Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини. Свої вимоги обгрунтовує тим, що від зареєстрованого 22.06.2011р. шлюбу, який розірвано за рішенням суду від 19.10.2018р., у них мається спільний син [PERSON] , який залишився проживати з нею та перебуває на її утриманні. Вона працює й отримує мінімальну заробітну плату, але самостійно не може забезпечити сина всім необхідним. Водночас відповідач одержує доход від роботи охоронцем у м. Києві в сумі 6000 грн та пенсії по інвалідності в сумі 2200 грн, в зв`язку з чим спроможний надавати дитині матеріальну допомогу у визначеному нею розмірі. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що з вересня місяця 2022 року відповідач припинив надавати матеріальну допомогу їх сину [PERSON] , хоча до цього сплачував кошти в сумі 1000-2000 грн на місяць. Вона окрім заробітної плати інших джерел доходу не має. Відповідач відзиву на позов не подав, у судовому засіданні позов визнав частко, вважає запропонований позивачкою до стягнення розмір аліментів обтяжливим для нього, оскільки є інвалідом 3-ої групи, має проблеми зі здоров`ям і нещодавно переніс дороговартісну хірургічну операцію, отримує пенсію в сумі 2100 грн та доход від тимчасових підробітків у розмірі близько 5000 грн на місяць, в зв`язку з чим не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в сумі 1000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.141, 180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, належний рівень матеріального забезпечення дитини покладається на обох батьків. В ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Приписами ч.1 ст.184 СК України встановлено, що за заявою одержувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст.182 СК України. Крім того, згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач від укладеного 22 червня 2011 року шлюбу, який розірвано за рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2018 року, що набрало законної сили 20 листопада 2018 року, являються батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який згідно довідки державного реєстратора Борзнянської міської ради №2953 від 21.11.2022р. зареєстрований і проживає з матір`ю. Позивачка працює на постійній основі в Борзнянській міській раді Чернігівської області й отримує нараховану заробітну плату в сумі 7054 грн, інших джерел доходу не має. Відповідач являється особою з інвалідністю 3-ої групи довічно й отримує пенсію в розмірі 2100 грн на місяць; в офіційних трудових відносинах не перебуває, маючи протипоказання до важкої фізичної праці, проте з його пояснень (визнана ним обставина) має щомісячний доход від підзаробітків у сумі близько 5000 грн; інших осіб, яких він за законом зобов`язаний утримувати, не має. Водночас, суд зауважує, що часткова непрацездатність відповідача, пов`язана зі станом його здоров`я та наявністю 3-ої групи інвалідності, не знімають з нього обов`язку по виплаті аліментів на утримання малолітнього сина. При цьому, той розмір аліментів, на який відповідач погоджується в судовому засіданні (1000 грн), є значно меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 01 січня 2023 року становить 2833 грн, 50% якого складає 1416,50 грн) й суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України. Тому, з огляду на вищевказані вимоги законодавства, виходячи з положень ст.181-184 СК України та наполяганні позивачки на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі, наближеній до мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, суд вважає за можливе її вимоги задовольнити й стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 1500 грн на місяць, що буде відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на звільнення позивачки від сплати судового збору при подачі позовної заяви в даній категорії справ (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1073,60 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved