Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Представник позивача\~Івахненко О.О.\~звернувся до\~суду в\~інтересах \~ [PERSON] ,\~до Томаківського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у Нікопольському\~районі Дніпропетровської\~області Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Дніпро)\~про зняття\~арешту з\~майна,\~який було\~накладено на\~ земельну\~ділянку кадастровий\~номер 1225485500:01:002:0455\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~загальною площею\~5,66\~га,\~розташована на\~території Мирівської\~сільської ради\~Нікопольського (до\~перейменування Томаківського)\~району Дніпропетровської\~області,\~яка належать\~ [PERSON] (і.н.\~ [NUMBER] )\~на підставі\~Державного акта\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії ІІ-ДП\~№ 030586,\~накладений начальником\~Томаківського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~Нікопольському районі\~Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гардер Інною Анатоліївною по ВП № 53105570. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 04 липня 2022 року, позивачем [PERSON] отримано поштове відправлення - виклик/вимогу приватного виконавця від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, в якому зазначено, що в приватного виконавця перебуває виконавче провадження 68651993 від 14.02.2022 року з примусового виконання виконавчого листа №195/537/15-ц виданого 08.12.2016 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області, та зобов`язано [PERSON] з`явитись до виконавця. Зателефонувавши в цей же день до приватного виконавця, під час телефонної розмови, позивач з`ясувала, що 07 лютого 2022 року начальником Томаківського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гардер Інною Анатоліївною, по ВП № 53105570, винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника з виконання виконавчого листа № 195/537/15-ц виданого 08.12.2016 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області та накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 1225485500:01:002:0455 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,66 га, розташована на території Мирівської сільської ради Нікопольського (до перейменування Томаківського) району Дніпропетровської області та належать боржнику [PERSON] . Відповідно позивачу 04 липня 2022 року стало відомо про накладення арешту на належну їй зазначену вище земельну ділянку. Надалі позивач у Томаківському ВДВС отримала постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 08.12.2016 року по ВП № 53105570, якою накладено арешт на земельну ділянку. В зв`язку з цим позивач змушена звернутися до суду із даною заявою. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Івахненка Олександра Олександровича до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник Томаківського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) був повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, не надав відзив на позов або заяви про визнання позову. З урахуванням того, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних на те причин, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст.280,281 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Треті особи в судове засідання також не зявилися, про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлені належним\~чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~та\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 04 липня 2022 року, позивачем [PERSON] отримано поштове відправлення - виклик/вимогу приватного виконавця від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, в якому зазначено, що в приватного виконавця перебуває виконавче провадження 68651993 від 14.02.2022 року з примусового виконання виконавчого листа №195/537/15-ц виданого 08.12.2016 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області, та зобов`язано [PERSON] з`явитись до виконавця. Зателефонувавши в цей же день до приватного виконавця, під час телефонної розмови, позивач з`ясувала, що 07 лютого 2022 року начальником Томаківського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гардер Інною Анатоліївною, по ВП № 53105570, винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника з виконання виконавчого листа № 195/537/15-ц виданого 08.12.2016 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області та накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 1225485500:01:002:0455 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,66 га, розташована на території Мирівської сільської ради Нікопольського (до перейменування Томаківського) району Дніпропетровської області та належать боржнику [PERSON] . Відповідно позивачу 04 липня 2022 року стало відомо про накладення арешту на належну їй зазначену вище земельну ділянку. Надалі позивач у Томаківському ВДВС отримала постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 08.12.2016 року по ВП № 53105570, якою накладено арешт на земельну ділянку. Відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 195/537/15-ц стягнуто з\~ [PERSON] ,\~як спадкоємця\~після смерті\~її чоловіка\~ [PERSON] (який 25.04.2014 року уклав із [PERSON] договір позики грошових коштів в сумі 134400 гривень, що становило на той час по офіційному курсу НБУ 12440 доларів США) на користь [PERSON] заборгованість в сумі 270980 (двісті сімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень та сплачений судовий збір в сумі 2709 (дві тисячі сімсот дев`ять) гривень 80 копійок, а всього 273689 (двісті сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 80 копійок. При цьому, в мотивувальній частині рішення зазначено, що слідуючи ч.1 ст.1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Тобто, вимоги кредитора задовольняються саме майном одержаним у спадщину. На сьогоднішній день, як спадкоємець за законом, позивач, на підставі рішення судів, отримала право про стягнення грошових коштів в загальній сумі 510 000,00 гривень за договорами позики укладеними її чоловіком [PERSON] з громадянами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно зазначені грошові кошти є майном одержаним у спадщину, яким може бути задоволено вимоги кредитора. Земельна ділянка кадастровий номер 1225485500:01:002:0455, належить позивачу на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 030586 на праві особистої приватної власності і відповідно не є майном одержаним у спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] . Начальник Томаківському ВДВС при винесені постанови про опис та арешт земельної ділянки не переконався у належності земельної ділянки та фактичній наявності в позивача майна чи коштів отриманих у спадщину, чим порушив норми ч.1 ст. 1282 ЦК України. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та пункту 2 частини першої статті\~3, статті\~321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном. Відповідно до ч.ч. 1 та 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини». Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» у п. 4 роз`яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст.ст.316,317,319\~ЦК України регламентовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а,ст.321 ЦК України, - щоправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2ст.56 ЗУ «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).А, відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 та ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження»особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна, оскільки суду не надано відомостей щодо правомірності накладення арешту на майно позивача, або ж наявності стосовно неї виконавчого провадження, в якому вона є боржником. Крім того, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховує те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат. У зв`язку з чим суд вважає за можливе залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved