Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті дій малолітньої особи. В обгрунтування позову зазначає, що 20 жовтня 2021 року її малолітній син - [PERSON] , перебував на дитячому майданчику розташованому за адресою: [ADDRESS] . Він разом з іншими дітьми, серед яких був і син відповідача - [PERSON] , гралися. При цьому, в одного з дітей був іграшковий автомат, який стріляв пластиковими кулями. Під час гри [PERSON] вистрілив в око сину позивача, чим завдав йому ушкодження лівого ока. Після цього, її син [PERSON] 10 днів знаходився на лікуванні в ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії» імені В.П. Філатова НАМН України. На теперішній час зір сина нестабільний і погіршується. Дитина потребує лікування. Крім того, вона звернулася до поліції з заявою про скоєне правопорушення. 25 серпня 2021 року вона отримала повідомлення з ВП № 3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, з якого дізналася, що до адміністративної відповідальності було притягнуто матір малолітнього [PERSON] - [PERSON] за ч.1 ст. 184 КУпАП, та застосовано захід впливу у вигляді попередження. Матеріальна шкода складається з витрат на лікування у розмірі 3 041,35 грн. і [PERSON] як матір неповнолітнього [PERSON] має відшкодувати. Крім матеріальної шкоди, позивачу та її сину було завдано і моральну шкоду. З врахуванням характеру та обсягу перенесених її сином фізичних та моральних страждань, їх тривалість, тяжкість, тривалість вимушених змін у житті дитини, час та зусилля на відновлення його стану здоров`я, позивач оцінює спричинену моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути 3 041,35 грн. матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. моральної шкоди завданих внаслідок дій малолітньої особи. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині стягнення матеріальної шкоди, проти стягнення моральної шкоди заперечувала через необгрунтованість. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 20 жовтня 2021 року малолітній син позивача [PERSON] - [PERSON] , перебував на дитячому майданчику розташованому за адресою: [ADDRESS] . Він разом з іншими дітьми, серед яких був і син відповідача [PERSON] - [PERSON] , гралися. При цьому, в одного з дітей був іграшковий автомат, який стріляв пластиковими кулями. Під час гри малолітній [PERSON] вистрілив в око [PERSON] , чим спричинив йому забій та контузію лівого ока. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та застосовано захід впливу у вигляді попередження (а.с.15). У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Після отримання тілесних ушкоджень малолітній [PERSON] перебував на лікуванні в ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії» імені В.П. Філатова НАМН України, що підтверджується копією медичної карти амбулаторного хворого (а.с.3-10). В позовній заяві позивач зазначає, що матеріальна шкода складається з витрат на лікування та проходження тестів на наявність коронавірусної інфекції. Судом встановлено, що після спричинення тілесного ушкодження, [PERSON] пройшов десятиденне лікування. Всі матеріальні витрати підтверджуються копіями: акту про надані медичні послуги, рахунку № 1000043740849 від 20.08.2021 року, рахунку № 1000043740986 від 20.08.2021 року, квитанції № 53352864 та фіскальних чеків (а.с.11-13) . Матеріальна шкода складає 3 041, 35 грн. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. В силу ч. 1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам суд, виходячи з вище встановлених обставин доходить висновку про причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями малолітнього [PERSON] та заподіянням ним шкоди - ушкодження здоров`я [PERSON] . Нормами чинного законодавства, зокрема цивільного та кримінального, передбачено, що за дії дитини, яка не досягла 14 років усю відповідальність несуть батьки. Підставою притягнення батьків до цивільно-правової відповідальності за правопорушення, вчинені неповнолітніми дітьми, виступає їх власне правопорушення, під яким слід розуміти винне, протиправне невиконання покладених на них обов`язків щодо належного виховання дітей. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] є рідною матір`ю неповнолітнього [PERSON] , а тому має відшкодувати спричинену шкоду [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, застосуванню у даній справі підлягають положення ч. 4 ст. 1178 ЦК України, оскільки в судовому засіданні доведено, що малолітня особа завдала шкоди з вини матері, яка полягає у недостатньому здійсненні виховання щодо поваги прав інших осіб, духовного та морального розвитку. У зв`язку з вищенаведеним, позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі 3041,35 грн., оскільки доданими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджується сума 3 041,35 грн. витрачених позивачкою на лікування сина. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень, то суд виходить з такого. Згідно з вимогами ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач в позовній заяві зазначає, що [PERSON] внаслідок протиправних дій малолітнього [PERSON] зазнав значної моральної шкоди, адже отримав таку травму у дитячому віці є значним потрясінням. З характеру та обсягу перенесених її сином фізичних та моральних страждань, їх тривалість, тяжкість, тривалість вимушених змін у житті дитини, час та зусилля на відновлення його стану здоров`я, позивач оцінює спричинену моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Як встановлено судом та підтверджується медичними документами, внаслідок отриманої травми [PERSON] перебував на лікуванні. Наявність травми, як фізичної так і психологічної, свідчить про наявність як фізичних, так і душевних страждань. Останні, зокрема, полягають у порушенні звичайного ритму життя потерпілого. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав [PERSON] , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України. Разом з цим, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000,00 гривень є значно завищеним, оскільки позивачем не представлено доказів того, що внаслідок травмування дитиною перенесені такий біль та страждання, які можуть бути виражені у грошовому еквіваленті розміром у 100 000,00 гривень. Суд виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Тому, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину душевних страждань позивача [PERSON] та дитини [PERSON] , який через дії малолітнього [PERSON] отримав тілесні ушкодження, лікувався, а отже, очевидним є те, що він зазнав негативних переживань та емоцій, порушився звичний устрій його життя, що із врахуванням принципу розумності та справедливості, та враховуючи той факт, що відповідач являється матір`ю одиначкою, є підставою для визначення моральної шкоди у розмірі 1 000,00 гривень, яка підлягає стягненню із відповідача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, одна з яких задоволена повністю, а інша частково, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 992,40 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви в частині стягнення матеріальної шкоди. Враховуючи, що позовна вимога в частині стягнення моральної шкоди задоволена частково, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід стягнути пропорційно до частки задоволених вимог, що розраховано таким чином: 1 000,00 грн. понесені витрати х 1 000,00 грн присуджені : 100 000,00 грн. заявлені до стягнення = 10,00 грн.

Outcome: partial