Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , з відібранням неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, з поверненням дитини на виховання [PERSON] , як батькові. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначив наступне. Він, [PERSON] , з [PERSON] , перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2014 року. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах у них з відповідачкою народилася донька [PERSON] , [INFO] . Так сталося, що спільне життя у них з відповідачкою не склалося та з вересня 2022 року вони проживають окремо. Як виявилося вони є різними людьми із різними поглядами на життя та взаємні права і обов`язки, як подружжя. Починаючи з вересня 2022 року за спільною згодою з відповідачкою вирішили, що донька буде проживати разом з ним. Квартира, у якій він проживаємо із донькою за адресою: [ADDRESS] , є повністю облаштованою як для його проживання, так і доньки із усіма створеними для неї умовами для виховання, розвитку та проживання. \~ \~ \~ \~Починаючи з вересня 2022 року, а саме з моменту припинення між ним та відповідачкою фактичних шлюбних стосунків, проживають окремо. Він, позивач, самостійно займається вихованням доньки, яка за усною домовленістю з відповідачкою, залишилася проживати разом з ним за адресою [ADDRESS] . Спір про визначення місця проживання доньки у судовому порядку між ними не вирішувався. Досягнуту домовленість відповідачка не порушувала, а він в свою чергу не чинив їй жодних перешкод у спілкуванні із донькою та прийнятті участі у її вихованні. Однак, з грудня 2022 року, відповідачка взяла дитину на вихідний та не повертає її до сьогоднішнього дня, що суперечить їхній усній домовленості щодо проживання доньки з ним. З огляду на ускладнені між ними міжособистісні стосунки, має достатньо підстав вважати, що проживання доньки [PERSON] з відповідачкою буде суперечити її інтересам, оскільки своїми діями та поведінкою відповідачка може налаштовувати доньку проти нього. Таким чином, даний факт порушує права дитини та його права, на вільний вибір місця проживання. У зв`язку із чим вимушений просити суд захистити права та інтереси неповнолітньої доньки, шляхом відібранням доньки [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав з поверненням доньки на виховання йому, [PERSON] , як батькові, з визначенням її місця проживання зі ним. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як визначено ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.157 СК України, ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В розумінні положень ст.160 СК України в контексті суті поняття «місце проживання» відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», місце проживання дитини у віці від 10 до 14 років є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною і батьками, оскільки в такому віці дитина хоча і вправі висловлювати свою думку з цього приводу, однак її думка не має вирішального значення. Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може знешкодити розвиткові дитини. Верховний Суд в справі від 14.07.2020 № 357/7976/18 виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати перед усім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності, наполягає на позовних вимогах, просить їх задовольнити з зазначених у позові підстав. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Крім того зазначила, що позивач [PERSON] \~в своїх\~вимогах просить\~визначити місце\~проживання неповнолітньої\~доньки [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ разом\~з батьком\~ [PERSON] ,\~з відібранням\~неповнолітньої доньки\~у матері\~ [PERSON] ,\~без позбавлення\~батьківських прав,\~з поверненням\~дитини на\~виховання \~ [PERSON] ,\~як батькові.\~З позивачем\~перебуває у\~зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2014 року. За час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Дійсно, з вересня 2022 року, тобто з моменту припинення спільного проживання з позивачем, за їхньою усною домовленістю з позивачем, донька залишилася проживати разом з батьком, в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Квартира, в якій вони проживають, [PERSON] повністю облаштував для проживання доньки, та створив всі умови для її виховання та розвитку. Досягнуту домовленість вона, відповідачка, не порушувала, а позивач в свою чергу не чинив їй жодних перешкод у спілкуванні з донькою та прийнятті участі у її вихованні. В грудні 2022 року, взяла доньку [PERSON] на вихідний, та остання була з нею. Але з урахуванням того, що у них була раніше усна домовленість щодо проживання доньки з позивачем, то не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо про визначення місце проживання доньки [PERSON] та відібрання останньої у матері, без позбавлення батьківських прав, з поверненням дитини на виховання батькові, а саме [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору\~- Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Outcome: approved