Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 41618,43 грн., інфляційну різницю у розмірі 16584,19 грн., 3 % річних у розмірі 3889,27 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до рішення суду від 08.09.2018 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1600 грн., відкрито виконавче провадження зі стягнення аліментів з відповідача. Внаслідок не виконання відповідачем рішення суду, утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 41618,43 грн. У зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач до судового засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягала та просила його задовольнити (а.с. 53). До судового засідання представник відповідача не з`явилася, але надала до суду письмові пояснення, згідно яких зазначено, що позивачка в\~заяві просить\~стягнути неустойку\~(пеню)\~у розмірі\~41618,19\~грн.;\~інфляційну різницю\~у розмірі\~16584,19\~грн.;\~3%\~річних у\~розмірі 3889,27\~грн.Відповідач підтверджує,\~що рішенням\~Біляївського районного\~суду Одеської\~області від\~18\~вересня 2018\~року з\~нього стягнуто\~аліменти на\~користь [PERSON] \~на утримання\~неповнолітньої доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~1600\~грн.\~щомісяця.У зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів за зазначеним рішенням дійсно, утворилася заборгованість по сплаті аліментів, у зв`язку з чим є підстави для нарахування неустойки (пені). Однак відповідач вважає, що має підстави для зменшення розміру нарахованої пені, оскільки на даний час перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбних стосунків з [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час перебуває на його утриманні. Також на утриманні відповідача перебуває і дружина, оскільки вона є непрацездатною у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною, яка не досягла трьох років. Також разом з нами проживає і син дружини від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини підтверджуються довідкою № 05-13-06/747, виданою 7 грудня 2022 року Яськівською сільською радою Одеського району Одеської області. Крім того, відповідач має аліментні зобов`язання перед [PERSON] , так як відповідно до судового наказу, виданого 5 липня 2019 року Біляївським районним судом Одеської області у справі № 496/2126/19, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також вказав, що не має постійної роботи, так як через ситуацію в країні не може знайти роботи з достойним заробітком, щоби утримувати всіх неповнолітніх дітей. До того ж не має можливості виїхати на заробітки за кордон, що значно погіршує його матеріальний стан, у зв`язку з чим він не може належним чином виконувати покладені на нього аліментні зобов`язання, тому просив про зменшення розміру неустойки наполовину та відмову в задоволенні вимог щодо сплати штрафних санкцій у вигляді інфляційної різниці та 3% річних (а.с. 46-47). Також до письмових пояснень долучено свідоцтво про шлюб [PERSON] з [PERSON] , від 26.10.2022 року, свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , довідка про склад сім`ї №05-13-06/747 від 07.12.2022 року, судовий наказ Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 47-52). Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03.09.2012 року було розірвано (а.с. 15-16). Як вбачається з рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.09.2018 року, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1600 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.05.2018 року до її повноліття, до [INFO] (а.с. 17-18). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 04.08.2022 року, заборгованість відповідача по аліментам у період з 04.08.2018 року по 21.07.2020 року складає 41618,43 грн. (а.с. 19). Крім того, позивачем було надано до суду медичні документи відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 54-58). На підставі положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість, вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України\~передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. ст.\~180,\~181,\~184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 3\~ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частино 1\~ст. 196 СК України\~передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В статті 197 СК України, зазначені підстави за яких платнику аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості, повністю або частково звільнити від сплати заборгованості по аліментах. Отже, за положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Оскільки, згідно з положеннями СК України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. За змістом наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.08.2022 року заборгованість по аліментам у період з 04.08.2018 року по 21.07.2020 року складає 41618,43 грн. Разом з цим, частиною 1\~ст. 196 СК України\~встановлене обмеження щодо стягнення суми неустойки (пені), яка не може бути більшою 100 відсотків заборгованості. Ураховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що відповідачем не сплачувались аліменти, через що виникла заборгованість, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 41618,43 грн., що відповідає сумі заборгованості по сплаті аліментів на день звернення до суду з відповідною позовною заявою. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,\~на які\~вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази щодо стягнення неустойки (пені), суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційної різниці у розмірі 16584,19 грн., 3 % річних у розмірі 3889,27 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу свого позову в цій частині, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книга 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими. Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12). Зобов`язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов`язань (наприклад, обов`язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов`язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.). Слід мати на увазі, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Правовідносини сторін по даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення частини другої\~статті 625\~Цивільного кодексу\~України не застосовуються. Сімейний кодекс України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені. Отже, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов`язання не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема до сімейних правовідносин, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України, тому в задоволенні зазначених вимог слід відмовити. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів, стягнутих за рішенням суду та 3% річних, не ґрунтуються на вимогах матеріального права, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційний втрат та 3% річних слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до\~ ст. 141\~ ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з позовом 12.08.2022 року, тому стягненню підлягає судовий збір у розмірі 992,40 грн., що був чинний на час звернення позивачки до суду з вказаним позовом.

Outcome: partial