Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цією позовною заявою, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] . З лютого 2017 року позивачка перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах та від сумісного проживання у них народилася дочка [PERSON] . Батьком дитини являється [PERSON] , однак у свідоцтві про її народження у графі «батько» записано « [PERSON] ». [PERSON] не подав заяву про реєстрацію його батьком дитини, оскільки не мав змоги особисто прийти до відділу ДРАЦС через зайнятість на роботі. Позивачка стверджує, що саме померлий [PERSON] є батьком [PERSON] , який за життя визнавав її своєю донькою, любив та утримував її, займався її вихованням. У зв`язку з вищевикладеним просить встановити факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та визнати за останньою право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Після повернення справи з Верховного суду та проведення повторного авторозподілу справ між суддями, вказана справа надійшла у провадження судді Римар І.А. Ухвалою суду від 27.08.2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.12.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до наказу Березівського районного суду Одеської області №1-ОД від 04.01.2023 року( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 30.04.2023 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. Також указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 20.05.2023 року. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, з урахуванням відключення електроенергії та за клопотаннями сторін, судове засідання неодноразово відкладалось. У судовому засідання 06.03.2023 року позивач разом зі своїм представником підтримали подані позовні вимоги та просили їх задовольнити, з підстав зазначених у позиові. Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, також просив залишити їх без задоволення. Представник третьої особи у судові засідання жодного разу не з`явився. Причини неявки не повідомив. Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у спра\-ві «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлення факту батьківства за рішенням суду регламентоване ст.130 СК України, згідно якої у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ст.135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися мати, опікун, піклувальник дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Частиною 1 ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що позивачка народила [INFO] дочку [PERSON] , в свідоцтві про народження якої, а саме в графі «Батько» значиться [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.8,9 т.І). З довідок виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області №№1303,1304 від 27 листопада 2018 року видно, що померлий [PERSON] з 1 квітня 2017 року до дня своєї смерті, тобто до [INFO] проживав в [ADDRESS] без реєстрації разом з позивачкою, [PERSON] і [PERSON] (а.с.12 Т.І)). З індивідуальної картки вагітної та породілі №193 свідчить, що сім`ю позивачки, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, складають чоловік [PERSON] , син [PERSON] і мати [PERSON] (а.с.13-15 т.І). Запис про батька в свідоцтві про народження [PERSON] , як слідує з пояснень представника позивача, відділом державної РАЦС був зроблений відповідно до закону за вказівкою її матері, оскільки остання не перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] . Встановлення факту батьківства потрібно позивачці для прийняття спадщини у вигляді частини житлового будинку по [ADDRESS] , власником якого був померлий. Судом також встановлено, що Постановою Верховного суду від 04 серпня 2021 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково та скасовано рішення попередніх інстанції, а справу направлено на новий розгляд з урахуванням висновків суду (а.с.31-35 тІІ). Підставою скасування стало те, що судами не роз`яснено право заявляти сторонами клопотання про призначення судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Під час розгляду справи у Березівському районному суді Одеської області у провадженні судді Римаря І.А., - позивач разом з своїм представником заявили до суду клопотання про проведення судово - генетичної експертизи, яку ухвалою суду від 22.11.2021 року задоволено та призначено дану експертизу, проведення якої було доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України м. Миколаєва (а.с.84-85 Т.ІІ). Провадження по справі на момент проведення експертизи зупинено. Проте, 28.01.2022 року до суду надійшло клопотання експерта №СЕ-19/115-22/41-БД про надання додаткових матеріалів для проведення даної експертизи. (а.с.87-89 Т.ІІ.). На підставі цього провадження по справі ухвалою суду від 23.02.2022 року було відновлено, а справу призначено до розгляду (а.с 90 Т.ІІ) . 19.04.2022 року надійшло повідомлення від Експертної установи про неможливість проведення експертизи (а.с.100 Т.ІІ). Після цього, позивачем та її представником для подальшого проведення експертизи з урахуванням висновків експерта - подано клопотання про надання дозволу на ексгумацію (а.с.127-128 Т.ІІ). Після надання пояснень сторонами під час судового засідання, суд ухвалою від 02.11.2022 року клопотання залишив без задоволення (а.с.131-133 т.ІІ) та у висновках ухвали - суд зазначив: «…Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи не підлягає задоволенню, оскільки представник відповідача заявив в категоричній формі про заперечення щодо проведення даної експертизи, а також виходячи з етичного навантаження вирішення питання саме щодо ексгумації тіла померлого [PERSON] та враховуючи , що представник відповідачів в категоричній формі заперечує щодо призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, запропонованої позивачем, а тому, дає підстави сприймати це як те, що відповідачі фактично визнають позовні вимоги [PERSON] щодо факту встановлення батьківства…». За таких обставин, враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини при розгляді даної справи, суд доходить висновку про задоволення вимоги позивача про встановлення факту батьківства. Щодо вимоги позивача про визнання за донькою позивача право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме на частину житлового будинку, то суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні з наступних підстав. Справи про спадкування, як це роз`яснюється в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язків інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, позивачем не надано постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємець мав надати нотаріусу документи, що підтверджують факт батьківства. Тобто, після надання вищевказаних даних, саме нотаріус уповноважений перевірити коло спадкоємців та визначити їх долю у спадщині. Враховуючи те, що судом встановлено факт батьківства, а тому позивачем не втрачено можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом. Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності на частку спадкового майна, яке залишилось після смерті спадкодавця є передчасними, тому задоволенню не підлягають. Рішення повинно відповідати вимогам Цивільно-процесуального кодексу України бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial