Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Любарська державна нотаріальна контора, в якому просив: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 03 березня 2000 року завідувачем Любарською державною нотаріальною конторою Соляром В.М. у спадковій справі №88 за 2000 рік. зареєстроване в реєстрі №366, виданого на спадкове майно [PERSON] , померлої [INFO] , на ім`я [PERSON] , що складається з права на земельну частку (пай); - скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1823186000:01:000:0041; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1876 грн. та витрати пов`язані з отриманням правової допомоги. В обгрунтування позовним вимог позивачем зазначено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в селі Привітів Любарського району Житомирської області, останньою з подружжя. На момент смерті матері позивач проживав з нею однією сім`єю, вів спільне господарство та побут, доглядав матір до смерті. Після смерті матері позивач вирішив оформити свої спадкові права на спадкове майно, серед якого був будинок, право на яке за ним визнано згідно рішення суду. Разом з тим, позивачем зазначено, що покійна мати [PERSON] також мала право на земельну частку (пай) у землях колективної власності КСП "Зоря" в с.Привітів Любарського району Житомирської області в розмірі 2,24 умовних кадастрових гектарах без визначення їх меж в натурі. 07.05.2019 позивач звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини на право в частині прав на земельну ділянку, однак позивач отримав роз`яснення, що спадщину на землю прийняла його сестра [PERSON] . Позивач вказав, що отримання свідоцтва на право власності на земельну частку (пай) у землях колективної власності КСП "Зоря" [PERSON] порушує його спадкові права, а тому він змушений звернутись до суду з даним позовом. У поданому відзиві представник відповідача адвокат Забродський А.С. просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування відзиву представник відповідача вказав, що 14 лютого 2000 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою, посвідченою секретарем виконавчого комітету Привітівської сільської ради Любарського району Житомирської області, в якій вказав, що йому відомо про те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , та строк для прийняття спадщини він пропустив свідомо, звертатись до суду за поновленням цього строку не буде. 03 березня 2000 року відповідачка звернулась із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину надавши при цьому нотаріусу передбачені законом документи, на підставі яких [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом. Таким чином, відповідачка при прийнятті спадщини у 2000 році по смерті матері вчинила відповідні дії щодо прийняття спадщини, тоді як позивач строк для прийняття спадщини пропустив свідомо, що й стверджується його заявою від 14.02.2000. В судове засідання позивач та його представник не з`явився, від представника позивача адвоката Саламахи А.В. надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява щодо розгляду справи за відсутності представника Любарської державної нотаріальної контори. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від [PERSON] надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що 07-08 лютого 2023 відповідачу проведена хірургічна операція і зараз вона проходить реабілітацію. Що стосується клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи, то суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 24 січня 2022 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду на 10 год. 00 хв. 21 лютого 2022 року. Судове засідання 21.02.2022, та в подальшому судові засідання 24.03.2022, 27.04.2022, 26.05.2022, 11.07.2022, 29.08.2022, 23.11.2022, 24.01.2023 неодноразово відкладались за клопотанням представника відповідача. Таким чином, враховуючи те, що в судове засідання повторно не з`явився відповідач та його представник, судові засідання неодноразово відкладалися у зв`язку з їх неявкою та надходженням клопотань про відкладення судового засідання, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності відповідача та його представника. Також в судове засідання за клопотанням представника відповідача неодноразово викликались свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, дані свідки в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відповідач та його представник явку свідків до суду не забезпечили, а тому суд дійшов висновку про розгляд справи на підставі поданих сторонами письмових матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] у віці 83 років с.Привітів Любарського району Житомирської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно матеріалів спадкової справи №88, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] подала до Любарської державної нотаріальної контори заяву, в якій просила видати їй Свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться в колективній власності КСП "Зоря" с.Привітів розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, яке вона прийняла. 03 березня 2000 року завідувачем Любарською державною нотаріальною конторою Солярем В.В. видано [PERSON] Свідоцтво на право на спадщину за законом, на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря" с.Привітів Любарського району Житомирської області, в розмірі 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 17677 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, що належало померлій на підставі рішення зборів уповноважених членів КСП "Зоря" с.Привіті від 14 березня 1997 року, в якому [PERSON] включена в списки членів КСП, що мають право на земельну частку (пай) під №497. Також вбачається, що позивач звернувся до державного нотаріуса Романівської державної нотаріальної контори, виконуючого обов`язки державного нотаріуса Любарської державної нотаріальної контори, з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса від 03.05.2018 №47/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на рухоме майно спадкодавця та не прийняття спадщини після [PERSON] . Також [PERSON] отримав роз`яснення державного нотаріуса від 18.04.2018 №329/02-14, згідно якого вбачається, що позивача повідомлено про те, що 03.03.2000 в Любарську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулась дочка померлої [PERSON] , на підставі якої конторою заведена спадкова справа №88 за 2000 рік. Відповідно до відомостей, які знаходяться у спадковій справі №88/2000, спадкоємець [PERSON] надала нотаріусу свідоцтво про смерть, документи які підтверджують родинні відносини спадкоємця із спадкодавцем, довідку видану Привітівською сільською радою Любарського району Житомирської області від 09 лютого 2000 року, про те, що [PERSON] проживала разом із матір`ю [PERSON] і більше ніхто не проживає та в подальшому проживала в будинку спадкодавця [PERSON] . Відомості про будь-яких інших за законом і за заповітом в спадковій справі відсутні. Окрім того, згідно зазначеного листа позивача повідомлено, що відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини, заявник ніяких дій не вчинили протягом шести місяців після смерті матері [PERSON] , передбачених вищевказаною статтею кодексу, а саме: не подав заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця та/або не вступив в фактичне володіння та управління спадковим майном, відповідно до відомостей у спадковій справі, тому нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для дочки померлої, як єдиному спадкоємцю. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] повідомлено, що видати свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , не має можливості. Рішенням Любарського районного суду від 16 липня 2018 року визнано за спадкоємцем [PERSON] в порядку спадкоємства за законом по смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] в с.Привітів Любарського району, право власності на садибу №20 (житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 68,8 кв.м., в т.ч. житловою 43,4 кв.м.) по [ADDRESS] з земельними ділянками площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку та 0,09 га. для ведення особистого селянського господарства. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що мати позивача померла помер [INFO] , тому до правовідносин, які виникли із спадщини, яка відкрилась після його смерті, слід застосовувати норми ЦК Української РСР 1963 року. Згідно із ст..525 ЦК УРСР 1962 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений у статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В силу вимог ст..529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. В силу вимог ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковий майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК Української РСР, вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Судом встановлено, що рішення Любарського районного суду від 16 липня 2018 року по справі №282/692/18 визнано за спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , громадянином України, в порядку спадкоємства за законом по смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] в с.Привітів Любарського району, право власності на садибу №20 (житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 68,8 кв.м., в т.ч. житловою 43,4 кв.м.) по [ADDRESS] з земельними ділянками площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку та 0,09 га. для ведення особистого селянського господарства. Так, даним рішенням суду встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 16.08.2018. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт того, що [PERSON] є спадкоємцем за законом по смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , є доведеним згідно рішення суду від 16.08.2018 в справі №282/692/18. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Враховуючи те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 03 березня 2000 року завідувачем Любарською державною нотаріальною конторою Соляром В.М. у спадковій справі №88 за 2000 рік, зареєстроване в реєстрі №366, видане на спадкове майно [PERSON] , померлої [INFO] , на ім`я [PERSON] , що складається з права на земельну частку (пай), без врахування того, що фактично є інший спадкоємець за законом першої черги після померлої, який також прийняв спадщину, тому така видача свідоцтва порушує права іншого спадкоємця - позивача у справі та фактично унеможливлює його подальше оформлення в своїх правах на частину спадкового майна. Тобто, при видачі вказаного свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не було враховано право іншого спадкоємця за законом першої черги [PERSON] , який також має право на спадщину за законом, відповідно до рішення суду, яке набуло чинності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з права на земельну частку (пай). Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача відносно того, що [PERSON] свідомо пропустив строк для прийняття спадщини після [PERSON] , про що подав відповідну заяву 14.02.2000, так як на підтвердження вказаних обставин до відзиву така заява не додана, в матеріалах спадкової справи, витребуваних судом, також відсутня. Що стосується вимоги позивача про скасування реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1823186000:01:000:0041, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що зазначена земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] , як і доказів того, що така земельна ділянка отриманна нею на підставі спірного свідоцтва про права на спадщину, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 908.00 грн. Доказів понесення витрат на правничу допомогу позивачем до суду не подано, тому такі вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial