Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки: служба у справах дітей Прилуцької міської ради як орган опіки та піклування, служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Сухополов`янської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що 26.03.2013 року під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбних відносинах у них народилася дочка [PERSON] . 04.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю в належній позивачці квартирі та перебуває на її утриманні. [PERSON] участі у вихованні дочки не бере, аліменти не сплачує, через що утворилася заборгованість, яка станом на 01.09.2021 року вже становила 250065,21 грн. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, хоч є працездатним, не є інвалідом та не має на утриманні інших осіб. Відповідач не реалізує своїх прав щодо участі у вихованні дочки, не дбає про її фізичний та розумовий розвиток, не цікавиться її життям, не надає ні матеріальної, ні моральної допомоги, тому позивачка звернулася з відповідним позовом. У судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися, проте остання подала до суду заяву, згідно з якою позов підтримала та просила провести розгляд справи без участі сторони позивачки, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.п.76). Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Відзив та своїх заперечень стосовно позову до суду не подав. У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Разом з тим, представниця служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області подала заяву, згідно з якою просила провести розгляд без її участі (а.п.56). Представник органу опіки та піклування Сухополов`янської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області подав заяву, згідно з якою просив провести розгляд справи без його участі (а.п.57). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.04.2013 року [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.п.6). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.п.7). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.06.2013 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.п.8). Згідно з копією розрахунку від 21.09.2020 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на утримання [PERSON] станом на 01.09.2021 року становить 250065,21 грн (а.п.9). Відповідно до копії довідки №1-40/103 від 10.09.2021 року [PERSON] не приймає участь у вихованні дочки [PERSON] , не слідкує за її навчальними досягненнями, не відвідує навчальний заклад та батьківські збори (а.п.6). Згідно з копією довідки №250 від 07.09.2021 року при відвідуванні лікарем дитини вдома або на прийомах лікаря в поліклініці батько жодного разу не був присутнім (а.п.10). Відповідно до копії довідки-характеристики №135 від 22.12.2022 року [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, користується повагою серед односельців, спиртними напоями не зловживає, допомагає дружині по господарству, добрий батько для своїх дітей (а.п.65). Відповідно до копії службової характеристики [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] , що також підтверджується копією довідки №591 від 26.12.2022 року (а.п.69), зарекомендував себе з позитивної сторони (а.п.68). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 02.01.2023 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною та двома дітьми. Матеріально-побутові умови для проживання задовільні (а.п.64). З висновку служби у справах дітей Сухополов`янської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області №01-07/27 від 25.01.2023 року вбачається, що служба вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дочки [PERSON] (а.п.58-59). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Таким чином, відповідно до ст.164, 170 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, зважаючи саме на які суд прийшов до твердого переконання про те, що [PERSON] , [INFO] , беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , від виховання якої він свідомо ухиляється, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не утримує дитину матеріально, не спілкується з нею, не цікавиться її життям та навчанням, хоча має таку можливість, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавити [PERSON] батьківських прав. На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved