Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулася [PERSON] з позовом до Уманського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Перша уманська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в м.Умані помер її син [PERSON] .. Після його смерті відкрилась спадщина, яку вона, як спадкоємець першої черги за законом прийняла у встановленому законом порядку та подала до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після спливу шестимісячного строку з дня смерті сина вона звернулась до Уманської міської державної нотаріальної контори для отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, проте в видачі свідоцтва державним нотаріусом їй було відмовлено в зв`язку з тим, що на спадкове майно, яке належить померлому [PERSON] , зокрема на частину квартири [ADDRESS] накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження Уманським міським відділом ДВС на підставі постанови № 11946895 від 09.12.2011 та на підставі постанови № 15291138 від 07.07.2016, про що надано їй постанову про відмову в вчиненні нотаріальних дій. Звернувшись до відділу ДВС у м.Умані та Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) для вирішення питання щодо зняття арешту з майна, отримала відповідь про те, що 04.06.2013 виконавче провадження № 30289864 по виконавчому листу № 1-406 виданого Уманським міськрайонним судом 06.12.2011 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 10000, грн. матеріальної шкоди солідарно, завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». В рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 11946895. 31.10.2017 виконавче провадження № 51079499 по виконавчому листу № 704/7477/14-к 1кп/705/97/15, що виданий Уманським міськрайонним судом 28.08.2015 про конфіскацію всього майна засудженого [PERSON] на користь держави, також завершено на підставі п.3, ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». В рамках даного виконавчого провадження 07.07.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження № 15291138. Тобто арешти накладені, виконавчі провадження завершені, а питання щодо зняття арешту не вирішено. В зв`язку з такими обставинами вважає, що при завершенні виконавчого провадження повинно бути вирішено питання про зняття арешту з майна, оскільки це порушує мої права, як спадкоємця та позивача по справі. Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. 15.02.2023 на адресу суду від Уманського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшло клопотання (відзив), в якому вказують, що 04.06.2013 виконавче провадження № 30289864 по виконавчому листу № 1-406, що виданий Уманським міськрайонним судом 06.12.2011 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 10 000,00 грн. матеріальної шкоди - завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». В рамках даного виконавчого провадження 09.12.2011 та 19.09.2012 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №51079499. Реєстраційний номер обтяження № 11946895 та 13015229. 28.04.2016 виконавче провадження № 50346632 по виконавчому листу № 705/5923/14-ц; 2/705/1785/14 виданого Уманським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі по 50,00 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2014 до її повноліття - виконавче провадження закінчено на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», в зв`язку з тим, що боржник відбував покарання у Черкаській виправній колонії № 62, де був працевлаштований. 31.10.2017 виконавче провадження № 51079449 по виконавчому листу № 704/7477/14-к 1кп/705/97/15 виданого 28.08.2015 Уманським міськрайонним судом про конфіскацію всього майна засудженого [PERSON] на користь держави - завершено на підставі п. 3 ст. 37 Закону України «Пре виконавче провадження». В рамках даного виконавчого провадження 07.07.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 51079449. Реєстраційний номер обтяження № 15291138. У клопотанні зазначають, що Відділ не може бути відповідачем у справі, а може бути лише залучений до розгляду справи, в якості третьої особи. Тому вважають, що відділ є неналежним відповідачем у справі. Відповідно до ч.5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.01.2021. Після його смерті відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 02.02.1999, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної власності: [PERSON] , [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] (змінила прізвище). 23.06.2022 постановою державного нотаріуса Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , після смерті її сина [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки на все майно боржника [PERSON] було накладено арешт. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 313455942, на підставі постанови Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області № 51079449 від 07.07.2016 накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . Відповідно до ч. 2\~ст. 48 ЦПК України\~позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.

Outcome: dismissed