Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

16.11.2022 року до Ленінського районного суду міста Полтави надійшов позов [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Семенових Ольга Станіславівна до Харківського казенного експериментально протезно-ортопедичного підприємства, в якому позивач просить: - стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на його користь заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2020 року по жовтень 2021 у розмірі 106 668,40 грн. з подальшим відрахуванням відповідачем з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів; - стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на його користь вихідну допомогу у розмірі 38 162,80 грн. з подальшим відрахуванням відповідачем з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів; - стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на його користь середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку при звільненні у розмірі 73 977,12 грн. з подальшим відрахуванням відповідачем з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів; - стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством, працював з 10.05.2016 на посаді інженера з якості 1 категорії. 13.10.2021 позивач був звільнений із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати згідно ч.3 ст. 38 КЗпП на підставі наказу директора Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства Білокопитову О.Е. № 150/к від 13.10.2021. Згідно вказаного наказу, бухгалтеру, відповідно до ст. 44 КЗпП України, виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку та відповідно до ст. 83 КЗпП України, виплатити грошову компенсацію за невикористані 18 календарних днів щорічної відпустки. На день звільнення відповідач не виплатив позивачу нараховану за період з вересня 2020 по жовтень 2021 заробітну плату. Відповідно до довідки Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства від 15.11.2021 № 03/1245 про складові заборгованості станом на 15.11.2021: заборгованість з оплати праці за період з вересня 2020 по жовтень 2021 становить 85 868,06 грн. сума до видачі без урахування податків (106 668,40 грн. з урахуванням податків); заборгованість з виплати вихідної допомоги становить 30 721,05 грн. сума до видачі без урахування податків (38 162,80 з урахуванням податків). Згідно довідки від 15.11.2021 № 03/1247 середньоденна заробітна плата позивача становить 587,12 грн. За розрахунком позивача, сума середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, але не більше ніж 6 місяців складає: 126 робочих днів за період з 13.10.2021 по 13.04.2022*587,12 = 73 977,12 грн. Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, з подальшим його продовженням. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Грошової Н.М. від 29.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. На виконання розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17.11.2022 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» Ленінському районному суду м. Полтави необхідно забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 22 листопада 2022 року включно надійшли на розгляд суду. Представник позивача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Семенових О.С.\~в судовому\~засіданні в\~режимі відеоконференції\~заявлені позовні\~вимоги підтримала\~в повному\~обсязі,\~просила позов\~задовольнити,\~проти винесення\~заочного рішення\~не заперечував.\~Зазначила,\~що вказані\~в позовних\~вимогах суми\~заборгованості відповідачем\~не виплачені.\~Просила також стягнути з відповідача понесені витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. та на підтвердження відповідних витрат надала суду договір про наданих правової допомоги, акт прийняття-передачі наданих послуг, детальний опис наданих послуг. Повідомлений про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи відповідач Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичного підприємство, шляхом направлення судових повісток за адресою, яка зазначена у позові, до електронного кабінету, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством, працював з 10.05.2016 на посаді інженера з якості 1 категорії. 13.10.2021 позивач був звільнений із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати згідно ч.3 ст. 38 КЗпП на підставі наказу директора Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства Білокопитову О.Е. № 150/к від 13.10.2021. Також в наказі зазначено, відповідно до ст. 44 КЗпП України, виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку та відповідно до ст. 83 КЗпП України, виплатити грошову компенсацію за невикористані 18 календарних днів щорічної відпустки. Відповідно до довідки Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства від 15.11.2021 № 03/1245 про складові заборгованості станом на 15.11.2021 у відповідача перед позивачем є заборгованість: - з оплати праці за період з вересня 2020 по жовтень 2021 становить 85 868,06 грн. сума до видачі без урахування податків (загалом з урахуванням податків 106 668,40 грн.); - з виплати вихідної допомоги становить 30 721,05 грн. сума до видачі без урахування податків (загалом з урахуванням податків 38 162,80 грн.). Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки, в строки передбачені ст. 116 КЗпП України. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Доказів про виплату вказаної суми відповідачем позивачу станом на день розгляду справи до суду не надано. Таким чином,\~враховуючи наявність\~у підприємства\~боргу перед\~позивачем з\~виплати заробітної\~плати,\~у зв`язку\~зі звільненням,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2020 року по жовтень 2021 у розмірі 106 668,40 грн. з подальшим відрахуванням відповідачем з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а також заборгованість з виплати вихідної допомоги у розмірі 38 162,80 грн. з подальшим відрахуванням відповідачем з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за шість місяців затримки розрахунку при звільненні у розмірі 73 977,12 грн. з подальшим відрахуванням відповідачем з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~117\~КЗпП України,\~в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,але не більш як за шість місяців.. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Та матеріали справи не містять відомостей щодо наявності спору про розмір боргу. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відомостей про наявність спору про розмір боргу в суду відсутні. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем до\~позову долучена\~довідкавід 15.11.2021 № 03/1247 Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства за серпень та вересень 2021 року з урахуванням якої за останні два місця, що передують звільненню, його середньоденна заробітна плата становить 587,12 грн. За розрахунком позивача, сума середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, але не більше ніж 6 місяців складає: 126 робочих днів за період з 13.10.2021 по 13.04.2022*587,12 = 73 977,12 грн. Розрахунок проведений позивачем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100, відповідачем не спростований, сумнівів у суду не викликає. Оскільки вказану суму коштів позивач не отримав, у позивача виникло вправо на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд приходить до висновку, що надані позивачем документи є належними і допустимими доказами на підтвердження розміру його заборгованості по заробітній платі та грошових коштів, не виплачених йому при звільненні відповідачем Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством. При вирішенні вказаних вимог суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки щодо застосування ст. 117 КЗпП України, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Так, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду наведено висновки щодо розміру виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки. Так, зокрема зазначено, що мета відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Розмір цього відшкодування може бути зменшений із врахуванням: 1) розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Таким чином,\~суд враховує,\~що позивачем при зверненні до суду 16.11.2022 заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за шість місяців затримки розрахунку за період з 13.10.2021 по 13.04.2022, за час роботи відповідач систематично порушував законодавство про працю, що змусило позивача звільнитися у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства умов колективного договору щодо виплати заробітної плати (ч. 3 ст. 38 КЗпП), розмір простроченої заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2020 року по жовтень 2021 складає 106 668,40 грн. та заборгованості з виплати вихідної допомогу становить 38 162, 80 грн., при цьому відповідачем не надано суду доказів про поважні причини не проведення розрахунку з позивачем. Тому, враховуючи компенсаторний характер виплат, передбачених статті 117 КЗпП України, суд вважає, відсутні підстави для зменшення розміру виплати середнього заробітку позивачу. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, суд враховує, що правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористався; на виклик суду в судове засідання не з`явився. Жодних заяв, клопотань, заперечень та документів від нього не надходило до суду. Надані позивачем розрахунки сум, що підлягають до стягнення з відповідача, Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством не спростовані жодними належними і допустимими доказами. Слід зазначити, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі № 805/1008/16-а. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн. На підтвердження вказаної суми витрат представник позивач надав копію договору про надання правової допомоги № Б/Н від 30.10.2022, укладеного між Адвокатським бюро «Семенових» в особі керуючого Семенових Ольги Станіславівни та [PERSON] , в якому сторони домовилися, що за правову допомогу клієнт сплачує Бюро грошову винагороду у фіксованому розмірі 10 000,00 грн., сторонами погоджено порядок оплати послуг. Також надано\~акт прийняття-передачі\~наданих послуг\~від 03.11.2022,\~вартість послуг\~становить 10\~000,00\~грн. (додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № Б/Н від 30.10.2022). Відповідно до\~детального опису\~від 03.11.2022\~наданих послуг\~за договором\~№ Б/Н\~від 30.10.2022)\~загальна вартість\~послуг становить\~10000,00\~грн. (додаток № 2 до договору про надання правової допомоги № Б/Н від 30.10.2022). З урахуванням наведених вище вимог ЦПК України, а також наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з оплатою професійної правовничої допомоги в розмірі 10000,00 грн. Вказаний розмір витрат є документально підтвердженим, обґрунтованим, відповідає складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг, значенню справи для позивача. Жодних заяв від відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та доказів на підтвердження їх неспівмірності до суду не надходило. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 2188,08 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved