Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 серпня 2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Останнім часом подружнє життя між сторонами не складається, вони мають кардинально різні погляди на життя, через що виникають непорозуміння та сварки. Зараз вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Не підтримують подружніх стосунків. Подальше спільне життя і збереження шлюбу порушує права позивача. Ухвалою судді від 27 січня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подала. На адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла заява, підписана [PERSON] та датована 02 лютого 2023 року про розгляд справи за відсутності та визнання позову. Разом з тим суд не бере до уваги вказану заяву, оскільки у суду відсутня можливість встановити особу відправника, так як заява надіслана без будьяких документів, що посвідчують особу. Згідно ч. 4 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку\~з неявкою\~учасників справи,\~з підстав,\~передбачених ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи. 01 серпня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 949, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 01 серпня 2002 року Тернопільським міським управління юстиції Тернопільської області України. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 03 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. У судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved