Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання громадян: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11 вересня 1986 року, який посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної Мірошниченко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2071 та зареєстрований 07 травня 2007 року Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації, номер запису: 804 в книзі: 6. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Але вказані особи не проживають в його будинку з 20 листопада 2021 року, що підтверджується Актом перевірки будинку № 535 від 20 грудня 2022 року, складеним депутатом Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Дубовицькою І.М. та зареєстрованим Великодолинською селищною радою Одеського району Одеської області. Теперішнє місце проживання відповідачів - йому невідоме, і при цьому, добровільно вони хочуть знятися з реєстраційного обліку з вказаного будинку. В даний час у позивача виникла необхідність розпорядитися зазначеним вище будинком. Для цього, він з потенційним покупцем звертався до нотаріуса для укладення відповідного договору купівлі-продажу будинку. Але у зв`язку з тим, що у будинку зареєстровані неповнолітні особи, то укласти такий договір потенційний покупець не бажає. З цих підстав позивач просив визнати громадян: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.01.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано від третьої особи. Як органу опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору за позовними вимогами [PERSON] . Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.02.2023 року підготовче провадження у справі було закрито і призначено розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою підтримав викладені вимоги в повному обсязі, просив проводити розгляд справи на підставі наданих суду документів та задовольнити позовну заяву. Відповідач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою повідомив, що позов визнає, не заперечував проти задоволення позову та просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою повідомив, що позов визнає, не заперечував проти задоволення позову та просив розглядати справу без його участі. Представник служби у справах дітей Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав заяву до суду про розгляд справи у його відсутність. До суду представником також подано Висновок органу опіки та піклування Великодолинської селищної ради про недоцільність визнання дітей [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні докази, вважає, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11 вересня 1986 року, який посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної Мірошниченко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2071 та зареєстрований 07 травня 2007 року Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації, номер запису: 804 в книзі: 6. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Але вказані особи не проживають в його будинку з 20 листопада 2021 року, що підтверджується Актом перевірки будинку № 535 від 20 грудня 2022 року, складеним депутатом Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Дубовицькою І.М. та зареєстрованим Великодолинською селищною радою Одеського району Одеської області. Теперішнє місце проживання відповідачів - йому невідоме, і при цьому, добровільно вони хочуть знятися з реєстраційного обліку з вказаного будинку. В даний час у позивача виникла необхідність розпорядитися зазначеним вище будинком. Для цього, він з потенційним покупцем звертався до нотаріуса для укладення відповідного договору купівлі-продажу будинку. Але у зв`язку з тим, що у будинку зареєстровані неповнолітні особи, то укласти такий договір потенційний покупець не бажає. З цих підстав позивач просив визнати вказаних вище громадян такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК,відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном,навіть якщо вони непов`язані із позбавленням права володіння,суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з позовної заяви позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, як на підставу для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, посилалася на ст. ст. 64, 71, 72 ЖК України, виходячи з факту непроживання відповідачів у спірному житлі. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Підстави витребування майна від добросовісного набувача - повністю передбачені ст. 388 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст.ст. 150,155 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Статтями 71,72 ЖК України передбачено випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня непроживання особи у приміщенні. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває термін тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не вимагає згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо вона не перевищила шести місяців. У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання його таким, що втратив право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець мають право звернутися з позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Наймач і члени його сім`ї не визнаються такими, що втратили право на жилу площу, на підставі ст. 71 Житлового Кодексу, якщо не винесено судове рішення за позовом наймодавця чи членів його сім`ї, які залишилися проживати у жилому приміщенні, а також колишніх і відсутніх, за якими зберігається право на користування жилою площею. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту моїх порушених прав. Судом встановлено факт не проживання відповідачів більше одного року, а саме з листопада 2021 року у будинку позивача, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11 вересня 1986 року, який посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної Мірошниченко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2071 та зареєстрований 07 травня 2007 року Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації, номер запису: 804 в книзі: 6., в якому відсутні будь-які особисті речі відповідачів, і які зареєстровані, але не проживає за вищевказаною адресою, що підтверджується Актом перевірки будинку № 535 від 20 грудня 2022 року, складеним депутатом Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Дубовицькою І.М. та зареєстрованим Великодолинською селищною радою Одеського району Одеської області. чим перешкоджають позивачу вільно володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю. Суд не враховує наданий органом опіки та піклування висновок про недоцільнісь визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки він є невмотивованим. Відповідно до Порядку діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 24.09.2008 № 866, проект висновку розглядається на засіданні консультативно-дорадчого органу (комісії з питань захисту прав дитини). Відповідно до Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», комісія з питань захисту прав дитини є консультативно - дорадчим органом, що утворюється головою районної державної адміністрації. Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків, водночас як рішення комісії з питань захисту прав дитини, як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та не має обов`язковий характер. При цьому будь-які правові наслідки для батьків та дітей виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про виселення та зняття з реєстрації місця проживання дитини. Органом опіки та піклування не враховано фактичні обставини справи, зокрема, що малолітні діти тривалий час проживають разом із своїми батьками не за місцем реєстрації, а за іншою адресою, що суд під час розгляду справи може прийти до висновку про відсутність в батьків права на проживання за місцем їх реєстрації, при цьому, місцем проживання осіб у віці до чотирнадцяти років, за загальним правилом, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Також суд зазначає, що обидва відповідачі, діти яких зареєстровані за вищевказаною адресою подали до канцелярії суду 27.02.2023 року заяви про визнання позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачі втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу на праві власності у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю відповідачів за місцем своєї реєстрації. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Рішення про визнання громадян: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є підставою для внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру про зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою. Питання щодо розподілу судових витрат у виді судового збору в порядку ст. 141 ЦПК України, позивачем у позові не ставиться, а тому судом не розглядається.

Outcome: approved