Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Глевахівської селищної ради про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 23.08.2006 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та Крушинською сільською радою Васильківського району Київської області, з іншої сторони укладено Договір підряду, за яким Замовник доручає, а Підрядник забезпечує виконання будівельних робіт пов`язаних із будівництвом та оснащенням Фельдшерсько-акушерського пункту, за адресою: [ADDRESS] , площею 180 кв.м, в тому числі роботи газо-, електро- та водопостачання, обладнання стоматологічного та терапевтичного кабінетів. 20.06.2008 року між сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт до Договору підряду від 23 серпня 2006 року, в якому зазначено, що передбачені в пункті 1 Договору роботи по будівництву та інші пов`язані з будівництвом роботи та оснащення Фельдшерсько-акушерського пункту за адресою: [ADDRESS] , площею 180 кв.м, в тому числі роботи з газо-, електро- та водопостачання, обладнання стоматологічного та терапевтичного кабінетів, відповідно до кошторисного розрахунку, що додається, виконано якісно, в повному обсязі та в строк, згідно з умовами Договору. У зв`язку з невиконанням Крушинською сільською радою Васильківського району Київської області обов`язку щодо розрахунку за виконані роботи згідно з Договором підряду від 23.08.2006, 19 квітня 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 362/3598/14-ц про задоволення позовних вимог та стягнення з Крушинської сільської ради Васильківського району заборгованості за Договором підряду в розмірі 1 256 074,49 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 913,50 грн. кожному з позивачів. 27 січня 2015 року Апеляційним судом Київської області рішення суду першої інстанції скасовано, вирішено стягнути з відповідача на користь позивачів по 1 015 454,09 грн кожному. Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року залишено без змін. 18 лютого 2015 року Васильківським міськрайонним судом позивачам видано виконавчі листи у справі № 362/3598/14-ц для примусового виконання рішення Апеляційного суду Київської області, які 04.03.2015 року пред`явлені для виконання до Васильківського Управління Державної казначейської служби України Київської області. У зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року, позивачам було завдано суттєвих збитків, пов`язаних із знеціненням валюти, та зростом інфляції. В результаті прострочення виконання рішення суду від 27 січня 2015 року у справі №362/3598/14-ц збитки від інфляції понесені [PERSON] за період з 10 квітня 2016 року то 10 квітня 2019 року на суму заборгованості 1015454,09 грн складають: 421 150,26 грн - інфляційні втрати та 91 413,67 грн - три проценти річних, а всього 512 563,93 грн. Відповідно до повідомлення Крушинської сільської ради про безоплатне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним ордером №4 від 09 квітня 2019 року на виконання вимог по справі №362/3598/14-ц про стягнення з Крушинської сільської ради на користь [PERSON] заборгованості за договором підряду в сумі 1424834,04 грн, 10 квітня 2019 року проведено примусове списання коштів з рахунку № [NUMBER] у сумі 1424834,04 грн. Так, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачами, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року щодо стягнення основного боргу за договором підряду, яке набрало законної сили та підлягає виконанню. Разом з цим, оскільки з ухваленням рішення про стягнення заборгованості за договором підряду від 27 січня 2015 року зобов`язання відповідача по сплаті заборгованості не припинилося та тривало до 10.04.2019, тобто до моменту погашення основного боргу. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення починаючи з 10 квітня 2016 року до 10 квітня 2019 року, тобто до дати примусового списання коштів з рахунку № [NUMBER] у сумі 1424834,04 грн на користь позивача, яким було виконано рішення суду від 27.01.2015, а саме погашено основну суму боргу за договором підряду. Зважаючи на те, що відповідач виконав свої зобов`язання з виконання рішення суду від 27.01.2015 року відносно [PERSON] тільки 10 квітня 2019 року, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів, а тому розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних здійснюється з 10 квітня 2016 року до 10 квітня 2019 року. З урахуванням викладеного, збитки від інфляції [PERSON] за прострочення виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року за період з 10 квітня 2016 року до 10 квітня 2019 року на суму заборгованості 1 015 454,09 грн складають 421 150,26 грн. Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням данного місяця. Отже, інфляцій на складова боргу за вказаний період, виходячи з сум заборгованості становить: 1 015 454,09 х 1.41474082 - 1 015 454,09 = 421 150,26 грн. (розрахунок інфляційних витрат [PERSON] - Додаток 3 до позовної заяви). Три відсотки річних [PERSON] за прострочення виконання рішення суду від 27.01.2015 року за період з 10 квітня 2016 року до 10 квітня 2019 року на суму заборгованості 1 015 454,09 грн складають 91 413,67 грн. (Додаток 3 до позовної заяви). Крім того,вказував, що інфляційні втрати стягнуті іншими учасниками договору, а саме [PERSON] та [PERSON] (рішення суду №362/610/16-ц від 25.07.2016, №362/1225/17 від 22.12.2017, №362/1170/20 від 11.10.2021). Щодо належного відповідача за даним позовом, зазначав, що згідно з рішенням Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області № 05-01-VIII від 17 листопада 2020 року (п. 2 рішення) Глевахівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Крушинської сільської ради. Отже належним відповідачем за даним позовом є Глевахівська селищна рада. Посилаючись на викладені обставини,положення ст. ст. 15,16, 509, 526, 598-599, 611, 625 ЦК України, правові позиції Верховного Суду та норми матеріального права,позивач просив стягнути з Глевахівської селищної ради на його користь 3 % річних у розмірі 91 413, 67 грн та інфляційні витрати у розмірі 421150,26 за період з 10 квітня2016 року до 10 квітня 2019 року та судові витрати у розмірі 5125,64 грн. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі (а.с. 26). Не погоджуючись з даним позовом, відповідачподав відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити повністю,посилаючись на те, щовимоги позивача у даній справі є похідними від вимог у справі № 362/3598/14-ц, задоволення яких залежить від задоволення позовних вимог (основної вимоги) у цій справі, в якій учасниками по справі були ті ж самі особи, а предметом спору було неналежне виконання того ж самого договору підряду від 23.08.2006 року. Так, Апеляційний суд Київської області у рішенні від 27.01.2015 року в основній справі № 362/3598/14-цвстановив, що задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача 961 481,62 грн інфляційних втрат, суд першої інстанції порушив ряд норм матеріального права, що регулює дані відносини. У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні, а тому інфляційні витрати стягненню не підлягають. Крім того, посилаючись на висновок у подібних правовідносинах Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, який був застосований і Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного судувід 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі№ 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі №905/192/18 вважав, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються лише еквівалентом іноземної валюти, тобто із застосуванням валютної різниці (а.с. 32-35). Представник позивача - Стукалова І.В. подала до суду відповідь на відзив, в якому вказувала, що висловлена у відзиві позиція відповідача про те, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються лише еквівалентом іноземної валюти - тобто із застосуванням валютної курсової різниці, суперечить вимогам законуі не має бути прийнята судом до уваги. Вважає, щозаявлені позивачем вимоги відповідають вимогам закону, зокрема, ст. 625 ЦК України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та відповідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року з метою реалізації положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», і усталеній судовій практиці, що грунтується з урахуванням правових позицій і висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14,Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі №916/190/18, від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 та Верховного Суду, викладениху постановах від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. Посилання відповідача на неможливість застосування такого способу захисту у зв`язку з вираженням еквівалента в іноземній валюті - є безпідставним, оскільки у даному випадку розрахунок проводиться виходячи з суми, визначеної рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.01.2015 р., якою є сума, виражена в гривневій валюті в розмірі 1015454,09 грн, без прив`язки до доларового еквівалента, у зв`язку з чим єдиним способом захисту права позивача та відновлення порушеного права у зв`язку зі знеціненням грошових коштів - є саме стягнення інфляційних втрат, а не курсової різниці, як зазначає відповідач. Просила позовну заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі (а.с.71-76). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті (а.с.55-56). Представник позивача - Стукалова І. В. подала до суду клопотання, в якому просила дану справу розглядати у відсутності позивача та його представника, зазначала, що позов підтримує з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив,просить позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 80). Представник відповідача - [PERSON] подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутності відповідача, зазначав, що відповідач заперечує позов повністю в зв?язку з чим виклав обгрунтовану правову позицію у відзиві на позов (а.с.79). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин цієї справи, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи відзив відповідача та відповідь на відзив позивача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно з ч. ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 27 січня 2015 року Апеляційний суд Київської області своїм рішенням у справі № 362/3598/14-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] до Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області про стягнення за договором підряду, скасував рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року та ухвалив нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачів заборгованість за договором підряду в розмірі 1 015 454,09 грн кожному та витрати по сплаті судового збору в розмірі 738,1 кожному пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 12-20). Зі змісту вказаного рішення вбачається, що позивачі звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором підряду просили стягнути з Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області на їхню користь суму заборгованості з урахуванням курсової різниці в розмірі 3 774 984,13 грн, розмір інфляційних втрат в сумі 962 481,62 грн, три проценти річних в розмірі 286 832,22 грн та судові витрати (а.с. 12). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року позов задоволено (а.с.13). Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи 27 січня 2015 року нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачівінфляційних втрат в сумі 962 481,62 грн відмовив у задоволенні цих вимог. Апеляційний суд зазначив, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.Виходячи з того, що відповідно до п. 16 Договору підряду, вартість виконаних робіт, підлягають оплаті, визначаються із урахуванням обсягів виконаних робіт, фактичних витрат Підрядника та курсу долара США на момент здійснення рахунків, що передбачено ч. 2 ст.533 ЦК України. Таким чином, дійшов висновку, що інфляційні витрати стягненню не підлягають (а.с.15). Рішення Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року набрало законної сили 27.01.2015 року. Відповідно до п. 2 рішення Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області від 17 листопада 2020 р. № 05-01-VIII «Про початок реорганізації Крушинської та Путрівської сільських рад шляхом приєднання до Глевахівської селищної ради» Глевахівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов?язків Крушинської сільської ради (а.с. 21- 23). Згідно з Повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним ордером №4 від 09.04.2019 року 10 квітня 2019 року проведено примусове списання коштів з рахунку № [NUMBER] в сумі 1424834,04 грн на користь [PERSON] заборгованості за договором підряду (а.с. 24). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняються виконання, проведеним належним чином. Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, визначеної у договорі чи судовому рішенні,а не її еквівалент у національній валюті України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних в розмірі 91 413, 67 грн за період з 10 квітня 2016 року до 10 квітня 2019 року, зважаючи на ухвалення судом 27 січня 2015 року рішення про стягнення заборгованості за договором підряду та враховуючи, що зобов`язання відповідача по сплаті заборгованості не припинилося та тривало до 10.04.2019 року, тобто до моменту погашення боргу. Як встановлено судом, рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року в справі № 362/3598/14-ц стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором підряду в розмірі 1 015 454,09 грн. Фактична сплата заборгованості за договором підряду проведена 10 квітня 2019 року, що підтверджується повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним ордером №4 від 09.04.2019 року (а.с. 24). Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за період з 10 квітня 2016 року до 10 квітня 2019 року. Позивач надав суду розрахунок 3% річних, що проведений за такою формулою: сума заборгованості (за рішенням суду) х 3 х (кількість днів прострочення - 266 та 830) : 366 (та 365):100, згідно з яким 3% річних за період з 10.04.2016 р. до 31.12.2016 р. становить 22 140,23 грн та за період з 01.01.2017 р. до 10.04.2019 р. становить 69 273,44 грн, всього разом - 91 413,67 грн (а.с.11). Наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий судом, оскільки в ньому проведено обрахування 3% річних не за відповідною формулою та він містить арифметичні помилки. Так, розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 638/10417/15-ц. Відтак, за розрахунком суду: зазначається період, за який позивач у позові просить стягнути 3% річних, а саме за період з 10 квітня 2016 року по 10 квітня 2019 року (день фактичного повернення боргу), 3 % річних обчислюється із суми боргу, визначеної судовим рішенням у розмірі 1 015 454,09 грн х 1096 днів (з розрахунку позивача 266+830 =1096) х 3 : 100 : 365 = 91 474,32 грн). Отже, 3% річних - за період з 10 квітня 2016 року по 10 квітня 2019 року становить 91 474,32 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 91 474,32 грн за період з 10 квітня 2016 року до 10 квітня 2019 року. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 421 150,26 грн за період з 10 квітня 2016 року до 10 квітня 2019 року, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. У випадку порушення грошового зобов?язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Зазначений висновок Верховного Суду України у подібних правовідносинах також був застосований і Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та від 11 жовтня 2018 року у справі №905/192/18. Як встановлено судом, позивачі звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором підряду просили стягнути з Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області на їхню користь суму заборгованості з урахуванням курсової різниці в розмірі 3 774 984,13 грн, розмір інфляційних втрат в сумі 962 481,62 грн, три проценти річних в розмірі 286 832,22 грн та судові витрати (а.с. 12). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року в справі № 362/3598/14-ц позов задоволено (а.с.13). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року в справі № 362/3598/14-ц рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивачів заборгованість за договором підряду в розмірі 1 015 454,09 грн кожному та витрати по сплаті судового збору в розмірі 738,1 кожному пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 12-20). Відмовляючи в частині стягнення інфляційних втрат, апеляційний суд у своєму рішенні виходив із того, що відповідно до п. 16 Договору підряду, вартість виконаних робіт, підлягають оплаті, визначаються із урахуванням обсягів виконаних робіт, фактичних витрат Підрядника та курсу долара США на момент здійснення рахунків, що передбачено ч. 2 ст. 533 ЦК України, таким чином дійшов висновку, що інфляційні витрати, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України стягненню не підлягають. Вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки предметом грошового зобов?язання за договором підряду є грошові кошти, з урахуванням курсу долара США (п. 16 Договору підряду), що встановлено рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року в справі № 362/3598/14-ц, тобто виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, відтак передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають. За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення заборгованості за договором підряду за період з 10 квітня 2016 року до 10 квітня 2019 року відсутні. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 125,64 грн. Судом встановлено, що понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в зазначеному ним розмірі підтверджується квитанцією РМ-3221 від 31.01.2022 року, позивачем сплачено 5 125,64 грн (а.с.1). Таким чином, суд вважає, що судовий збір у розмірі 5 125,64 грн покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, розмір задоволених вимог позивача становить 17,84% (із 5 125,64 грн 17,84 % = 871,36 грн). З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 871,36 грн.

Outcome: partial