Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований 27 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 178. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2007 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 27 жовтня 2007 року Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції, актовий запис №178. [INFO] у нього з відповідачкою народився син - [PERSON] та [INFO] - син [PERSON] . Спочатку їх сімейне життя складалось добре, проте потім сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних відносин. Навіть дійшло до бійки, так, 24.01.2022 року в м. Богуслав за місцем їх проживання після святкування дня народження дружини між ними виникла сварка, в ході якої вона нанесла йому декілька ударів рукою по обличчю, чим завдала фізичного болю. Дана подія сталася на очах неповнолітнього сина [PERSON] , що спричинило йому сильне душевне потрясіння. За вказаним фактом відділенням поліції №2 Обухівського РУП ГУНП у Київській області 26.01.2023 року розпочато кримінальне провадження. Вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, непорозуміння, що призвело до того, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, вже тривалий час припинили шлюбно-сімейні стосунки. Примирення з відповідачкою неможливе, тому їхній шлюб існує лише формально та збереження шлюбу суперечить його інтересам. В зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ковальський В.В. подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та без участі позивача, а також зазначив, що позов про розірвання шлюбу підтримує. Крім того, зазначив, що спору між сторонами щодо місця проживання малолітніх дітей немає, оскільки ними дане питання було вирішено в добровільному порядку, шляхом укладення договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, та визначення місця проживання дитини, що відповідає інтересам дітей. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов про розірвання шлюбу визнає, та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - [PERSON] . Також зазначила, що вона з позивачем в добровільному порядку вирішила питання, щодо місця проживання дітей шляхом укладення договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, та визначення місця проживання дитини. Дані обставини також підтверджуються укладеним між сторонами нотаріально-посвідченим договором від 11.02.2023, за реєстраційним № 2-106, щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, та визначення місця проживання дитини. Пунктом 1.3 Договору передбачено, що місцем проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьки визначили за місцем проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.2 цього Договору передбачено, що батьки домовилися про місце проживання дітей та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, яка проживатиме окремо від дітей. Даючи оцінку доказам по справі, суд дійшов наступних висновків. Сімейні правовідносини, у яких перебувають сторони регулюються, зокрема Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі - СК України). Так, згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 1 СК України Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Частинами 1, 4 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`я створюється, зокрема на підставі шлюбу. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч. 1 ст. 5 СК України). Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України). Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Підстави для припинення шлюбу визначені ст. 104 СК України, згідно з ч. 2 якої шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно зі ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Опікун має право пред`явити позов про розірвання шлюбу, якщо цього вимагають інтереси того з подружжя, хто визнаний недієздатним. Отже, підсумовуючи наведені вище норми Конституції України та СК України, суд доходить до висновку про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Держава охороняє сім`ю і створює умови для її зміцнення. Шлюб припиняється, зокрема внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Разом із тим, закон встановлює строк, у продовж якого, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений жодним із подружжя, а саме протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Цей строк становить 1 рік, і на думку суду, його покликанням є надання подружжю можливості спокійно, не приймаючи поспішних та необдуманих рішень, оцінити конфлікт, що виник між ними, з точки зору спільних інтересів та інтересів дитини. Таке законодавче обмеження у пред`явленні позову про розірвання шлюбу, забезпечує конституційний принцип рівності жінки і чоловіка у шлюбі та державної охорони сім`ї. У той же час, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою, або якщо батьківство щодо дитини визнане іншою особою чи за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини, чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року. Отже ч. 2 ст. 110 СК України містить винятки, за наявності яких позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено протягом одного року після народження дитини і в справі, що розглядається таким винятком є вчинення відповідачкою щодо позивача протиправної поведінки, яка містить ознаки кримінального правопорушення. Так, судом встановлено, що відповідачкою вчинено щодо позивача протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, що підтверджується письмовими доказами по справі: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12023116090000014 від 26 січня 2023 року, згідно якого встановлено, що 26.03.2023, за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що 26 січня 2023 року [PERSON] - дружина позивача [PERSON] , перебуваючи за місцем їх спільного проживання нанесла декілька ударів рукою по обличчю [PERSON] , чим завала фізичного болю, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України (а.с. 11). Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість посилань позивача [PERSON] на вчинення відповідачкою [PERSON] протиправної поведінки проти нього, яка має ознаки кримінального правопорушення, внаслідок якої у позивача виникло право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу на підставі ч. 2 ст. 110 СК України, тобто протягом одного року після народження дитини. При цьому судом враховується, що застосування ч. 2 ст. 110 СК України має місце при вчиненні не кримінального правопорушення (злочину), а протиправної поведінки, яка має ознаки кримінального правопорушення. Таким чином, право на розірвання шлюбу не пов`язується з винесенням судом обвинувального вироку. Право на розірвання шлюбу, в розумінні ч. 2 ст. 110 СК України, пов`язується із вчиненням будь-якої протиправної поведінки, яка має ознаки кримінального правопорушення (злочину), незалежно від тяжкості її наслідків. Протиправна поведінка має бути спрямована проти другого з подружжя або дитини, тобто умисною. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 7 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 178, актовий запис № 8, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим, що видно із їхніх заяв, які вони подали до суду. Від спільного сумісного життя у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Станом на час розгляду справи [PERSON] не виповнилось одного року, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Спільне життя з позивачкою не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим через різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння, що неодноразово приводило до конфліктів. Сім`ю зберегти неможливо. Майнових спорів та спору про порядок виховання та утримання спільних дітей між сторонами немає. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] , швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом статті 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З наявної в матеріалах справи заяви відповідачки [PERSON] вбачається, що остання визнає позов [PERSON] в повному обсязі та на примирення не погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено в судовому засіданні вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня. Є згода та бажання обох з подружжя на розірвання шлюбу, укладено письмовий договір, який врегульовує питання про те, з ким із них будуть проживати діти, та яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто проживатиме окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання. Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дітей участь обох батьків у вихованні дітей є важливою, та, останніми, як батьками дітей, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дітей. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та принципу добровільності шлюбу, а тому відповідно до статті 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved