Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Державна екологічна інспекція Південно - Західного округу (Миколаївської та Одеської області) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завдану навколишньому природному середовищу, мотивуючи позовні вимоги таким. В обґрунтування позову зазначено, що державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища -\~Західного округу\~(Миколаївської\~та Одеської\~області) було встановлено факт незаконної порубки дерев гр. [PERSON] , який 22 серпня 2022 року о 12 годині, здійснив незаконну рубку дерев у захисному лісовому насаджені лінійного типу (смуга відводу залізниці) біля с. Михайлівка, Веселинівської селищної ради, Вознесенського району Миколаївської області. В наслідок чого незаконно зрубано чотири дерева різновидового складу із них три сухостійних дерева породи Ясен діаметром дерева у корі біля шийки кореня, см: 1) 43; 2) 27; 3) 39,5 та одне дерево породи Акація діаметром дерева у корі біля шийки кореня, см. 4) 14. Дане правопорушення зафіксовано в протоколі огляду місця події від 22.08.2022 складеним Вознесенським районним управлінням поліції ГУНП в Миколаївській області по факту незаконної рубки дерев в захисному насаджені, протоколі про адміністративне правопорушення №000271 від 22 серпня 2022 року та постанові про накладення адміністративного стягнення №000271 від 02 вересня 2022 року. Внаслідок вчиненого відповідачем правопорушення державі було спричинено шкоду в розмірі 14702 грн. 72 коп. Розмір завданої державі шкоди розраховано згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».\~Внаслідок зазначеного, позивач просить суд\~стягнути з [PERSON] , [INFO] , шкоду, завдану державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, в розмірі 14702,72 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2481 грн. 00 коп. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом сторін. В судове засідання представник Державної екологічної інспекції Південно -\~Західного округу\~(Миколаївської\~та Одеської\~області) Радик О. не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за відсутності представника позивача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, заявлені вимоги визнав повністю і не заперечував проти їх задоволення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши надані позивачем документи і матеріали на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 56 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади можуть звертатися до суду із заявами про захист державних інтересів та брати участь у цих справах. В судовому засіданні встановлено, що 22 серпня 2022 року відповідач [PERSON] біля с. Михайлівка, Веселинівської селищної ради, Вознесенського району Миколаївської області без передбаченого законом дозвільного документу та лісорубного квитка здійснили незаконне самовільне знищення (рубку) сухостійного дерева породи «Ясен» діаметром дерева у корі біля шийки кореня: 43 см. 27 см., 39,5 см. та одне дерево породи «Акація» діаметром у корі біля шийки кореня 14 см. По даному факту відносно [PERSON] державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південно - Західного округу (Миколаївська та Одеська області) Кемпником В.С. складено протокол про адміністративне правопорушення №000271 від 22 серпня 2022 року за ст. 65-1 КУпАП /а.с.16-17/. Також встановлено, що відносно [PERSON] державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південно - Західного округу (Миколаївська та Одеська області) Кемпником В.С. складено постанова від 02.09.2022 року № 000271 за вчинення вищевказаного правопорушення, передбаченого ст. 65-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., однак штраф в добровільному порядку не сплачений. 05.09.2022 року Державна екологічна\~інспекція Південно\~-\~Західного округу\~(Миколаївської\~та Одеської\~області) направила претензію [PERSON] запропоновано відшкодувати заподіяну державі шкоду в розмірі 14702 грн. 72 коп. в досудовому порядку. Державною екологічною інспекцією Південно -\~Західного округу\~(Миколаївська\~та Одеська\~області) направлявся Веселинівському відділу ДВС у Вознесенському районні Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) лист №2711/1.1 від 26.09.2022 року щодо примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення. /а.с.20-21/. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем [PERSON] внаслідок протиправних дій, а саме незаконної порубки дерев породи «Ясен» та «Акація» державі завдано матеріальну шкоду. Згідно розрахунку державної екологічної інспекції Південно -\~Західного округу\~(Миколаївської\~та Одеської\~області) здійсненого на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту", внаслідок незаконної порубки дерев [PERSON] інтересам держави завдано матеріальну шкоду на загальну суму 14702 грн. 72 коп. /а.с. 23-24/. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання даного спору, шляхом направлення відповідачу листа від 05.09.2022 року №77 з пропозицією добровільно відшкодувати заподіяну шкоду, однак на той час і на момент розгляду справи в судовому засіданні матеріальна шкода, завдана незаконними діями, відповідачем в добровільному порядку не відшкодована. /а.с.21-22/. На теперішній час шкода, яка була заподіяна державі відповідачем [PERSON] , не відшкодована. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави (стаття 16 Конституції України). Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до статтею 116 Конституції України на Кабінет Міністрів України покладений обов`язок забезпечення проведення політики у сферах, зокрема, екологічної безпеки і природокористування. Статтею 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що природні ресурси України є власністю Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України, цим та іншими законами України. Частиною 1 статті 167 Цивільного кодексу України встановлено, що Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно із частиною третьою статті 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи. Компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, визначено у статті 202\~вказаного Закону, до якої зокрема належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог природоохоронного законодавства. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду Міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і витрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами. Стаття 7 Лісового кодексу України передбачає, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про рослинний світ» спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки. Статтею 67 Лісового кодексу України передбачено, що у порядку спеціального використання лісових ресурсів на виділеній земельній ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток. Відповідно до статті 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Статтею 105 Лісового Кодексу України визначено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно - правову або кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Статтею 40 Закону України «Про рослинний світ» встановлено, що порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів; порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів; протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу. Згідно з частиною другою статті 24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону. Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі статтею 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Згідно з ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що шкода, завдана внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Врегульовані вищевказаними нормами наслідки порушення вимог природоохоронного (в тому числі лісового) законодавства у вигляді обов`язку винної особи відшкодувати заподіяні збитки відповідають загальним положенням Цивільного кодексу України, які визначають поняття та порядок відшкодування збитків. Статтею 22 ЦК України встановлено загальні правила відшкодування збитків та передбачено, зокрема, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В даному випадку спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою кваліфікуються як відносини із відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної безпеки, незалежно від наявності вини. Отже юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина, і за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Схожий за змістом правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №917/19/18. Отже у діях відповідача вбачається наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування відповідальності у вигляді відшкодування шкоди: 1) протиправність поведінки відповідача, яка полягає у порушенні правових норм: статті 10 Закону України «Про рослинний світ», статті 69 Лісового кодексу України; 2) наслідком діяльності відповідача, що пов`язана з самовільним знесенням дерев, закон визначає спричинення шкоди; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав, а шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, а саме: відповідач здійснив самовільне знесення дерев в порушення статті 10 Закону України «Про рослинний світ», статті 69 Лісового кодексу України, без відповідного на те дозволу, спричинивши державі шкоду (причинно-наслідковий зв`язок); 4) вина відповідача, встановлена постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 65-1 КУпАП. В даному випадку позивачем надані належні, допустимі та достатні доказів на підтвердження наявності заподіяння [PERSON] \~державній екологічній інспекції Південно - Західного округу (Миколаївська та Одеська області) збитків на суму 14702 грн. 72 коп. Доказів на спростування розміру збитків в сумі 14702 грн. 72 коп.,\~завданих порушенням законодавством про охорону навколишнього середовища, відповідачем не надано і в судовому засіданні не встановлено. Крім того, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2481 грн. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1240 грн. 50 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 1240 грн. 50 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved