Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

В листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень, без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору. В обґрунтування позову зазначає наступне. Позивач має більш ніж 15 років стажу в шкідливих підземних умовах праці у відповідача. На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (Відповідач, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», Підприємство) позивач працював з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах. 03.06.2021 позивача було звільнено з займаної посади відповідачем (роботодавцем) за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. 14.05.2009о 13 годині 40 хвилин на підприємстві під час роботи у відповідача із позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження та тривалий час перебував на лікарняному. 16.05.2009 директором ВСП «шахта імені М.І.Сташкова» ВАТ «Павлоградвугілля» затверджений акт № 11 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 14.05.2009 року о 13 годині 40 хвилин та акт про проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався 14.05.2009 року о 13 годині 40 хвилин. Як вбачається з копії акту форми Н-1 № 11 від 16.05.2009 - нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, та стався із позивачем під час виконання посадових обов`язків. За висновком первинної МСЕК від 10.09.2009 позивача первинно визнано інвалідом третьої групи та встановлено 60% втрати працездатності, відповідно до довідки МСЕК серія ДНА-02 № 033064. Внаслідок отриманих ушкоджень здоров`я, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно ще молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Тому позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати нанесену йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я в сумі 234 000,00 грн., оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, його постійно турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги. Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 21.12.2022 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 11.07.2005 по 03.06.2021. В період з 14.05.2009 по 16.05.2009 було проведено розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 14.05.2009 о 13:40, за результатами якого був складений Акт форми Н-1. Комісією встановлені особи чиї дії або бездіяльність привели до нещасного випадку, а саме, що відповідальним за нещасний випадок є сам потерпілий - [PERSON] [PERSON] визнав висновки комісії, викладені в даному акті, про те, що нещасний випадок, який трапився з ним на виробництві 14.05.2009, настав внаслідок порушення саме ним норм з охорони праці, а також відсутність порушення його прав на безпеку виробництва з боку підприємства - роботодавця, які б знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з настанням нещасного випадку, про що свідчить факт, що данний акт позивач не оскаржував. Також, у позовній заяві позивач зазначає, що позбавлений нормальних життєвих зв`язків та прикладає додаткових зусиль для організації свого життя, про те позивач не конкретизує в чому це виражено. Зазначив, що відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інвалідів № 785 від 21.09.2016, виданої МСЕК, позивачу не встановлена психолого-педагогічна реабілітація, що означає, що наслідки виробничої травми які виникли у позивача не є психотравмувальними для нього. Вважає, що відповідальність за стан свого здоров`я та наслідки такої поведінки покладається виключно на позивача, тому в позові просить відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09 лютого 2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , позивач з 11 липня 2005 року по 03 червня 2021 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». 03 червня 2021 року позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. 16 травня 2009 року директором ВСП «Шахта імені М.І. Сташкова» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» [PERSON] затверджений акт № 11 (форма Н-1) про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, а також акт (форма Н-5) проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався з позивачем 14.05.2009 о 13:40 год. За змістом зазначених документів, комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з [PERSON] 14.05.2009, а саме: 14.05.2009 в першу зміну начальником дільниці з видобутку вугілля №3 [PERSON] через гірничого майстра [PERSON] був виданий наряд ланці робітників що складалася з 7 гірників очисного забою (ГРО3), 1 машиніста гірничих виїмкових машин (МГВМ), 8 слектро-слюсарів підземних і 3-х гірників підземних (ГРП), на виконання комплексу ремонтно-підготовчих робіт на виїмковій ділянці 5039 лави. Старшим на виконання робіт був призначений ГРОЗ [PERSON] . Машиніст гірничих виїмкових машин [PERSON] отримав наряд на ремонт і обслуговування виїмкового комбайна УКД 200-250, а також випробування його під навантаженням. На початок першої зміни комбайн УКД 200-250 знаходився на секції ДМ №105 у напрямку виїмки у бік 5039 бортового штреку. [PERSON] оглянув стан ланцюга у лаві, почав виконувати обслуговування комбайну УКД 200-250. Після виконання обслуговування комбайна, о 12 годині 00 хвилин [PERSON] приступив до випробування комбайна під навантаженням. Для цього комбайн УКД 200-250 виконав вирубку на штрек, після чого було виконано "косий заїзд", комбайн від`їхав на зарубні секції ДМ №140-139. Після виконання кріплення сполучення 5039 лави з 5039 бортовим штреком і пересування ставу скребкового конвеєру СТІ-251 до забою. [PERSON] увімкнув комбайн і почав виконувати другу вирубку у бік 5039 бортового штреку, при цьому він знаходився на першому по ходу комбайна пульті керування. О 13 годині 40 хвилин, коли комбайн УКД 200-250 знаходився у районі секції ДМ №145, раптово відбувся розрив єднальної ланки ланцюга, яка з`єднувала, вертлюг і ланцюг, прикріплений до комбайну, і уламком єднальної ланки ланцюга, що відлетів, [PERSON] отримав удар в обличчя в область носу. Після цього [PERSON] самостійно виліз на 5039 бортовий штрек, де знаходилися гірники очисного забою [PERSON] , [PERSON] і в.о. гірничого майстра [PERSON] , які надали йому першу допомогу. Причиною нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що стався з [PERSON] , зазначено: недостатній рівень контролю за станом тягового ланцюга з боку машиніста гірничих виїмкових машин [PERSON] , котрий допустив використання тягового ланцюга з ушкодженою єднальною ланкою, порушення п.4.8, 4.11, 4.12, «Керівництва з експлуатації виносної системи подачі», п. 1.12, 2.9 «Інструкції №2 з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінці в шахті машиніста гірничих виїмкових машин. Низький рівень контролю за станом гірничовидобувного обладнання з боку механіка дільниці [PERSON] , порушення п. 2.24 «Посадової інструкції механіка дільниці з видобутку вугілля №3 BCII «Шахта ім. М.I. Сташкова» ВАТ «Павлоградвугілля», низька виробнича дисципліна у зміні, керованій в. о. гірничого майстра [PERSON] , порушення п. 2.1 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля №3 «Шахта ім. М.I. Сташкова» ВАТ «Павлоградвугілля» Відповідно до первинної довідки Павлоградської МСЕК серії ДНА-02 № 033064 від 01.09.2009 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 60%, встановлено третю групу інвалідності, трудове каліцтво, дата переогляду 10.09.2010. Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 071760 від 21.09.2016 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності з 01.09.2016 безстроково, причина інвалідності - трудове каліцтво, переогляду не підлягає. Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 043546 від 21.09.2016 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 60%, встановлено третю групу інвалідності безстроково, переогляду не підлягає. Триваючі проблеми зі здоров`ям, отримані внаслідок трудового каліцтва, періодичні лікування, підтвержуються, також, наданими виписками зі історій хвороб позивача. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 14.05.2009 о 13:40 год, причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці, невиконання посадових обов`язків, в тому числі позивачем. Згідно з пунктом 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що наявність вини позивача у нещасному випадку, який стався під час виконання ним посадових обов`язків виключає відшкодування відповідачем заподіяної моральної шкоди через ушкодження здоров`я та втрату професійної працездатності. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №212/7705/18 (провадження №61-6552св18). Факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] у зв`язку з нещасним випадком на виробництві доведений матеріалами справи. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. Суд наголошує на тому, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманою ним виробничою травмою. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок нещасного випадку на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, тяжкість отриманої виробничої травми, втрату професійної працездатності, інвалідність, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2023 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1000,00 грн.

Outcome: partial