиками. Також у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка повідомила, що є кумою позивачки та дружить з позивачкою з інституту. Свідок зазначила, що сторони спочатку жили добре, а потім за її словами почалося справжнє «пекло». Відповідач побив позивачку коли та була вагітна, при чому свідок була присутня. Свідок підтвердила ту обставину, що відповідач не цікавиться життям своєї дитини, її розвитком та здоров`ям. Дитині 9 років і за весь час відповідач жодного разу не цікавився станом дитини, не надавав фінансової допомоги. Свідок зазначила, що їй відомо, що позивачка забезпечує дитину одна. 27.02.2023 сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивачки на адресу суду надійшла заява, у якій остання просила завершувати розгляд справи у її відсутності. У своєму відзиві відповідач заявив клопотання про слухання справи у його відсутності, у зв`язку з його перебуванням за межами України. Від представника третьої особи також надійшла заява про розгляд справи без участі останнього, у якій він підтримав висновок виконавчого комітету Червоноградської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 09 березня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 27 лютого 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 09 березня 2023 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Дослідивши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши покази позивачки та свідка, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.08.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області (а. с. 8). Згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11.08.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, визначено місце проживання дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] (а. с. 9). З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи № 9174 від 22.05.2019 судом встановлено, що місце проживання позивачки [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5). За цією ж адресою зареєстровано місце проживання її сина [PERSON] , що вбачається з копії довідки про реєстрацію місця проживання особи № 9165 від 22.05.2019 (а с. 6). Окрім цього, судом встановлено, що 07.06.2022 за виконавчим листом №459/322/17 від 22.03.2017 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області, яким вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі 1000, 00 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 02.02.2017 до його повноліття (а. с. 14). В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по аліментах від 07.06.2022 у виконавчому провадження №69172766, з якого вбачається, що боржнику (відповідачу) станом на 07.06.2022 нарахована сума зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа у розмірі 6 798, 35 грн., боржником сплачено 0,00 грн.(а. с. 15). З копії довідки №01-11/17 від 02.06.2022, виданої директором Червоноградської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5, судом встановлено, що син позивачки [PERSON] дійсно навчається в ЧЗШ №5 у 2-А класі. Мама виховує дитину одна. За словами класного керівника батько (відповідач) не займається вихованням сина, батьківські збори не відвідує (а. с. 10). Також судом встановлено, що пацієнт [PERSON] (син сторін) з приводу захворювань, медичних оглядів та імунопрофілактики приходить виключно у супроводі матері, батько дитини за час медичного обслуговування дитини станом її здоров`я не цікавився і з лікарем не контактував, що вбачається із відповіді №703 від 26.08.2022, наданої директором КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда (а. с. 12) Разом з тим, на підтвердження своїх доводів позивачкою до матеріалів справи долучена копія інформаційного листа стаціонарного лікування з перекладом інформації з польської на українську мову, з приводу того, що відповідач лікується в республіці Польща від алкогольної залежності, де встановлено діагноз абстинентний синдром (а. с. 28). З витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 16.11.2022 №171 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» суд встановив, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] є доцільним (а. с. 52). Окрім цього, в судовому засіданні судом було встановлено, що тягар утримання та виховання дитини повністю покладений на позивачку, відповідач цими питаннями тривало й умисно не переймається, що було підтверджено показанням свідка [PERSON] та позивачкою, яка була допитана у якості свідка, тому позивачка наполягає на позбавленні відповідача батьківських прав. При прийнятті рішення суд керується наступними правовими нормами. Позивачка має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази свідчать про те, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, не цікавиться навчанням дитини, не створює жодних умов для нормального спілкування з ним чи отримання сином доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені обставини є свідченням винної поведінки відповідача та умисного ухилення ним від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, підтверджується матеріалами справи та показами свідків, вказаними вище. Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві, то суд такі до уваги не бере з огляду на наступне. Відповідач зазначає, що періодично їздив на заробітки за межі України, пересилав кошти для утримання позивачки та сина, купував у квартиру меблі, за його кошти здійснювався ремонт, у січні відповідач поїхав за кордон в Республіку Польща, де і на даний час перебуває. Такі доводи відповідача суд не може прийняти до уваги, адже вони не підтверджені жодними доказами та навпаки спростовані показаннями свідка і допитаної у судовому засіданні позивачки як свідка. Посилання відповідача на те, що він не ухилявся від утримання дитини і в подальшому хоче спілкуватися зі своїм сином, брати участь у його вихованні, натомість позивачка чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, забороняє відповідачу спілкуватися з сином в телефонному режимі та в режимі відео конференції та не дає можливості дідусеві бачитися з онуком, суд також не приймає до уваги, оскільки такі твердження відповідач нічим не підтвердив. Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що не зважаючи на те, що відповідач виконував свій обов`язок зі сплати аліментів (хоча дані стосовно сплати ним аліментів, які містяться у матеріалах справи суперечливі), не спростовує інших встановлених судом фактів, які підтверджують те, що відповідач систематично, протягом багатьох років, ухиляється від виховання, утримання дитини, не сприяє розвитку дитини, отриманню нею освіти, іншим чином фінансово не допомагає та не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Відтак, зважаючи на усе викладене вище, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення. Також при ухваленні рішення суд повинен вирішити питання судових витрат. В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved