Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. При зверненні до суду із вказаним позовом позивач зазначає, що з 20.02.2022 р. відповідач проживає окремо, не бере участі в утриманні дитини, єдине джерело існування позивача це соціальна допомога на дитину в розмірі 800,00 грн.; відповідач працює без оформлення, його заробіток близько 20\~000,00 грн. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 6\~000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні; позивач надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує\~ у повному обсязі. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, надав заяву, відповідно до якої повідомив, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, сторони є батьками дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Позивач не працює. Відповідач мешкає окремо від дитини, не виконує батьківський обов`язок в частині матеріального забезпечення дитини, що підтверджується заявою відповідача про визнання позову. Відповідач працює майстром у ФОП [PERSON] з 13.02.2023 р. Спірні правовідносини виникли із обов`язку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дослідив докази, надані в порядку ст.с.т 76-80 ЦПК України, в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли згоди з означеного питання. Згідно ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини (дитина є малолітньою); 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (суду не було надано доказів про стан здоров`я відповідача, відповідач працює та отримує дохід); 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина (відсутні); 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів (докази про наявність такого майна не надані); 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (докази відсутні); 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів не є завищеним, відповідач визнав позов, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з вищенаведеного, вочевидь порушення прав малолітньої дитини з боку відповідача, відтак, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 184 ЦПК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved