Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

12 січня 2023 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначила, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 22 лютого 2002 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося через протилежні погляді щодо побутових питань, непорозуміння та практично щоденні сварки, які тягнуть за собою образи та приниження. Спільне господарство не ведуть та спільним побутом не користуються, подружні відносини між ними припинені, а тому просить розірвати шлюб. Крім того, просила стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 992, 40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином 30 січня 2023 року, що підтверджується витягом з електронної пошти про отримання судової повістки на електронну адресу свого представника - адвоката Мищишин І.Я., та 07 лютого 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки №5700118195833. До суду 08 лютого 2023 року надала заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. В судове засідання представник позивача - адвокат Мищишин І.Я. не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином 30 січня 2023 року, що підтверджується витягом з електронної пошти про отримання судової повістки на електронну адресу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. До суду 06 лютого 2023 року надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій визнав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб\~між\~сторонами\~зареєстровано\~22 лютого 2002 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 55 та видано повторно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося через протилежні погляді щодо побутових питань, непорозуміння та практично щоденні сварки, які тягнуть за собою образи та приниження. Спільне господарство не ведуть та спільним побутом не користуються, подружні відносини між ними припинені, а тому позивач просить розірвати шлюб. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. В судовому засіданні судом не встановлено між сторонами спору щодо спільно нажитого майна та місця проживання дитини, оскільки сторони таких вимог не заявляли. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позовній заяві просила залишити їй шлюбне прізвище - " [PERSON] ". Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просила стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 992,40 гривень судового збору. Крім того, позивач просила стягнути на свою користь з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Розмір витрат позивача на правничу допомогу підтверджується актом приймання-передачі документів для складання процесуальних документів від 23 грудня 2022 року, відповідно до якого позивачем сплачено адвокату Мищишин І.Я. 5000 грн., з яких 4000 грн. на оплату правової допомоги. Квитанцією від 23.12.2022 року про оплату вказаних послуг (а.с. 11), в призначенні платежу якої зазначено "оплата по договору про правову допомогу №17/2022 від 22.12.2022 року", підтверджується оплата позивачем вказаних послуг адвоката. При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. На думку суду, відшкодування адвокатських витрат у зазначеній сумі (4000 грн.) не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 1500 грн. з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. На підставі викладеного,

Outcome: approved