Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06.10.2007 року. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 02.10.2017 року рішенням суду шлюб між ними було розірвано. У подальшому, 23.03.2018 року рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області було стягнуто на її користь аліменти з [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1100 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказувала на те, що на даний час її майновий стан змінився, кошти, які вона одержує на утримання сина - є недостатніми. Вона у зв`язку з війною немає можливості працевлаштуватися, підприємницькою діяльністю не займається, будь-яких інших доходів у неї немає. Дитина повністю перебуває на її утриманні. На даний час визначений розмір аліментів, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, є недостатнім для матеріального утримання сина. Даних коштів не вистачає, оскільки хлопчик підріс, зросли його потреби, зокрема на купівлю одягу, взуття, підручників, ліків, продуктів харчування. Їй відомо, що відповідач не перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічних захворювань, які потребують значних матеріальних затрат для придбання лікарських засобів, аліменти на утримання інших неповнолітніх дітей з нього не стягуються. Просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, та стягувати з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття. Ухвалою суду від 12.01.2023 провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву. У відзиві [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що на даний час перебуває в офіційному шлюбі з [PERSON] . Від цих відносин у них народився син [PERSON] , [INFO] . Окрім того, він допомагає дружині в утриманні її сина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Також вказував на те, що його дружина [PERSON] на час оголошення воєнного стану перебуває без роботи, він самостійно забезпечує дружину, їх спільного сина та сина дружини від першого шлюбу. Окрім того, на його утриманні перебуває непрацездатна мати, оскільки пенсії, яку вона отримує, не вистачає на купівлю продуктів харчування та медикаментів. На даний час, враховуючи склад сім`ї, його дохід повністю витрачається на їхні щоденні потреби, враховуючи комунальні потреби, оплату житла та допомогу матері, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату за навчання дітей. Тому він не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі частки від його доходу. Враховуючи наведене, просив визначити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частки від його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому, обставини. Зазначила, що хлопчик підріс, займається спортом та має проблеми з зором, а тому потреби в його матеріальному утриманні суттєво збільшились. Відповідач сплачує на утримання сина аліменти, визначені рішенням суду, у розмірі 1100 гривень. Будь-якої іншої допомоги на утримання сина [PERSON] не надає. Просила позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні також позов підтримала. Пояснила суду, що кошти в сумі 1100 гривень щомісячно є недостатніми на утримання дитини. Просила позов задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги визнав частково, згідно поданого відзиву. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року. Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02.10.2017 року шлюб між ними було розірвано (а.с.9). Від шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Його батьками, згідно свідоцтва про народження зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с11). Отже, відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Мати [PERSON] 28.12.2022 року повторно одружилась та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.10). Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України\~\~сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтями\~150,\~180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом частини першої\~статті 9 СК України\~подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з частиною четвертою\~статті 15 СК України\~невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі\~\~№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Звертаючись до суду з позовом про зміну способу та збільшення розміру аліментів, позивач посилалася на те, що у неї змінився матеріальний стан, оскільки вона у зв`язку з військовим станом не працює, дитина подорослішала, у зв`язку з чим зросли потреби на її утримання. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, стан здоров`я як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено судом, рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23.04.2018 року позов [PERSON] було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1100 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. На виконання вказаних вимог Закону суд враховує, що як в [PERSON] , так і [PERSON] змінився сімейний та майновий стан. Позивач [PERSON] на даний час не працює. 28.12.2022 року позивач уклала шлюб із [PERSON] . Відповідач [PERSON] 30.08.2022 року також повторно одружився. [INFO] у відповідача народився син [PERSON] . Окрім того, з дослідженої у судовому засіданні довідки Військової частини №905 від 05.11.2022 року вбачається, що солдат [PERSON] з 03.09.2022 року перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Відомостей про розмір грошового утримання військовослужбовця відповідачем суду надано не було. З клопотанням про витребування зазначеної інформації позивач до суду не зверталась. Аргументи [PERSON] щодо перебування у нього на утриманні сина дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] суд відхиляє. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьком зазначено [PERSON] . Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22.06.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 950 гривень щомісячно. Таким чином, неповнолітній [PERSON] не перебуває на утриманні відповідача. Окрім того, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо перебування на його утриманні матері [PERSON] , оскільки відповідно до наданої копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] остання є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію. Частиною другою статті 182 СК України в редакції від 03.07.2018 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривні. При цьому в абзаці третьому частини 2 статті визначено, мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину становить\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і\~може бути\~присуджений судом\~у разі\~достатності заробітку\~(доходу)\~платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на відповідачу також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, право дитини, яка має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, стан здоров`я платника аліментів, обов`язок відповідача утримувати власну дитину, суд вважає, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, а тому приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Також, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за розгляд справи в розмірі 1073 грн. 60 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~та ч.6\~ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial