Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що 26 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-302/185/2008, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 118 000 доларів США, з встановленою плаваючою процентною ставкою 11,99% за користування кредитними коштами + FIDR. 26 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-302/185/2008/1, відповідно до умов якого [PERSON] взято на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] всіх боргових зобов`язань перед банком. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, до якого перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів. У зв`язку з невиконанням відповідачами зобов`язань за кредитним договором станом на 09 грудня 2013 року існує заборгованість перед банком в розмірі 950056,68 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом складає 941 135,94 грн., сума відсотків за користування кредитом - 8920,74 гривень, а тому він звернувся до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив солідарно стягнути з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року у розмірі 950 056,68 грн., з яких заборгованість за тілом 941 135,94 грн., заборгованість за відсотками 8 920,74 грн., а також покласти пропорційно на відповідачів витрати зі сплати судового збору у сумі 3 441 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2014 року задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року у сумі 950 056,42 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 941 135,94 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 8 920,74 грн., а також судові витрати у розмірі по 1\~720,50 грн. з кожного. 22 жовтня 2019 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній праві за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, та замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» правонаступником ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у цивільній справі №205/6570/13-ц (2/205/3125/13) за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2022 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2014 року у цивільній справі за позовною заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано заочне рішення і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 20 грудня 2022 року представник [PERSON] - адвокат Бушуєва Ю.В. в системі «Електронний суд» сформувала відзив, в якому просила відмовити ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, з підстав того, що згідно п. 4 ч. 1 кредитного договору №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року повернення кредиту здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів, тобто сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору, згідно з умовами якого датою остаточного повернення кредиту є 26 червня 2031 року. 30 червня 2010 року первісний кредитор ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направив [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року за вих. №127/10. Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту і сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й міг пред`явити позов до позичальника протягом трьох років, починаючи від дати порушення позичальником установленого банком строку для дострокового повернення кредиту, але ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред`явив до [PERSON] позовні вимоги лише 02 серпня 2013 року, тобто після спливу трьох років, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в повному обсязі. Також представник [PERSON] - адвокат Бушуєва Ю.В. направила до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , оскільки попередній кредитор ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направив [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року за вих. №129/10, згідно до якої вимагав достроково повернути боргові зобов`язання, а зі змісту досудової вимоги кредитор вказував на необхідність протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги погасити боргові зобов`язання за кредитним договором з урахуванням штрафних санкцій у сумі 174 505,41 доларів США, при цьому у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обчисленню з цієї дати, а з позовними вимогами до поручителя у судовому порядку ПАТ «ОТП Банк» звернувся 02 серпня 2013 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача сформувала в системі «Електронний суд» заяву в якій просила розгляд справи провести без участі представника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та підтримала позов у повному обсязі. Представник відповідачів сформувала в системі «Електронний суд» клопотання в якому просила провести судове засідання у справі без її участі, позовні вимоги не визнала повністю та просила відмовити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у задоволенні позовної заяви. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, а також повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-302/185/2008, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 118 000,00 доларів США на придбання нерухомого майна (будинку за адресою: [ADDRESS] і земельна ділянка за цією ж адресою) з сумою першочергового внеску у розмірі 30% вартості нерухомого майна у відповідності до договору купівлі-продажу та датою остаточного повернення кредиту 26 червня 2031 року з використанням плаваючої процентної ставки (фіксований відсоток + FIDR), і розміром фіксованого відсотку 4,49% річних. Повернення кредиту здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтитених платежів (а.с.5-12). З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 26 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №SR-302/185/2008/1, згідно до умов якого поручитель зобов`язалася перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором №ML-302/185/2008 в повному обсязі таких зобов`язань (а. с. 13- 14). Матеріалами справи підтверджено, що 29 червня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] (а. с. 18-45). Також судом встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг» було направлено на адреси [PERSON] та [PERSON] досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року № 127/10 та 129/10 від 30 червня 2010 року, в яких вимагало від відповідачів достроково виконати боргові зобов`язання позичальника за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг» залишку заборгованості у розмірі 118 000 доларів США, суми відсотків у розмірі 27 354,95 доларів США, суми пені у розмірі 29 154,46 доларів США. Крім того, 31 січня 2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до п. 1.1 - 1.3 цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги, а фактор приймає права грошової вимоги, що належить клієнту, стає кредитором за кредитним договором. Фактор здійснює фінансування клієнта шляхом передачі грошових коштів в розпорядження клієнту за відступлення прав вимоги за плату, відповідно умов цього договору. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами. Згідно витягу з додатку №1 до договору факторингу від 31 січня 2018 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року (а. с. 90-93). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. До позовної\~заяви ТОВ\~«ОТП Факторинг\~Україна» було\~долучено договір\~купівлі-продажу\~кредитного портфелю\~від 29\~червня 2010\~року,\~пунктом 3.1.\~якого передбачено,\~що продавець\~передає (переуступає)\~покупцю права\~на кредитний\~портфель,\~який включає\~в себе\~кредитні договори,\~перелік яких\~міститься у\~додатку 1\~до цього\~договору,\~але до\~позовної заяви\~не було\~додано такого\~додатку до\~договору,\~який би\~містив підписи\~та печатки\~сторін вищезазначеного\~договору.\~При цьому\~позивачем було\~долучено інший\~документ,\~який нібито\~є додатком до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року та містить перелік кредитних договорів, але суд не може брати його до уваги через відсутність на ньому будь-яких печаток і підписів уповноважених сторін. В матеріалах справи також відсутні докази сплати винагороди в якості компенсації вартості Кредитного портфелю та акт (акти) приймання-передачі Кредитного портфелю, а міститься лише зразок такого акту. Крім того, суд не може прийняти до уваги підписаний начальником відділу Дніпропетровського регіону Управління по роботі з проблемною заборгованістю з робочим місцем в місті Дніпропетровську ТОВ «ОТП Факторинг Україна» [PERSON] розрахунок заборгованості за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] станом на 01 серпня 2013 року, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки вказана виписка не містить підтвердження руху коштів по кредитному договору із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банком та відповідачем. Дослідивши наданий позивачем документ судом вбачається, що він оформлений у фактично у формі пояснень і є лише відображенням односторонніх розрахунків стягувача, не містить ні сум формування заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та штрафним санкціям, ні сум погашення заборгованості, а також відсутні періоди нарахування банком заборгованості та здійснення оплат відповідачем. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Наданий позивачем документ в якості розрахунку заборгованості за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року не містить даних, які дозволили б встановити природу виникнення боргу та його погашення, тому суд не може вважати такий документ належним доказом у справі, а інших доказів, що підтверджують необхідний факт, суду не надано. Отже, позивачем не надано суду належних доказів того, яка заборгованість існувала перед ЗАТ «ОТП Банк» у відповідача на час укладення між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року. З розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи та наданий позивачем за вказаним кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року, неможливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості, штрафних санкцій та проведення відповідних розрахунків, умовам договору, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Таким чином, суду не надані будь-які докази, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором, яку суд мав би можливість перевірити і встановити внесення [PERSON] грошових коштів на погашення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом. Щодо заявленої відповідачами вимоги про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд дійшов такого висновку. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з огляду на позицію відповідачів, які позовні вимоги не визнали, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а саме: наявність заборгованості [PERSON] перед ЗАТ «ОТП Банк» та сум загальної заборгованості за кредитним договором №ML-302/185/2008 від 26 червня 2008 року з деталізацією розрахунку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають у зв`язку з їх не обґрунтованістю та безпідставністю. Отже, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги, а під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, суд відмовляє у задоволені позову через його необґрунтованість та безпідставність, і тому позовна давність не застосовується. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, то в такому випадку судові витрати, які були понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed