Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до\~ [PERSON] , \~якою, по суті, просить змінити розмір аліментів (які стягуються з відповідача на підставі рішення суду) шляхом стягнення із нього на її користь аліментів на утримання дитини: [PERSON] ( [INFO] ), щомісячно, у збільшеному розмірі, тобто замість 1500 гривень на місяць, 1800 гривень на місяць. Процесуальні дії у справі. 11 жовтня 2022 року, суд залишив без руху позовну заяву, через те, що позивачка вказавши у позові на те, що розмір аліментів може бути згодом збільшено за рішенням суду, за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених кодексом, не вказала суду якими доказами вона обгрунтовує такі обставини і не надала їх (а.с.10). Двічі суд направляв на адресу позивачки, яку вона вказала у позові копію вказаної ухвали, але вона не отримала її на пошті, при цьому працівник поштової служби зазначив, що адресат відсутня за вказаною адресою (а.с.11-15,22-25). А вона не повідомляла суд про його зміну. Проте з метою забезпечення доступу позивачки до суду та враховуючи, що вона має право до початку розгляду справи по суті змінити підстави позову та надати суду докази, 07 грудня 2022 року суд відкрив провадження у справі та призначив її розгляд на 09 січня 2023 року (а.с.19-20). Але 04 січня 2023 року представниця відповідача подала суду клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.28-32). І суд двічі, оскільки позивачка не була про нього обізнана, відкладав судове засідання та надсилав на її адресу це клопотання та повістку про дату, час і місце судового розгляду (а.с.36-38, 42-45). Але знову відправлення повертались назад за її відсутності за вказаною нею адресою, а про його зміну вона не повідомляла суд. 14 лютого 2023 року, оскільки суд вирішив направити кореспонденцію позивачці на адресу, вказану у виконавчому листі, який вона ж і надала, представник позивачки отримав копію ухвали про залишення позову без руху, клопотання про зупинення провадження, а також заяву представниці відповідача з додатком, і повістку на 10 березня 2023 року (а.с.40,44,45). Проте у зв`язку із тим, що представник позивачки та представниця відповідача у своїх письмових заявах просили провести судове засідання без їх участі (а.с.46-48,49), і будь-яких доказів чи клопотань про відкладення судового засідання не подали, суд на підставі статті 223 ЦПК України проводив судове засідання без їх участі. При цьому, оскільки представниця відповідача, також просила залишити без розгляду її клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.49), суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, про залишення її клопотання без розгляду, і розглянув справу по суті. Стислий виклад позицій учасників спору. Аргументи позивачки. Відповідач сплачує аліменти на підставі рішення суду у розмірі 1500 гривень. Але, визначений судом розмір аліментів може бути згодом збільшено за рішенням суду, за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом. При цьому, сума яку присудив суд базувалась на встановлених законом у 2020 році прожитковому мінімумі, який у 2022 році збільшився, і з 01 грудня 2022 року складає 2833 гривні; крім того, присуджена судом сума знецінилась внаслідок інфляції, що об`єктивно зумовлює зменшення фактичних витрат на утримання дитини; враховуючи індекс інфляції за період з жовтня 2020 року по жовтень 2022 року, сума 1500 гривень проіндексована до 1920 гривень 10 копійок. І оскільки законом встановлено мінімальні суми, а максимальний обмежено 10-ма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку, вона вправі вимагати 2000 гривень на місяць, хоча у предметі позову просить 1800 гривень на місяць. Аргументи представника відповідача. У своїй заяві вказувала на те, що підстави позову не доводяться будь-якими доказами. Оцінка суду щодо фактів. Судовим наказом Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2018 року із [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) на утримання дитини [PERSON] ( [INFO] ) були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі 930 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 липня 2018 року (а.с.5-6 - копія судового наказу). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 11 жовтня 2020 року, було змінено вказаний розмір аліментів шляхом стягнення із [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) на утримання дитини [PERSON] ( [INFO] ) аліментів в розмірі 1500 гривень щомісячно, з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.2-3 - копія рішення суду з реєстру судових рішень, а.с.4 - копія виконавчого листа). З 29 липня 2022 року, [PERSON] приступив до виконання службових обов`язків, як солдат у складі Збройних Сил України, який був призваний ще у березні 2022 року (а.с.30 - копія витягу з наказу командира військової частини, а.с.31 - копія довідки). Проте 12 жовтня 2022 року, згідно довідки військово-лікарської комісії, він став обмежено придатним до військової служби, внаслідок отриманої травми, пов`язаної із проходженням військової служби, зокрема травми від вибуху (а.с.31 - копія довідки). За розрахунком державного виконавця, станом на 31 березня 2022 року, по виконавчому провадженню №57815431 заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] , відсутня (а.с.43 - копія довідки). Але суд не може не відзначити, що за розрахунком виконавця, щомісячний розмір аліментів за виконавчим документом, складає 930 гривень, а сума, що підлягає стягненню - 1210 гривень (за січень-червень 2021 року); 1255 гривень (за липень - листопад 2021 року); 1310 гривень (за грудень 2021 року - березень 2022 року) (а.с.43). Також суд може відзначити, що згідно цієї довідки [PERSON] не платив у період з червня по грудень 2021 року та з лютого по березень 2022 року, але в інші місяці або він сплачував 1500 гривень щомісячно або в декілька разів більше. Та станом на 31 березня 2022 року мав переплату у розмірі 225 гривень (а.с.43 - копія довідки). Проте питання наявності або відсутності боргу, а також оцінка дій виконавця не є предметом судового розгляду в цій справі, і не може входити у предмет доказування у цій справі. Інші факти суд встановити не зміг, оскільки сторони не надали йому докази, які дозволили б це зробити. В тому, числі суд не може вважати встановленою ті обставини, що матеріальний або сімейний стан відповідача, а також стан його здоров`я, після постановлення судом, останнього за часом рішення про стягнення аліментів, покращились настільки і тією мірою аби суд міг констатувати наявність підстав для збільшення розміру аліментів, як на це вказувала позивача. Оцінка суду правовідносин сторін спору. З огляду на встановлені судом обставини, суд констатує, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини у сфері утримання батьками своїх дітей до їх повноліття. І в межах цих правовідносин між ними виник спір з приводу права позивачки на зміну розміру аліментів на утримання дитини, у бік їх збільшення. Оцінка суду щодо права позивачки. Положення частини 2\~статті 51 Конституції України\~передбачають, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. А згідно з частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Однак, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181). Судом встановлено, що судовим наказом Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2018 року із відповідача на користь позивачки на утримання їх дитини [PERSON] почали стягуватись аліменти у твердій грошовій сумі 930 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 липня 2018 року. Разом з цим судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 11 жовтня 2020 року, було змінено вказаний розмір аліментів шляхом стягнення із відповідача на користь позивачки на утримання їх дитини [PERSON] аліментів у більшому розмірі, зокрема 1500 гривень щомісячно, з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В силу положень частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Проте застосовуючи вказану норму права, суд не може забувати про принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). А також суд пам`ятає про принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 і 2 статті 13 ЦПК України). І суд констатує, що оскільки право на отримання аліментів у збільшеному розмірі напряму зачіпає право дитини на отримання утримання у більшому розмірі, суд був готовий і з власної ініціативи збирати докази, але позивачка не вказала на те, які ж конкретно обставини, передбачені частиною 1 статті 192 СК України є підставою її позову. Позивачка тільки процитувала те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Але не вказала конкретно, яка сама зміна (матеріального чи сімейного стану) мала місце після постановлення рішення по справі про стягнення аліментів, і у кого саме (у неї чи позивача). Суд ще раз наголошує на своїй готовності збирати докази для захисту малолітньої дитини, але відзначає, що збирання доказів судом не може мати наслідком таке втручання у принцип змагальності наслідком якого було би те, що суд сам вишукуває обставини для задоволення позову і сам збирає докази на їх підтвердження. Позаяк у цьому випадку, суд порушив би принцип неупередженості суду. Суд згоден із позивачкою у тому, що на момент ухвалення останнього за часом рішення суду, в Україні діяв один розмір прожиткового мінімуму на дитину (2318 гривень - станом на 10.09.2020), а нині діє інший (з 01 грудня 2022 року - 2833 гривні). Але відзначає, що в силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що є цілком логічним, оскільки батьки, як вже вказувалось, за загальним правилом, повинні утримувати дитину на рівних засадах (тобто, 50% на 50%). А половина від 2833 гривні складає 1416 гривень і 50 копійок, що є навіть меншою сумою від присудженого судом із відповідача розміру аліментів за останнім рішенням суду. Проте не слід забувати, що в силу положень частини 1 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Отже, збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину в принципі не може бути, за загальним правилом, підставою для подання позову про збільшення розміру аліментів, оскільки виконавець і так зобов`язаний стягувати аліменти у розмірі не меншому за мінімальний гарантований розмір, передбачений Сімейним кодексом України. А це 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дійсно, в силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але він може бути присуджений судом тільки у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому суд враховує навіть і положення частини 2 статті 182 СК України у тій частині, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Але, як вже вказувалось, позивачка жодним чином не обгрунтувала у своєму позові і не довела будь-якими доказами те, що майновий стан відповідача змінився і змінився настільки аби суд збільшив розмір аліментів на дитину, при цьому зважаючи на рівність батьків у цьому питанні із врахуванням її майнового стану, або ж вирішив питання виходячи з наведеного у позові і доведеного позивачкою, чого не відбулось, необхідного рівня забезпечення гармонійного розвитку їх дитини. Тому суд погоджується із аргументами представника відповідача про те, що позивачка не надала будь-яких доказів для підтвердження підстав її позову і як наслідок для його задоволення. Натомість представниця відповідача дала суду докази зміни стану здоров`я відповідача, яке погіршилось. Разом з цим, аргументи позивачки в частині того, що присуджена судом сума знецінилась внаслідок інфляції, суд вважає окремим і серйозним аргументом, який підлягає самостійній оцінці. В силу положень частини 2 статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому суд застосовує частину 1 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" за якою, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. А частина 4 цієї ж статті прямо вказує, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Отже, у випадку коли стягнення аліментів здійснюється примусово, питання індексації аліментів повинен вирішувати саме виконавець. І якщо при вирішенні такого питання, на думку позивачки, виконавець своїми діями, бездіяльністю або ж конкретним рішенням порушує закон, вона, як сторона виконавчого провадження, у порядку Розділу VII ЦПК України має право подати скаргу, а не позов. Таким чином, з огляду на викладене, суд констатує, що позивачкою не доведено порушення її права на отримання збільшеного розміру аліментів з відповідача. Через, що у задоволенні її позову слід відмовити повністю. Проте, оскільки позивачка, по суті, не навела у своєму позові конкретних підстав, передбачених частини 2 статті 184 СК України для збільшення розміру аліментів, відмова судом у задоволенні її позову не позбавляє її права повторно звернутись із позовом. Оцінка суду щодо судових витрат. \~ \~ \~ \~В силу положень частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до яких, на підставі пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Позивачка не сплачувала судовий збір. А доказів витрат на правничу допомогу, які вона зазначила у позові як такі, що є можливими та орієнтовними вона не подала суду, і навіть не подала заяви у порядку частини 1 статті 246 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Тому, на підставі статей 141 і 142 ЦПК України, позивачці слід відмовити у розподілі судових витрат - повністю. \~ \~ \~ \~Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: dismissed