Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

15 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя. Позовна заява мотивована тим, що з 13.01.2006 по 08.10.2020 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано у кредит автомобіль марки «ВАЗ 21112», державний номерний знак [NUMBER] . Сторони разом сплачували кошти за отриманий кредит на автомобіль, та у серпні 2008 року кредит був виплачений у повному обсязі. Згідно звіту про оцінку майна вартість транспортного засобу «ВАЗ 21112», державний номерний знак [NUMBER] становить 88727 грн. Автомобілем користується відповідач, тому позивач просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачем право власності на спірний автомобіль, та стягнути на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вартості автомобіля в розмірі 44363,50 грн. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає частковому задоволенню. Письмовими матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.01.2006, який було розірвано 08.10.2020, що підтверджено рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.10.2020 (а.с.13-14). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого ВРЕР ДАІ м. Кривий Ріг ГУМВС України в Дніпропетровській області 18.05.2013, [PERSON] належить на\~праві приватноївласності\~автомобіль «ВАЗ\~21112»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] (а.с. 22). Довідкою КФ\~КБ «ПриватБанк»\~від 18.08.2008\~встановлено,\~що станом\~на 18.08.2008 в повному обсязі погашена заборгованість по кредиту на покупку автомобіля «ВАЗ 21112»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] (а.с.26). Відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як встановлено судом, автомобіль «ВАЗ 21112», державний номерний знак [NUMBER] , набутий у встановленому порядку у власність, та належить на праві приватної власності відповідачу, а тому вимога позивача про визнання права власності за відповідачем на вказаний автомобіль є безпідставна, та задоволенню не підлягає. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. ВС зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. \~ \~ \~ \~Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. ВС зауважив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були набуті. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Нормою частини 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом, автомобіль «ВАЗ\~21112»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] , був придбаний відповідачем в період шлюбу з позивачем, а тому являються спільною сумісною власністю подружжя, та позивачу належить 1/2 частка вказаного майна. Відповідно до\~ч.ч.\~1-4\~ст.\~71\~СК України,\~майно,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частинами 1-3 статті 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Нормами частини 1-2 стаття 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно ст. 183 ЦК неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення. Автомобіль безумовно є річчю неподільною. Також недоцільним є залишення автомобіля у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їх стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем. Тому доцільним є здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб, про який просить позивач, і за яким неподільна річ залишається одному з співвласників зі стягненням з нього на користь іншого співвласника грошової компенсації у розмірі вартості його частки і з подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності. При вирішенні питання про доцільність залишення автомобіля саме відповідачу зі стягненням з нього грошової компенсації на користь позивача, суд бере до уваги, що такий позов заявила позивач, яка тим самим виявила згоду на припинення її права власності на вказане майно з отриманням замість нього грошової компенсації. Суд враховує, що відповідач не заявив зустрічної вимоги про поділ автомобіля у протилежний спосіб, тобто шляхом передачі автомобіля у власність позивача і стягненням з неї на його користь грошової компенсації. Суд також враховує, що відповідач користується даним автомобілем після припинення сімейних стосунків, тому доцільним є залишити автомобіль саме йому. Таким чином позовна вимога позивача в цій частині обґрунтована і підлягає задоволенню, а автомобіль має бути залишений у власності відповідача, у якого і перебуває на даний час, а з нього на користь позивача має бути стягнута грошова компенсація у розмірі вартості частки позивача у вказаному майні. Такий поділ відповідає вимогам ч. 2 ст. 364 ЦК України та ч. 2 ст. 71 СК України. Відповідно до звіту про оцінку майна від 03.11.2021, ринкова вартість об`єкту оцінки КТЗ «ВАЗ 21112», державний номерний знак [NUMBER] складає 88727 грн (а.с.16-21). Таким чином, виходячи з визначеної експертом вартості автомобіля на теперішній час 88727 грн, грошова компенсація вартості 1/2 частки такого майна визначається в сумі 44363,50 грн, та саме така сума грошової компенсації має бути стягнута з відповідача на користь позивача за її частку у автомобілі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та при зверненні до суду позивача складала 908 грн. Позивач звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial