Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

06 вересня 2022 року позивач звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області, з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, яка є його колишнім членом його сім`ї - дружиною, зареєстрована у вказаній квартирі, однак більше п`яти років там не проживає, комунальні платежі не сплачує, особистих речей в квартирі не зберігає. Реєстрація відповідача порушує його право на вільне користування майном. Оскільки, добровільно відповідач знятися з реєстрації не бажає позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву, заяву про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі не подала. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала та приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо винесення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, [PERSON] є наймачем та з 24 квітня 2001 року проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відміткою у його паспорті про реєстрацію місця проживання (а.с. 3-4). 15 липня 2011 року поміж [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 02 листопада 2021 року, що підтверджено копією відповідного рішення (а.с. 7-8). Відповідно до Актів обстеження матеріально-побутових умов проживання мешканців вищевказаної квартири від 04 січня 2022 року, 11 березня 2022 року, 19 липня 2022 року, 01 лютого 2023 року та 03 березня 2023 року, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстрована, однак не проживає (а.с. 9-11, 34, 35). Враховуючи викладене, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач понад шість місяців не проживає у квартирі [ADDRESS] та не несе витрати по утриманню вказаного житла. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратити право користування житловим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідач втратила право користування квартирою [ADDRESS] , її реєстрація порушує право позивача на вільне користування вказаним житлом, а відповідно позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Оскільки, позовна заява підлягає задоволенню повністю, в силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача.

Outcome: approved