Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 12974,52 грн. за кредитним договором № б/н від 15 вересня 2017 року та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 15 вересня 2007 року. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а позичальнику надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2200,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач зазначає, що щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3, п.3.3 Договору, на підставі яких позичальник при укладанні Договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від спадщини у строк з 08 серпня 2019 року по 08 лютого 2020 року. Позивач вважає, що спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] . 28 жовтня 2021 року позивачем було надіслало претензію до Другої київської державної нотаріальної контори, яка повідомила, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» Таким чином, у відповідності до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 16 листопада 2021 року позивач направив на адресу відповідача лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги за кредитним договором №б/н від 15 вересня 2007 року, але такий лист-претензія була залишена відповідачем без уваги. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором від 15 вересня 2007 року в розмірі 12974,52 грн., яка складається з: -1794,63 грн. заборгованість за тілом кредиту; -11179,89 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками. На підставі викладеного просить задовольнити позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця передано на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про боргу кредитором спадкодавця передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 30 листопада 2022 року задоволено заяву позивача про витребування доказів. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копія позовної заяви з додатками. На адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі, який направлявся відповідачу. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Друга Київська нотаріальна контора надала належним чином завірену копію спадкової справи №773/2021 після померлого [INFO] [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір кредитування №б/н від 15 вересня 2007 року.. Згідно цього правочину останній отримав кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2200,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підтвердження своїх вимог банк до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 15 вересня 2007 року, копію анкети-заяви та довідки про видані кредитні картки, зміну умов кредитування, а також виписку із карткового рахунку позичальника. Згідно з ч.ч 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 та ч.1 ст.1048 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Застосування конструкції договору приєднання та його умови, у переважній більшості випадків, розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з вимогами цивільного процесуального законодавства, суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за укладеним між позивачем та позичальником кредитним договором в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розраховуватись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 15 вересня 2007 року становить 12974,52 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. 28 жовтня 2021 року позивачем була направлена претензія до Другої київської державної нотаріальної контори, яка повідомила, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Позивач вважає, що у відповідності до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 16 листопада 2021 року на адресу відповідача позивачем було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги за кредитним договором №б/н від 15 вересня 2007 року, але такий лист-претензія була залишена відповідачем без уваги. В обґрунтування доводів відносно того, що спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] , позивачем надано до суду копії паспортів позичальника [PERSON] та відповідача [PERSON] , де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1,3 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини, з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має пред`явити своїм вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між кредитором та спадкоємцями інше не встановлено. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитор спадкодавця може пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку. Разом з тим, позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач [PERSON] та позичальник [PERSON] перебували у родинних відносинах, а також доказів того, що відповідач є спадкоємцем померлого та на момент відкриття спадщини постійно проживала з [PERSON] , як передбачено ст. 1268 ЦК України. Також позивачем не було надано до суду відомостей про наявність, перелік та обсяг спадкового майна, що належало [PERSON] , та було успадковане відповідачем. Позивачем не надано доказів про наявність спадкового майна після смерті [PERSON] , що позбавляє суд можливості встановити межі відповідальності спадкоємця. Таким чином, надані позивачем докази не дозволяють встановити істотні обставини, а саме, що відповідач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, належність відповідача до кола спадкоємців померлого, факт прийняття нею спадщини, наявність цієї спадщини, її вартість, тобто позивачем не доведено підстав та обсягу відповідальності відповідача [PERSON] , що є обов`язковим за вимогами закону. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця в повному обсязі.

Outcome: dismissed