Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), підставність якого обґрунтувала тим, що вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 20.07.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185 КК України та призначено остаточне покарання, на підставі ч.4 ст.70 КК України, у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі. Вказаним вироком суду було встановлено, що [PERSON] в кінці жовтня 2017 року, шляхом злому навісного замка до гаражного приміщення, проник в середину вказаного приміщення, звідки таємно здійснив крадіжку велосипеда марки «Azimut» моделі «Sport 24» синьо сірого кольору, вартість якого 1482, 01 грн. На початку листопада 2017 року, [PERSON] , перебуваючи у будинку [PERSON] , шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку рибацького спінінга, вартість якого становила 211,06 грн. У ніч з 02.12.2017 по 03.12.2017, [PERSON] , шляхом відчинення навісного замка гаражного приміщення, проник в середину приміщення, звідки здійснив крадіжку гідроакумулятора (розширувального бака) для системи водопостачання марки «Tank HT 50ss» ємкістю 50 л., вартість якого становила 3281,40 гри. Після цього, з приміщення літньої кухні, здійснив крадіжку точила електричного з двигуном, вартість якого становила 386 грн, тим самим завдавши матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму - 3 667,40 грн. Позивач вказує у позові, що [PERSON] такими своїми діями заподіяв їй, [PERSON] , майнової шкоди у розмірі 5350, 47 грн. Приймаючи до уваги те, що в рамках кримінального провадження цивільний позов нею не подавався, а у добровільному порядку майнова шкода не була відшкодована відповідачем, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. Крім цього, позивач вказує у позові, що внаслідок суспільно - небезпечних дій [PERSON] їй, [PERSON] , було завдано моральної шкоди, яка з урахуванням глибини душевних та фізичних страждань, ступеню вини відповідача, вимог розумності та справедливості, оцінена нею у 50 000 грн. Ураховуючи наведене, позивач просить суд присудити на її користь із відповідача майнову шкоду у розмірі 5350,47 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не подав. Ухвалою суду від 13.10.2021 розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження, а у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.01.2022 підготовче судове засідання вирішено проводити дистанційно в режимі відео конференції з Могилів-Подільської ВК №114 за участі відповідача [PERSON] 07.09.2022 ухвалою суду було вирішено здійснювати проведення підготовчого судового засідання 12.09.2022 дистанційно в режимі відео конференції з Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» за участі відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 27.12.2022 було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак остання надала до суду заяву, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи шляхом вручення судової повістки через адміністрацію виправної колонії, де відбуває покарання. Крім цього, в судовому засіданні 12.09.2022, яке відбувалось дистанційно в режимі відеоконференції відповідач [PERSON] висловив, що не бажає брати участь в судовому засіданні. З огляду на те, що у судове засідання сторони та представник не з`явились, будучи належними чином повідомленими, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили, отож правових підстав визначених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи судом не встановлено, тому суд здійснює розгляд справи у даному судовому засіданні за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що 20.07.2021 вироком Липовецького районного суду Вінницької області у кримінальному провадженні №136/1605/17, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України, призначено остаточне покарання у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі. Вирок суду набрав законної сили 17.11.2021. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що в кінці жовтня 2017 року, [PERSON] , маючи умисел на крадіжку майна, прийшов до домоволодіння [PERSON] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, шляхом злому навісного замка до гаражного приміщення, проник в середину вказаного приміщення, звідки таємно здійснив крадіжку велосипеда марки «Azimut» моделі «Sport 24» синьо сірого кольору, вартість якого 1482, 01 грн, тим самим завдавши матеріальної шкоди потерпілому на вищевказану суму. На початку листопада 2017 року, [PERSON] , перебуваючи у будинку [PERSON] , який знаходиться в [ADDRESS] , під час спільного вживання алкогольних напоїв у вітальній кімнаті, побачив рибацького спінінга марки «Crocodile 240» з котушкою марки «Cobra», моделі «ВС - 540» білого кольору, належного останньому. У подальшому на ґрунті раптово виниклого умислу на крадіжку майна, повторно, пересвідчившис у тому, що за його діями ніхто не спостерігає та тим, що потерпілий [PERSON] внаслідок сильного алкогольного сп`яніння перебуває у стані, який позбавляє його можливості усвідомлювати значення дій, які відбуваються, таємно, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку вищевказаного рибацького спінінга, вартість якого становила 211,06 грн., тим самим завдавши матеріальної шкоди потерпілому на вищевказану суму. У ніч з 02.12.2017 по 03.12.2017, [PERSON] маючи умисел на крадіжку майна, прийшов до домогосподарства [PERSON] , яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, шляхом відчинення навісного замка гаражного приміщення, проник в середину приміщення, звідки здійснив крадіжку гідроакумулятора (розширювального бака) для системи водопостачання марки «Tank HT 50 ss» ємкістю 50 л., вартість якого становила 3 281,40 гри. Після цього [PERSON] , продовжуючи свій злочинний умисел, підійшов до літньої кухні, що знаходиться поблизу даного гаражного приміщення та шляхом відчинення навісного замка, проник в середину приміщення, звідки здійснив крадіжку точила електричного з двигуном, вартість якого становила 386 грн, тим самим завдавши матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму - 3 667,40 грн. Отже, внаслідок вищезазначених кримінальних правопорушень [PERSON] , заподіяв [PERSON] матеріальні збитки на загальну суму 5350, 47 грн. [PERSON] був визнаний потерпілим по кримінальному провадженні №12017020200000346 від 16.12.2017 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.03.2019, виданого виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Стара Прилука, Вінницької області, про що 21.03.2019 складено відповідний актовий запис № 17. Судом було встановлено, що ухвалою суду від 24.06.2021, в рамках кримінального провадження №136/1605/17, [PERSON] була залучена в якості потерпілої, як спадкоємець [PERSON] . Цивільний позов у кримінальному провадженні [PERSON] не подавався, а [PERSON] була залучена в ході судового розгляду. Як слідує із свідоцтва про шлюб (а.с.28) [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальною презумпцією вини в цивільному праві відсутність вини доводиться заподіювачем шкоди. У силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд вважає, що обставини щодо заподіяння шкоди [PERSON] відповідачем є доведеними безпосередньо дослідженими у судовому засіданні вищевказаними належними та допустимими доказами, такі протиправні дії знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та виною останнього в її заподіянні, позивач [PERSON] була залучена до участі у справі на стадії судового розгляду кримінального провадження, отож набула прав потерпілого на відшкодування такої майнової шкоди, тому вимоги про стягнення майнової шкоди із відповідача на користь позивача підлягають до задоволення у повному обсязі в розмірі 5 350, 47 грн. Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди із відповідача на користь позивача суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою №5від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди. 13.07.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 753/15095/17, провадження № 61-16500св20 досліджував питання щодо спадкування права на компенсацію моральної шкоди, відповідно до якої дійшов висновку, що право на компенсацію моральної шкоди, що не була присуджена за життя особи, не спадкується, а тому у випадку смерті особи до ухвалення рішення про компенсацію моральної шкоди матеріального та процесуального правонаступництва за такою вимогою не відбувається. Приймаючи до уваги те, що майно, яке було викрадене відповідачем, належало [PERSON] , який помер на стадії розгляду кримінального провадження, у якому його було визнано потерпілим, отож моральної шкоди було заподіяно саме останньому, утім за життя він не звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди, позивача [PERSON] було залучено до участі у справі, як спадкоємця [PERSON] , відтак з урахуванням наведених вище норм права, що регулюють питання успадкування права на стягнення моральної шкоди, в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Приписи ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" відповідно до якої передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих унаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання. Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної чи моральної), завданої в результаті заподіяння тілесних ушкоджень або смерті, незалежно від того, настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопору шення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом. Тобто, цивільні позивачі у кримінальному провадженні звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення. Ця практика узгоджується з рішенням Об`єднаної Палати від 23 січня 2019 року у справі N 187/291/17. Отож ураховуючи те, що при пред`явленні позову до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, відтак судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі вищевикладеного, та ст.ст. 128 КПК України, ст.ст. 22, 1166 ЦК України,

Outcome: partial