Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, в якій зазначив, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого спільне життя сторін не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд розірвати зареєстрований шлюб сторін та визначити місце проживання дитини з ним. 27.12.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с. 33-37). 30.12.2022 року представником позивача подано уточнену позовну заяву (а.с. 45-46). 27.01.2023 року представником відповідача подано зустрічну позовну заяву (а.с. 61-64). Ухвалою суду від 08.02.2023 року прийнято відмову позивача від позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини; відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки і піклуваня Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини; відмовлено у відкритті провадження в частині вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу до [PERSON] . Відтак, на розгляді суду залишились позовна вимога про розірвання шлюбу. У судове засідання сторони не з`явились. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності; вимоги підтримав (а.с. 81). Відповідач також подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала (а.с. 82). У зв`язку з неявкою учасників справи або їхніх представників розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.02.2003 року Виконавчим комітетом Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області було зареєстровано шлюб сторін (а.с. 5). Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1\~ст. 21 СК України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1\~ст. 24 СК України). Частиною 1\~ст. 110 СК України\~передбачена можливість одного з подружжя пред`явити позов про розірвання шлюбу. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1\~ст. 112 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2\~ст. 112 СК України). Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, враховуючи відсутність відомостей про вагітність дружини та відомостей про наявність у сторін дитини віком до одного року, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, та відповідає дійсній волі сторін, у зв`язку з чим вважає за потрібне задовольнити позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи ту обставину, що позивачем при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 992,40 гривень, до розгляду справи по суті відповідач позовні вимоги визнала, а тому позивачу підлягає до повернення з державного бюджету 50% судового збору, що складає 496,20 гривні, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 496,20 гривні. Щодо витрат на правничу допомогу. У позовній заяві позивач вказує, що сума витрат, які позивач поніс на правничу допомогу, складає 5000,00 грн. До позовної заяви позивачем додано: 1) копія договору про надання правової допомоги від 22.09.2022 року, укладений між адвокатським бюро «Соломонюк та партнери» і [PERSON] щодо надання останньому правничої допомоги; 2) копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 22.05.2018 на ім`я [PERSON] ; 3) ордер АМ № 1002687 від 04.11.2022 року; 4) копія розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, яка складається з первинної консультації та вивчення документів, укладання договору 2 години, складання позовної заяви про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини 2 години, що разом складає 5000,00 грн: 5) копія акту наданих послуг від 22.09.2022 року (а.с. 8-12, 58). Клопотанням від 27.01.2023 року сторони відповідача адвокат В. Кашапова (а.с. 59-60) просила відмовити у відшкодуванні судових витрат в частині надання правничої (правової) допомоги у повному обсязі. Суд звертає увагу, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони. Суд враховує, що Верховним Судом у постанові від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З огляду на викладене, враховуючі визнання відповідачем позовної вимоги щодо розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про часткове задоволення в частині відшкодування судових витрат на суму 500,00 грн.

Outcome: approved