Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

08.11.2022 до Дарницького районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Паламарчук Юлії Владиславівни (далі також [PERSON] , представник позивача) надійшла позовна заява [PERSON] (далі також позивач, батько) до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач, мати) про розірвання договору про визначення місця проживання дитини, укладений 12.12.2019, зареєстрований в реєстрі за № 5539 (далі - Договір). Обґрунтування позиції позивача. У зареєстрованому шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , 10.12.2019 шлюб розірвано, а 12.12.2019 між батьками укладено договір про визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого син буде проживати з матір`ю, що не може вважатись перешкодою для реалізації батьком прав і обов`язків з виховання та утримання дитини. Проте, не дивлячись на досягнуті домовленості, мати дитини постійно чинить батьку перешкоди у спілкуванні з сином. Так, пунктом 2.1.1. Договору встановлено, що мати зобов`язується завчасно попереджати батька письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Однак, після повномасштабного вторгнення 24.02.2022 російської федерації на територію України і до вересня 2022 року батьку не було відоме конкретне місце перебування його сина. При цьому, у квітні 2022 позивачу стало відомо від Міністерства юстиції Італії, що відповідач виїхала з дитиною за межі України, в листі зазначено, що зі слів відповідача, остання повідомила батька у письмовому вигляді про місце перебування сина. Проте, це не відповідало дійсності, про що позивач повідомив Міністерство юстиції Італії. Для з`ясування місця перебування свого сина позивач звертався до Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві, Державної прикордонної служби України, проте тривалий час місце перебування сина позивачу не було відоме. Вперше позивач зміг зустрітись із сином 02.09.2022. Відповідач протягом 6 місяців не надавала позивачу жодної інформації про зміну місця проживання сина, періодично вказуючи лише країну перебування, без зазначення точної адреси; соціально-побутових умов його життя, перешкоджала та продовжує перешкоджати батьку спілкуватись з дитиною, чим порушує істотні умови договору, у зв`язку із чим позивач просить його розірвати. Обґрунтування позиції відповідача. Відповідач, діючи через свого представника, заперечувала проти задоволення позову, обґрунтовуючи свою позицію наступним. [PERSON] виїжджала за межі території України не з ціллю змінити місце проживання, а з метою створення безпечних умов перебування малолітньої дитини, що не може вважатися зміною місця проживання. Напередодні повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України позивач сам попереджав про небезпеку та неодноразово просив відповідача виїхати разом з дитиною. Відповідач придбала квитки на перший можливий рейс і 20.02.2022 виїхала з країни, в подальшому в статусі біженки переїхала до Угорщини, а коли з`являвся зв`язок - при першій можливості попереджала батька про умови проживання сина, про те, що він у безпеці. Крім того, про своє місце перебування відповідач повідомляла також Службу у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації та Міністерство юстиції України. Відповідач посилається на те, що першочерговим для неї було створення належних та безпечних умов перебування на території іншої країни, а вже потім направлення офіційних листів батькові, та вказує, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору, оскільки саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що батько дитини не в повній мірі сплачує аліменти на утримання сина, за півроку до виїзду відповідача разом з сином за межі України не цікавився соціально-побутовими умовами проживання сина, не вживав заходів, спрямованих на спілкування із сином, проведення із ним зустрічей, а після виїзду відповідача разом із сином за кордон почав проявляти високу зацікавленість та бажання зустрітись із сином, при цьому мати, перебуваючи у стресовому стані, була вимушена надавати пояснення в органи державної влади щодо законності свого перебування із сином за кордоном через щоденні скарги позивача. Відповідач стверджує, що даний позов спрямований не на виконання батьківських обов`язків позивачем, його не цікавить безпека дитини та те, що він проживатиме в Києві в холодній квартирі без світла, води та опалення, а лише на створення додаткових перешкод матері дитини на шляху до забезпечення належних умов для життя та розвитку дитини. При цьому, мати дитини не забороняє батьку бачитись із сином, не приховує свого місця перебування, регулярно виходить на зв`язок та надсилає інформацію щодо умов та місця перебування сина, не порушуючи умови договору. Хід справи. Ухвалою від 24.11.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, зобов`язано [PERSON] надати підтвердження виконання пункту 2.1.1. Договору про визначення місця проживання дітей від 12.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 5539, а саме «завчасно попереджати Батька письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання» /а.с.95-96/. 13.12.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи /а.с.101/. 14.12.2022 підготовче засідання не відбулось у зв`язку із відсутністю енергопостачання адміністративної будівлі суду. Підготовче засідання призначено на 26.01.2023 /а.с.10,103/. 26.12.2022 від представника відповідача надійшов відзив /а.с.107-140/. 23.01.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи /а.с.143-197/. У підготовчому засіданні 26.01.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду відзив та приєднано його до матеріалів справи, приєднано до матеріалів справи клопотання про долучення доказів, відкладено підготовче засідання на 14.02.2023 /а.с.198,199/. 30.01.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив /а.с.202-217/. 10.02.2023 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив /а.с.218-236/. У підготовчому засіданні 14.02.2023 прийнято до розгляду та приєднано до матеріалів справи відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, яке подано разом з позовом, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 20.02.2023 /а.с.237-238/. Судове засідання 20.02.2023 не відбулось у зв`язку із оповіщенням про повітряну тривогу. Судове засідання призначено на 08.03.2023 /а.с.240/. 08.03.2023 від представника позивача надійшли письмові пояснення /а.с.242-246/. У судовому засіданні 08.03.2023 приєднано до матеріалів справи письмові пояснення представника позивача, заслухано вступне слово представника позивача та представника відповідача, досліджено письмові докази, проведено судові дебати, суд видалився до нарадчої кімнати /а.с.249/. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. [PERSON] народився [INFO] у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] , який розірвано рішенням суду від 10.12.2019 /а.с.11,12,13-15/. 12.12.2019 між батьками було укладено Договір про визначення місця проживання дитини (далі - Договір) /а.с.16/. Договір укладено на наступних умовах, зокрема: мати зобов`язується завчасно попереджувати Батька письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Батьки взаємно зобов`язуються своєчасно інформувати один одного про зміни соціально-побутових умов життя дитини, а також сумлінно виконувати умови Договору (п.п. 2.1-2.2.1, 2.2-2.2.2 Договору). Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №357 від 31.05.2021 визначено участь батька у вихованні дитини /а.с.18/. З листування в месенджері та з електронних листів суду відомо, що в період з 24.02.2022 по 07.05.2022 батько дитини систематично намагався дізнатись у відповідача інформацію про місцезнаходження сина та просив зустрічі з ним /а.с.19-23/. 27.04.2022, 02.05.2022, 09.05.2022, 16.05.2022 позивач шляхом надіслання електронних листів звертався до відповідача з проханням надати можливість спілкування з сином, а також до Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації з листом з проханням вплинути на поведінку відповідача щодо ненаданням можливості батьку спілкуватись із сином /а.с.28,30,32,34/. З листа Міністерства юстиції Італії від 28.04.2022 судом встановлено, що 08.04.2022 [PERSON] повідомила Міністерство юстиції України про те, що у зв`язку із законом воєнного часу вона була вимушена поїхати за кордон разом із дитиною, та стверджувала, що про своє місце перебування та місце перебування сина вона повідомила батька дитини у письмовій формі. Міністерство юстиції Італії листом від 06.05.2022 повідомило Міністерство юстиції України, що [PERSON] заявив, що він не знає в якому місці проживає його дитина, мати виїхала з України до початку війни, відмовилась надавати нове місце проживання дитини та відмовилась від будь-яких контактів з ним /а.с.35-38,41-42/. 08.06.2022 [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про розшук дитини зниклої безвісти за особливих обставин /а.с.43-45/. З відповіді Дарницького УП ГУНП у м. Києві вбачається, що під час телефонної розмови працівника поліції з [PERSON] остання повідомила, що після 08.03.2022 виїхала за межі України, перед від`їздом повідомила про адресу подальшого перебування з дитиною Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Державну прикордонну службу України та батька дитини /а.с.46/. 20.02.2022 [PERSON] виїхав з України в напрямку Київ-Шарм Ель Шейх, що підтверджується витягом з бази даних щодо перетинання державного кордону України за період з 01.01.2022 по 08.23 17.05.2022 /а.с.47/. З відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 19.05.2022 вбачається, що у своїх поясненнях [PERSON] зазначила, що про виїзд за межі України та про місце перебування дитини повідомила батька у письмовому вигляді /а.с.48/. У відповідь на звернення позивача, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації направила письмові пояснення [PERSON] , в яких вона повідомляє, що виїхала з України до початку повномасштабного вторгнення у зв`язку із його високою ймовірністю, про що було погоджено з батьком дитини. Станом на 06.06.2022 відповідач разом з дитиною перебуває в Угорщині /а.с.49-51,52,53/. 15.08.2022 представник позивача зверталась із адвокатським запитом до [PERSON] з проханням надати інформацію про місце перебування дитини, надати документи, що підтверджують виїзди дитини за межі України, повідомлення батька, Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Державну прикордонну службу України про такий виїзд /а.с.56-59/. З рішення Адміністрації мікрорайону V Державної адміністрації Столиці Будапешт від 24.06.2022 встановлено, що інформація про громадянку [PERSON] відсутня /а.с.60,61-62,63/. 31.08.2022 о 22.12 год. з електронної адреси [PERSON] на електронну адресу [PERSON] надійшов лист із повідомленням про те, що зустріч [PERSON] з батьком може відбутись 1 вересня у м. Ужгород в другій половині дня. 02.09.2022 у [PERSON] відбулась зустріч із сином, о 17.17 год. [PERSON] перетинав кордон України в напрямку виїзду в присутності обох батьків /а.с.64,65/. 05.08.2022 представником позивача направлено відповідачу лист із інформацією про втрату чинності афідевітом від 21.10.2021 та про видачу афідевіта від 21.07.2022 у якому вказано про відсутність згоди батька на тимчасове та/або постійне проживання сина поза межами України з матір`ю, будь-які поїздки, переміщення сина за межі України без письмового погодження батька /а.с.120-128/. Документи на тимчасовий прихисток [PERSON] та [PERSON] дійсні до 04.03.2023, місце заповнення - Будапешт /а.с.149-151,152-154/. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Так, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, поясненням представників сторін, суд дійшов висновку, що між сторонами має місце особисті конфліктні відносини щодо виконання відповідачем умов Договору в частині обов`язку матері завчасно попереджати батька письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання та обов`язку батьків своєчасно інформувати один одного про всі зміни соціально-побутових умов життя дитини (п.п.2.1.1., 2.2.1 Договору). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідач, висловлюючи свою позицію, вказує, що вона не мала наміру та не змінювала своє місце проживання та місце проживання сина, а зробила виїзд за межі території України вимушено, змінюючи не місце свого проживання, а тимчасово змінивши місце свого перебування на більш безпечне. З таким обґрунтуванням відповідачем своєї позиції суд не може погодитись, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, зміна місця проживання включає у себе як зміну постійного, так і тимчасового місця проживання, а тому, у відповідності до п. 2.1.1. Договору відповідач була зобов`язана завчасно попереджати батька письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Домовленість сторін, викладена у п. 2.1.1. Договору, що передбачає обов`язок матері завчасно попереджати батька письмово із вказанням точного місця проживання дитини, включає в себе зазначення таких даних, як область, район, місто (село, селище), район у місті, вулиця ( шосе/проспект/бульвар/алея/площа/майдан/провулок/узвіз/з`їзд/проїзд/лінія/просіка/тупик тощо) , номер будівлі (будинку/корпусу/блоку/секції тощо), номер квартири (кімнати тощо), а у разі і виїзд за межі України - зазначення країни. Проте, із наданих сторонами доказів судом встановлено, що відповідач доводила до відома лише сам факт виїзду за межі України із можливим зазначенням країни, до якої здійснено виїзд. Мати дитини протягом року з дня виїзду за межі України та протягом всього строку розгляду справи не довела до відома батька адресу місця проживання дитини. При цьому, відповідач вказує у відзиві, що вона регулярно виходить на зв`язок та надсилає інформацію щодо умов та місця перебування сина, не порушуючи умови договору, однак, всупереч зазначеному, жодним чином не довела зазначену обставину. Щодо посилання відповідача на те, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною та є підставою для звільнення її від відповідальності за порушення умов договору, оскільки саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань, слід зазначити, що відповідач разом із сином покинули територію України 20.02.2022, тобто до початку повномасштабного вторгнення, та перебувала за межами території, де відбувалась і відбувається збройна агресія рф. Так, відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Частиною 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, у тому числі, військові дії, оголошена та неоголошена війна тощо. У листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 вказано, що ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 24.02.2022 р. відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайними невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Проте, сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення від відповідальності за порушення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах особа має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання. У свою чергу, відповідач не перебувала та не перебуває на території України і при цьому не довела неможливості повідомити батькові спільної дитини інформацію, яка стосується сина, а саме конкретне місце перебування, умови його життя у новому місці проживання, тобто виконати умови Договору, у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні. Отже, відповідачем не підтверджено настання для неї як сторони Договору форс-мажорної обставини у вигляді ведення воєнного стану в Україні та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між дією воєнного стану в Україні та неможливістю виконання відповідних зобов`язань за Договором, при цьому вина відповідача у порушенні зобов`язань за Договором у даному випадку не має ключового значення. Окрім того, посилання відповідача на неможливість виконання умов Договору через обставини непереборної сили по суті є визнанням нею факту невиконання умов Договору. Варто відзначити, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. П. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» також встановлено, що при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Згідно ч. 2ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Частиною 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, судом встановлено порушення [PERSON] умов Договору, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню, договір між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини, укладений 12.12.2019, зареєстрований в реєстрі за № 5539 - розірванню. Суд звертає увагу, що ним враховано положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином, суд не надає оцінку та не приймає до уваги посилання відповідача на те, що батько дитини не в повній мірі сплачує аліменти на утримання сина, за півроку до виїзду відповідача разом з сином за межі України не цікавився соціально-побутовими умовами проживання сина, не вживав заходів, спрямованих на спілкування із сином, проведення із ним зустрічей, не бере до уваги копію довідки від 29.11.2022, копію вступної та резолютивної частини рішення суду від 30.01.2023, копію розрахунку заборгованості від 29.11.2022 та від 12.12.2022, копію заяви [PERSON] від 08.02.2020, оскільки вони не стосуються предмету доказування /а.с.130,131-133, 228,229-230,231-232/. Крім того, судом не надається оцінка та не враховуються надані стороною відповідача скрін-шоти повідомлень та фотографії квитків, оскільки вони викладені іноземною мовою, а також з наданих представником відповідача скрін-шотів повідомлень та їх перекладів неможливо встановити який переклад якому повідомленню відповідає, хто його відправник та отримувач, дата та час відправлення /а.с.116-119,129,134,135,155-197,212/. Розподіл судових витрат. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved