Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

04.11.2022 року заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити факт про те, що вона народилась [INFO] у м. Кременчук, Полтавської області, Україна. Вимоги заяви мотивовано тим, що заявниця згідно Свідоцтва про народження виданого «Відділом записів актів цивільного стану міста Новий Уренгой служби записів актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу» від 30.04.2015 року, народилася [INFO] в місті «Новий Уренгой Тюменської області» про що було зроблено актовий запис про народження від 01.09.1994 р. за №662. Згідно з вказаним Свідоцтвом про народження батьками заявниці є [PERSON] та [PERSON] . Мати заявниці після розлучення змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про зміну прізвища від 08.04.2014 р. Заявниця вказує, що актовий запис про місце її народження не відповідає дійсності, оскільки насправді вона народилася в місті Кременчук, Полтавської області, Україна в Кременчуцькому міському пологовому будинку, що підтверджується листом Комунального некомерційного медичного підприємства «Кременчуцький перинатальний центр II рівня» за №345 від 26.09.2022 р. Зі слів своїх батьків заявниці відомо, що під час державної реєстрації її народження в місцевому органі реєстрації актів громадянського стану не було бланків свідоцтв про народження, у зв`язку з чим батьки не змогли зареєструвати її місце народження в місті Кременчук. Після народження заявниці її батьки переїхали в місто Новий Уренгой (російська федерація) де і було видано свідоцтво про її народження та зроблений помилковий запис про місце народження заявниці в місті Новий Уренгой. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя і здоров`я, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя i здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканість, право на недоторканість особистого i сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової i технічної творчості. Згідно ч. 2 ст. 270 ЦК України цим Кодексом та іншим законом можуть передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 3 ст. 270 ЦК України перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 272 ЦК України фізична особа має право вимагати від посадових i службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав. Як вбачається із положень ч. 7 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та п. 3, 4 Глави 1 Розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», одним із визначених законодавцем способів ідентифікації фізичної особи є її місце народження. Наразі помилковий актовий запис про місце народження заявниці порушує її особисте немайнове право на індивідуальність, і після початку військової агресії рф вона не бажає щоб у юридичних документах відносно неї були відомості про країну агресора, які не відповідають дійсності, тому з метою захисту такого права слід визнати юридичний факт народження заявниці в місті Кременчук, Полтавської області, Україна, що дозволить заявниці внести через відділ ДРАЦС за місцем проживання відповідні зміни до свідоцтва про народження. Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють також Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання. Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому запис цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п. 2.1. Правил заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених ст. 53 СК України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примирника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запас про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України). Згідно п. 2.21. Правил у разі внесення змін на підставі рішення суду, постанови адміністративного суду, органу опіки та піклування, оформленого розпорядженням районної державної адміністрації чи рішенням виконавчого комітету відповідних рад, до них додаються відповідні заява про внесення змін та за потреби інші необхідні для виконання документи, які не пізніше наступного робочого дня з дня отримання таких документів надсилаються до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання актового запису цивільного стану, до якого вносяться зміни. У разі якщо актовий запис цивільного стану, до якого необхідно внести зміни у зв`язку з усиновленням, скасуванням усиновлення, визнанням усиновлення недійсним, визнанням та встановленням факту батьківства, материнства, а також доповненням i виправленням відомостей, що в ньому містяться, було складено компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних i сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено порядок внесення змін, відмінний від передбаченого законодавством України, або неможливості його направлення органами іноземної держави (стихійне лихо, військові дії тощо), що підтверджується відповідними документами, актовий запис цивільного стану попередньо поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану та внесення до нього відповідних змін повідомляється компетентному органу іноземної держави (пункт 2.28. Правил). Таким чином державною установою, яка уповноважена внести зміни в свідоцтво про народження заявниці, зазначивши в ньому правильне місце народження є Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який залучається у справу в якості заінтересованої особи. Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по обов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки діючим законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту народження в певному місці окрім судового, заявниця вимушена звернутися до суду з даною заявою, для захисту свого немайнового права. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13 березня 2019 року, у справі №466/1150/18 « … у випадку, коли об`єктом перевірки судами є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт народження особи в певному місці, та залежно від них вирішення питання про неправильність актового запису про народження в частині місця її народження, а не дотримання органом державної реєстрації актів цивільного стану процедури розгляду звернення заявника про внесення змін до актового запису про народження й оцінка правомірності дій щодо відмови в задоволенні цього звернення, така справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження». Заявниця вказує, що в даній справі вона не ставить питання щодо незаконності дій органу ДРАЦС, у зв`язку з чим справа повинна розглядатися в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства. У вересні 2022 року з метою формування доказової бази адвокатом в інтересах заявника було направлено адвокатський запит до КНМП «Кременчуцький перинатальний центр II рівня» з проханням документально підтвердити обставини місця народження дитини від гр. [PERSON] . Від КНМП «Кременчуцький перинатальний центр II рівня» надійшла відповідь №345 від 26.09.2022 р., за змістом якої [PERSON] [INFO] в Кременчуцькому міському пологовому будинку народила дитину жіночої статі. Дана відповідь спростовує інформацію про місце народження заявниці, яке зазначено у свідоцтві про народження. Згідно п. 2.1. Правил заява про внесення змін до актового запису за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Тобто державною установою, яка уповноважена внести зміни в свідоцтво про народження заявниці, зазначивши в ньому правильне місце народження є Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який необхідно залучити у справу в якості заінтересованої особи. 09.11.2022 року судом здійснено запит для встановлення зареєстрованого у визначеному законом порядку місця реєстрації заявниці. Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА №86129805 від 10.11.2022 року, заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.11.2022 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами окремого провадження та залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області. 04.01.2023 року до суду надійшли письмові пояснення заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області зі змісту яких вбачається, що заінтересована особа просить відмовити у задоволенні заяви посилаючись на те, що відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що заявниця народилась на території України. Заінтересована особа Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) своїм правом на подання до суду письмових пояснень з приводу поданої заяви не скористалась. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є рідною матір`ю заявниці. Свідок народилась і проживала у м. Кременчук і в цьому ж місті народила заявницю у Центральному пологовому будинку по вул. Цюрупи. Заявниця народилась [INFO] в середу о 21 год. 15 хв. живою та здоровою. Після виписки з пологового будинку свідок звернулась до органів реєстрації актів цивільного стану для проведення реєстрації народження доньки, однак виявилось, що в органі ДРАЦС відсутні бланки свідоцтв про народження. Свідок двічі зверталась до органів ДРАЦС для реєстрації народження, однак у зв`язку з відсутністю бланків свідоцтв про народження реєстрація народження не була проведена. Поряд із цим, свідок зі своїм чоловіком, батьком заявниці, вже збирались виїхати на північ росії на заробітки, тому у м. Кременчук дитину не зареєстрували та поїхали на північ рф. По приїзді на місце у м. Новий Уренгой свідок звернулась до органів реєстрації актів цивільного стану та надала довідку про народження її дитини з пологового будинку м. Кременчук. Документи були прийняті та видане свідоцтво про народження заявниці, в якому посадові особи вказаних органів зазначили місцем народження дитини м. Новий Уренгой, Тюменської області. Свідок зазначила, що на той час їй було байдуже, що у свідоцтві про народження її дитини не вірно зазначене місце народження, адже території всіх бувших республік СРСР все ще сприймались спільними. Свідок вказує, що не розуміла, які можуть настати наслідки від невірного зазначення місця народження її дитини, крім того свідок перебувала у стані після пологів. Також свідок зазначила, що після розлучення із чоловіком вона змінила своє прізвище на дівоче, а також змінила ім`я. В судовому засіданні представник заявниці підтримав вимоги заяви з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити і додатково пояснив суду, що у свідоцтві про народження заявниці не вірно вказане її місце народження, оскільки вона народилась у м. Кременчук, Полтавської області. На теперішній час росія стала агресором по відношенню до України і заявниця не бажає щоб в її документах і надалі значилось не вірне місце народження. Зазначення невірного місця народження порушує немайнові права заявниці на ідентичність та самовираження. Встановлення відповідного факту необхідно для внесення змін у актовий запис про народження щодо місця народження заявниці. Дійсне місце народження заявниці у м. Кременчуці підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою пологового будинку та показами матері заявниці, допитаної судом у якості свідка. Заявниця є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорту. ДМС вважає, що довідка полового будинку не підтверджує факту місця народження, однак заявниця народилась тридцять років тому, а нормативно-правові акти на які посилається представник ДМС прийняті після народження заявниці, тож у останньої об`єктивно не може бути документів на які посилається заінтересована особі. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розгляд справи без участі представника. Суд, вислухавши пояснення представника заявника та покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця є громадянкою України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією її паспорту (а.с. 43). Згідно копії свідоцтва про народження заявниці, вона народилась [INFO] у м. Новий Уренгой, Тюменської області, про що 01.09.1994 року складений актовий запис про народження №662 (а.с. 5). Згідно згаданого свідоцтва про народження батьками заявниці є: [PERSON] (українець) та [PERSON] (українка). 08.04.2014 року мати заявниці [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] та ім`я з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с. 8). Із матеріалів справи вбачається, що батьки позивачки є громадянами України та обидва народились у м. Кременчук, Полтавської області, що підтверджується даними копій їх паспортів (а.с. 6-7). За змістом довідки Комунального некомерційного медичного підприємства «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» за підписом директора №345 від 26.09.2022 року: «У відповідь на Ваш адвокатський запит №2-14/09-22 від 14.09.2022 щодо надання інформації відносно факту народження дитини [PERSON] , комунальне некомерційне медичне підприємство «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівні» повідомляє, що відповідно до запису у Журналі пологів, гр. [PERSON] [INFO] в Кременчуцькому міському пологовому будинку народила дитину жіночої статі (вагою 3800 грм., зріст 52 см.)» (а.с. 9). Оригінал вказаної довідки був оглянутий судом в судовому засіданні. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція). За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст.ст. 21, 22 Конституції України). За статтею 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). Відповідно до ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України). Особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно (ст. 269 ЦК україни). Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним (ст. 270 ЦК України). Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя (ст. 271 ЦК України). У даному випадку суд дійшов висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту народження заявниці у м. Кременчук, Полтавської області, що вбачається із даних довідки перинатального центру, показів свідка та в сукупності із даними дати народження заявниці, місць народження її батьків та громадянства заявниці і її батьків свідчить про наявність достатніх доказів для встановлення відповідного факту. Юридичний факт місця народження заявниці встановлений судом з метою захисту її особистого немайнового право на ідентичність та походження, і для забезпечення можливості внесення змін до актового запису про її народження в частині зазначення місця народження. На підставі викладеного,

Outcome: approved