Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

У жовтні 2022 року Плужненська сільська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» про визнання недійсними рішення та актів приймання-передачі. В обґрунтування позову Плужненська сільська рада зазначає, що [PERSON] прийняла рішення № 1 про створення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест». Також відповідно до даного рішення статутний капітал вказаного товариства становив 2 846 715 грн 50 коп, а його формування здійснювалось за рахунок нерухомого майна у вигляді 15 земельних ділянок, а саме: земельних ділянок площею 38,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0214; площею 44,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0177; площею 52,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0176; площею 10,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0878; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0879; площею 4,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0877; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0870; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0875; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0874; площею 20,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0200; площею 16.0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0876; площею 22,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0215; площею 14,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:014:0593, призначсених для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Плужненської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (раніше М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області), та земельних ділянок площею 2,0 га, кадастровий номер 6822789800:06:001:0011; площею 2,0 га, кадастровий номер 6822789800:06:001:0012, призначених для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Яворовецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області. На підставі оспорюваного рішення 02 травня 2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» складено 15 актів приймання-передачі земельних ділянок, які засвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Мороз О. А. Вказані земельні ділянки утворились у результаті вчинення [PERSON] дій із об`єднання ряду земельних ділянок, придбаних попередньо у громадян, та які вибули з власності держави з порушенням закону, у зв`язку з чим підлягають витребуванню у [PERSON] на користь держави в особі територіальної громади Плужненської сільської ради на підставі рішень Ізяславського районного суду Хмельницької області у справах №№ 675/1066/19, 675/1129/19, 675/1200/19, 675/1193/19, 675/1194/19, 675/1065/19, 675/1068/19, 675/1067/19, 675/1069/19, 675/1130/19. Водночас на спірні земельні ділянки ухвалами судів у відповідних цивільних і кримінальних справах накладено арешти, а також заборонено органам, що здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно та земельним кадастровим реєстраторам здійснення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі прав та в Державному земельному кадастрі. Таким чином, зазначені земельні ділянки мали правовий режим обмежений в цивільному обороті. Тому включення земельних ділянок до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» під час дії судової заборони на їх відчуження (арешту) порушує публічний порядок. З огляду на прийняття [PERSON] рішення про формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» за рахунок земельних ділянок та складання відповідних актів приймання-передачі щодо нерухомого майна, яке перебуває під забороною відчуження, зазначене свідчить про протиправність вказаного рішення та актів приймання-передачі, що надає суду правові підстави для визнання їх недійсними. За таких обставин, позивач просить суд: 1) визнати недійсним рішення засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» № 1 від 02 травня 2019 року, прийняте за наслідками розгляду другого питання порядку денного щодо формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» за рахунок земельних ділянок площею 38,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0214; площею 44,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0177; площею 52,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0176; площею 10,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0878; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0879; площею 4,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0877; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0870; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0875; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0874; площею 20,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0200; площею 16.0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0876; площею 22,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0215; площею 14,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:014:0593; 2) визнати недійсними акти приймання-передачі, складені між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» 02 травня 2019 року, на підставі яких до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» передано земельні ділянки площею 38,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0214; площею 44,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0177; площею 52,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0176; площею 10,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0878; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0879; площею 4,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0877; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0870; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0875; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0874; площею 20,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0200; площею 16.0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0876; площею 22,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0215; площею 14,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:014:0593. Відповідачка [PERSON] відзив на позовну заяву Плужненської сільської ради не подавала. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» адвокат Сапьолкіна Н. В. надіслала до суду письмові пояснення, у яких вказує на те, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги порушенням ст. 203 ЦК України, як правову підставу вказує ст.ст. 215, 228 ЦК України. При цьому позивач ототожнює спірні акти приймання-передачі та рішення засновника товариства із правочинами в розумінні глави 16 ЦК України. Однак рішення засновника та акти приймання-передачі не є правочинами в розумінні ст. 202 ЦК України, а тому підстави для застосування до них положень ст.ст. 203, 215, 228 зазначеного Кодексу відсутні. Крім того, Плужненська сільська рада не довела, що її права порушені оспорюваними рішенням та актами прийому-передачі. З огляду на вказане, викладені у позовній заяві доводи позивача не є належним чином обґрунтованими та відсутні правові підстави для задоволення позову. Виконувач обов`язків керівника Шепетівської окружної прокуратури у поданих до суду письмових поясненнях зазначив, що [PERSON] , відчуживши спірні земельні ділянки шляхом їх передачі за рішенням засновника та актами приймання-передачі до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» від 02 травня 2019 року, не мала права на таке відчуження, оскільки на дане нерухоме майно було накладено арешт, чим порушила публічний порядок, у зв`язку з чим такі правочини згідно з положеннями ст.ст. 3, 203, 215, 228 ЦК України підлягають визнанню недійсними. Ухвалою судді від 10 листопада 2022 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 січня 2023 року допущено Шепетівську окружну прокуратуру з метою представництва інтересів держави до участі у даній справі. Ухвалою суду від 03 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача Плужненської сільської ради Мартинюк В. Г. не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, раніше надіслав до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності. Прокурор Шудра Ю. В. позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Савченко О. В. позов визнала. Також [PERSON] раніше надіслала до суду письмову заяву про визнання позову Плужненської сільської ради в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» адвокат Сапьолкіна Н. В. проти задоволення позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд вважав за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників справи та їх представників, які до суду не прибули. Суд, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає із наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що рішенням засновника № 1 від 02 травня 2019 року [PERSON] створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» за адресою: 30352, Хмельницька область, Ізяславський район, с. Білеве, вул. Центральна, 1 А. Також відповідно до вказаного рішення сформовано статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» у розмірі 2 846 715 грн 50 коп за рахунок 15 земельних ділянок, а саме: земельних ділянок площею 38,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0214; площею 44,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0177; площею 52,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0176; площею 10,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0878; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0879; площею 4,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0877; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0870; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0875; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0874; площею 20,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0200; площею 16.0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0876; площею 22,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0215; площею 14,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:014:0593, призначсених для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Плужненської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (раніше М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області), та земельних ділянок площею 2,0 га, кадастровий номер 6822789800:06:001:0011; площею 2,0 га, кадастровий номер 6822789800:06:001:0012, призначених для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Яворовецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області. Як убачається із долучених позивачем до позовної заяви актів приймання-передачі від 02 травня 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» відповідно до рішення засновника № 1 від 02 травня 2019 року прийняло, а [PERSON] передала до статутного капіталу товариства, крім інших, земельні ділянки площею 38,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0214; площею 44,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0177; площею 52,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0176; площею 10,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0878; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0879; площею 4,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0877; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0870; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0875; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0874; площею 20,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0200; площею 16.0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0876; площею 22,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0215; площею 14,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:014:0593, які розташовані на території Плужненської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (раніше М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області). Відповідно до рішення першої сесії сьомого скликання Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 19 липня 2019 року № 8 розпочато процедуру реорганізації М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області шляхом приєднання до Плужненської сільської ради, яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків М`якотівської сільської ради. Як встановлено із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 20 грудня 2020 року, відповідних ухвал Ізяславського районного суду Хмельницькій області у цивільних справах та ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні: - земельна ділянка з кадастровим номером 682218400:06:007:0214 площею 38 га зареєстрована 12 грудня 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 11 червня 2019 року у справі № 675/1068/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871192); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:007:0177 площею 44 га зареєстрована 12 грудня 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 09 липня 2019 року у справі № 675/1069/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871218); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:007:0176 площею 52 га зареєстрована 11 грудня 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 09 липня 2019 року у справі № 675/1067/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871233); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:018:0878 площею 10 га зареєстрована 11 грудня 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 03 липня 2019 року у справі № 675/1069/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871277); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:018:0879 площею 16 га зареєстрована 11 грудня 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 10 червня 2019 року у справі № 675/1065/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871413); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877 площею 4 га зареєстрована 11 грудня 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 03 липня 2019 року у справі № 675/1129/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871447); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:018:0870 площею 18 га зареєстрована 28 листопада 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 12 липня 2019 року у справі № 675/1192/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871467); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:018:0875 площею 16 га зареєстрована 28 листопада 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 10 червня 2019 року у справі № 675/1066/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871494); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:018:0874 площею 18 га зареєстрована 28 листопада 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 24 червня 2019 року у справі № 675/1130/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871513); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:007:0200 площею 20 га зареєстрована 28 листопада 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 03 липня 2019 року у справі № 675/1200/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871534); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:018:0876 площею 16 га зареєстрована 12 грудня 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 02 липня 2019 року у справі № 675/1193/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871561); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:007:0215 площею 22 га зареєстрована 12 грудня 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 12 липня 2019 року у справі № 675/1197/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871575); - земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:014:0593 площею 14 га зареєстрована 12 грудня 2018 року на праві власності за [PERSON] та перебуває під арештом, накладеним ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області про забезпечення позову від 12 липня 2019 року у справі № 675/1194/19, а також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 686/19547/18 (інформаційна довідка № 237871590). Також відповідно до повідомлення Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 08 лютого 2022 року № 721/281-22 спірні земельні ділянки площею 38,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0214; площею 44,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0177; площею 52,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0176; площею 10,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0878; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0879; площею 4,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0877; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0870; площею 16,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0875; площею 18,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0874; площею 20,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0200; площею 16.0 га, кадастровий номер 6822184500:06:018:0876; площею 22,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:007:0215; площею 14,0 га, кадастровий номер 6822184500:06:014:0593 утворилися у результаті об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Предметом спору у цій справі є визнання недійсними рішення засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» № 1 від 02 травня 2019 року щодо формування статутного капіталу товариства за рахунок спірних земельних ділянок та актів прийому-передачі, складених між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» 02 травня 2019 року, на підставі яких до статуного капіталу товариства передано відповідні земельні ділянки. На думку позивача, внесення земельних ділянок до статутного капіталу під час дії судової заборони на його відчуження (арешту) порушує публічний порядок, що виключає можливість формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» за рахунок такого нерухомого майна. Плужненська сільська рада наполягає на тому, що вищезазначені земельні ділянки набули правового режиму, обмеженого в цивільному обороті та з огляду на прийняття рішення про формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» за рахунок земельних ділянок та складання відповідних актів приймання-передачі вказаних земельних ділянок, які перебувають під забороною відчуження, у суду наявні правові підстави для визнання їх недійсними відповідно до приписів ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України. Разом з тим, Плужненська сільська рада не зазначає у позовній заяві, які її права порушені оспорюваними рішенням та актами приймання-передачі. Земельні ділянки, які відповідач [PERSON] вносила до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест», згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно до цього часу зареєстровані за [PERSON] . Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту реєстрації права власності на вказані земельні ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, позивачем суду не надано. Відтак, на думку суду, Плужненська сільська рада не довела, що її право порушене внаслідок оформлення оспорюваного рішення та актів приймання-передачі, та не навела доводів, яким чином відбулося таке порушення зі сторони відповідачів. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту\~\~є неефективним, оскільки задоволення вимог про визнання недійсними спірних рішення та актів приймання-передачі не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі наявності такого порушення), зокрема повернення у володіння відповідної територіальної громади спірних земельних ділянок. Серед способів захисту речових прав\~ЦК України\~виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391), визнання права власності (ст. 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (ст.ст. 1166, 1167, 1173). У даній справі задоволення позовних вимог Плужненської сільської ради про визнання недійсними оспорюваних рішення та актів приймання-передачі, які до того ж не були реалізовані, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним нерухомим майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача. У позовній заяві Плужненська сільська рада вказує на те, що рішеннями Ізяславського районного суду Хмельницької області у справах №№ 675/1066/19, 675/1129/19, 675/1200/19, 675/1193/19, 675/1194/19, 675/1065/19, 675/1068/19, 675/1067/19, 675/1069/19, 675/1130/19 витребувано у [PERSON] на користь держави в особі територіальної громади Плужненської сільської ради відповідні земельні ділянки, які придбано останньою у громадян та які, як встановлено цими судовими рішеннями, що набрали законної сили, вибули з власності держави з порушеннями закону. Саме звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння є належним способом захисту прав позивача, якщо позивач був позбавлений права володіння земельними ділянками із порушенням закону. Тому обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Суд також констатує, що існують різні підходи у вирішенні питання щодо правової природи акта приймання-передачі, а саме: 1) як правочину, 2) як доказу у справі, документа первинного бухгалтерського обліку - залежно від конкретних обставин справи. Залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок з цього приводу, у разі його необхідності для вирішення справи, повинен робити суд у межах кожної окремої справи. Таким чином, суд досліджує акт у кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту. З огляду на різні обставини справ суди доходять різних висновків щодо правової природи акта приймання-передачі. Такі висновки можуть відрізнятись один від одного, однак, зважаючи на різний контекст справ, у яких відповідні висновки зроблені, це не свідчить про їх суперечність один одному. Надаючи правову оцінку спірним рішенню та актам прийому-передачі, суд зазначає наступне. Правочин це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом. Доповнюючи положення про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК України міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним. Разом з тим, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Суд зазначає, що положення ЦК України та ЗК України передбачають укладення договору лише як одну з підстав для виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків, зокрема щодо земельних ділянок. Відповідно до п. б ч. 1 ст.\~82\~ЗК України внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу є окремою підставою та особливою формою набуття права власності на земельну ділянку. Внесення земельних ділянок засновниками юридичної особи до її статутного капіталу регламентується цивільним та господарським законодавством, установчими документами відповідної юридичної особи та має наслідком набуття засновником (учасником) права власності на частку в статутному капіталі відповідної юридичної особи та відповідних корпоративних прав. При цьому реалізація учасником своїх корпоративних прав, зокрема правомочностей з управління товариством, отримання частки прибутку (дивідендів) та активів у разі ліквідації товариства здійснюється пропорційно до належної йому частки у статутному капіталі. Рішення засновника господарського товариства є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує відповідні правові наслідки, спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Тобто рішення засновника господарського товариства не є правочинами у розумінні\~ст. 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення ст.ст.\~203\~та\~215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за\~ст. 216 ЦК України. Також не є правочином у розумінні наведених правових норм акт приймання-передачі, оскільки він посвідчує саме факт передачі відповідного майна (майнових прав) на виконання, зокрема, правочину, акту ненормативного характеру тощо. Акт приймання-передачі як такий не є домовленістю сторін щодо встановлення (зміни, припинення) відповідних прав і обов`язків чи їх частини. Отже, рішення засновника товариства № 1 від 02 травня 2019 року та акти приймання-передачі від 02 травня 2019 року як кожен окремо, так і в сукупності не можуть бути визнані правочинами в розумінні\~ст. 202 ЦК України, тому підстави для застосування до них положень ст.ст.\~203,\~215,\~228\~зазначеного\~Кодексу\~відсутні.\~\~ До схожих правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2019 року у справі № 908/2516/18. Обґрунтовуючи свій позов, Плужненська сільська рада вказувала на те, що спірні рішення та акти приймання-передачі є такими, що порушують публічний порядок. Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями ст. 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Саме таку правову позицію виcловив Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 362/2841/16-ц. Враховуючи, що оспорювані рішення та акти приймання-передачі не є правочинами в розумінні\~ст. 202 ЦК України, а також те, що вони не реалізовані, тобто на підставі них не зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест», відсутні законні підстави для визнання їх недійсними на підставі ст.ст.\~203,\~215,\~228\~ЦК України. Водночас голослівними є посилання позивача на те, що спірні рішення та акти приймання-передачі були оформлені під час дії арештів та заборон як заходів забезпеченя позовів у цивільних справах, які розглядалися Ізяславським районним судом Хмельницької області, а саме: № 675/1069/19 за ухвалою від 09 липня 2019 року, № 675/1193/19 за ухвалою від 02 липня 2019 року, № 675/1067/19 за ухвалою від 09 липня 2019 року, № 675/1194/19 за ухвалою від 12 липня 2019 року, № 675/1192/19 за ухвалою від 12 липня 2019 року, № 675/1130/19 за ухвалою від 24 червня 2019 року, № 675/1068/19 за ухвалою від 11 червня 2019 року, № 675/1066/19 за ухвалою від 10 червня 2019 року, № 675/1129/19 за ухвалою від 03 липня 2019 року, № 675/1065/19 за ухвалою від 10 червня 2019 року, № 675/1200/19 за ухвалою від 03 липня 2019 року, № 675/1195/19 за ухвалою від 03 липня 2019 року, № 675/1197/19 за ухвалою від 12 липня 2019 року, оскільки ці ухвали були постановлені та відповідні заходи забезпечення поову були застосовані після винесення рішення засновника № 1 та актів приймання-передачі від 02 травня 2019 року. У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 620/564/19 (провадження № 61-6254св21), від 13 вересня 2021 року у справі № 146/898/20 (провадження № 61-10983св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 498/606/17 (провадження № 61-545св20) у справі за позовом про встановлення нікчемності правочину суд дійшов висновку про те, що позивач заявив вимогу про встановлення нікчемності правочину без застосування наслідків недійсності правочину, у зв`язку з чим обрав неналежний спосіб захисту, а отже позов з цих підстав задоволенню не підлягає. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) дійшла висновку про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Тому Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновками, викладеними в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у частині застосування таких способів захисту прав та інтересів, як визнання нікчемного правочину недійсним і встановлення нікчемності правочину. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від правових висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та Верховного Суду України у цій частині. Таким чином, заявивши вимогу про визнання недійсними спірних рішення та актів прийому-передачі, які, на думку позивача, порушують публічний порядок, а тому, за умови доведеності цієї обставини, є нікчемними в силу приписів ст. 228 ЦК України, Плужненська сільська рада обрала неналежний спосіб захисту. Відтак у задоволенні її позовних вимог слід відмовити також і з цих підстав. Також суд вважає помилковими твердження позивача про необхідність врахування судом при вирішенні даної справи правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 927/352/18. Так, за вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, у справі, яка розглядається судом, та у справі, на яку посилається позивач, інші підстави та предмет позовних вимог, встановлено різні фактичні обставини, тобто правовідносини не є подібними. Тому правові\~висновки щодо правової природи акта приймання-передачі, які викладені Верховним Судом у вищевказаній постанові, судом не враховуються. Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed