Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просить: -стягнути з відповідача на її користь аліменти на двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі сім тисяч гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на місяць, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітей повноліття; -стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти за минулий час, а саме з 01.07.2022 року по 30.11.2022 року в розмірі 13720.00 грн. . Свої вимоги мотивує тим, що 24 січня 2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON] .. Також вказала, що з липня 2022 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини припиненні. Від даного шлюб народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що діти проживають разом з нею та перебувають повністю на її утримання. Відповідач не вважає за потрібне утримувати своїх дітей. На неодноразові прохання та вимоги до відповідача про сплату аліментів на утримання дітей, останній не звертав ніякої уваги. Позивач також наголосила, що прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дітей, але цього все рівно не вистачає забезпечити та задовольнити всі необхідні потреби на повноцінне харчування дітей, купівлю одягу та взуття, ліків у разі хвороби, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей. 10 січня 2023 року ухвалою суду у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. 25.01.2023 року представником відповідача адвокатом Гончар Л.В. до суду подано відзив, в якому позовні вимоги відповідачем [PERSON] визнаються частково, так, у відзиві, посилаються на те, що дійсно, вказано вірно позивачкою, що на даний час сини проживають разом з матір`ю, однак при цьому позивачка прикриває фактичні взаємовідносини відповідача з дітьми. [PERSON] приділяє увагу синам, спілкується з ними, діти часто знаходяться та залишаються за місце його проживання. Також відповідач купує дітям одяг, продукти харчування та все те, в чому сини мають потребу, діти спілкуються з бабусею (мамою відповідача) та остання купує їм також все необхідне. Наголосили, що відповідач [PERSON] не заперечує проти стягнення аліментів, однак не погоджується з сумою таких аліментів. Так, відповідно до довідки про доходи №46 від 24 січня 2023 року [PERSON] працює в Черкаській дирекції АТ «Укрпошта», група експлуатації транспорту Черкаси на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу та його сума доходу у грудні 2022 року складає 4664.40 грн. Отже, [PERSON] отримує мінімальну заробітну плату та не має можливості сплачувати суму аліментів в розмірі, в якій просить позивачка, оскільки не буде мати жодних коштів на проживання. Вважає, що позивачем не обґрунтований розмір аліментів на дітей саме в такому розмірі. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь за минулий період, то в поданому позові не вказано жодного обґрунтування такої суми з посиланням на норми чинного законодавства. З огляду на викладене, просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2833 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з асу звернення до суду з позовом і до досягнення повноліття дітей; відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за минули йчас з 01.07.2022 року по 30.11.2022 року в розмірі 13720.00 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Також, звернула увагу суду, що у позовній заяві не вірно вказана дата народження синів. Просила вважати вірно: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того зазначила, що рішенням суду від 17.02.2023 року шлюб з відповідачем розірвано. Представник відповідача адвокат Гончар Л.В.в судовому засіданні заперечення викладенні у відзиві на позовну заяву підтримала. Додатково пояснила, що на даний час відповідач [PERSON] має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1416.50 грн. щомісячно на утримання кожної дитини. Зауважує, що саме така сума не є меншою, ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років на 2023 рік, що передбачено ст. 182 Сімейного кодексу України. Таким чином, вважають, що даний позов підлягає частковому задоволенню. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд встановлено, що між сторонами 24 січня 2009 року зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24 січня 2009 року Серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони у справі мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29 квітня 2009 року Серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04 січня 2013 року Серія [NUMBER] . Батьком дітей записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає. Судом також встановлено, що сторони разом не проживають і їх спільні діти проживають з їх матір`ю за адресою: [ADDRESS] і є зареєстрованими за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про склад сім`ю Виконавчого комітету Медведівської сільської ради від 11.10.2022 №544, та знаходяться на її утриманні. На даний час позивач [PERSON] не має можливості самостійно утримувати неповнолітніх дітей. Судом врахована позиція відповідача про те, що він не відмовляється від обов`язку утримувати дітей і згоден сплачувати аліменти по 1416.50 грн. щомісяця на кожну дитину. При прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідач є працездатним, оскільки у матеріалах справи відсутні письмові докази, які б свідчили про інше. Крім того, інформації про наявність у відповідача інших утриманців немає, відсутні відомості про те, що з нього проводиться стягнення за виконавчими документами. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною другою-третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частинами першою та другою статті 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дітей, розмір прожиткового мінімуму для дітей, а також те, що неповнолітні діти перебувають на утриманні матері, відповідач є особою працездатного віку та зобов`язаний утримувати дітей до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя. Тож, зважаючи на встановлені судом обставини, а також те, що позивач просила в рахунок стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі по 3500,00грн. на кожну дитину, а відповідач погоджується на стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі по 1416.50 грн., враховуючи встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 01 січня 2393,00 гривні, то суд вважає, що до задоволення підлягає сума на рівні 2000,00 грн. на кожну дитину. В іншій частині слід відмовити. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів за минулий період суд зазначає наступне: Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992.40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial