Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

10.11.2022 року до суду звернулося ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, посилаючись на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та централізованого гарячого водопостачання, але не розраховується за вказані послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.12.2017 року по 01.12.2021 року в сумі 16448,52 грн., яку просять стягнути з відповідача на користь підприємства. 23.11.2022 року судом відкрито провадження по справі, розгляд якого вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 29.12.2022 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що обставині, наведені позивачем у позові, не відповідають дійсним обставинам справ та пропущено строк позовної давності. Так, позивач просить стягнути з неї заборгованість за період з 01.12.2017 року по 01.12.2021 рік за послуги теплопостачання в сумі 11630 грн. При, цьому, також просять стягнути з неї нарахований індекс інфляції в сумі 3276 грн. та 3% річних в сумі 1541,86 грн. за період з 21.01.2018 року по 01.02.2022 рік. Проте період заборгованості не відповідає періоду індексу інфляції та 3% річних. З розміром заборгованості за послуги з теплопостачання вона не погоджується, так як борг за послуги з теплопостачання у неї відсутній. А також просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості з неї, [PERSON] за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2017 року по 01.11.2019 рік та нарахований індекс інфляції за період з 21.01.2018 року по 01.11.2019 рік і 3% річних за період з 21.01.2018 року по 01.11.2019 рік, в зв`язку з чим відмовити в задоволенні позовних вимог. 18.01.2023 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій вказували на те, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні, так як відповідач частково сплачувала заборгованість за послуги з теплопостачання. Вважають, що позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 13.02.2023 року до суду надійшли заперечення [PERSON] на відповідь на відзив, в яких вона категорично не погоджується з пред`явленим позовом, оскільки відповідно до рахунку на оплату послуг теплопостачання за жовтень 2017 року, вона станом на 31.10.2017 року мала переплату , в розмірі 1770,00 грн. Відповідно до рахунку за оплату послуг теплопостачання за листопад 2017 року станом на 31.11.2017 року вона мала переплату , в розмірі 785,06 грн. в грудні 2017 року вона отримала рахунок на оплату послуг теплопостачання та сплатила 1000 грн. Борг, який зазначає позивач в розрахунку заборгованості, доданої до позовної заяви, в розмірі 8\~848,41 за 12.2017 року вона не визнає та жодної оплати цього боргу вона не проводила. Вказаний борг вона не визнає та вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, в зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позовних вимог. У судове засідання представник позивача за дорученням [PERSON] не з`явилася, 07.03.2023 року надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. 07.03.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Новікової-Фесенко М.О. про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають, просять відмовити та застосувати строк позовної давності. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору дарування від 12.11.2003 року є власником квартири [ADDRESS] та користується послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються їй ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго. Крім того, судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.12.2017 року по 01.12.2021 рік надавав послуги з централізованого\~опалення та\~централізованого постачання\~гарячої води за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги не вносилася, в зв`язку з чим існує заборгованість за вказаний період в розмірі 116830,66 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. [PERSON] \~в своїх\~запереченнях на\~відповідь на\~відзив вказує,\~що станом\~на 30.11.2017\~рік за\~послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, надані їй за адресою: [ADDRESS] , у неї відсутня заборгованість, в зв`язку з чим надала розрахунок за оплату послуг з теплопостачання за листопад 2017 року. Проте, як вбачається з розрахунку на оплату послуг теплопостачання за грудень 2017 року, наданого ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» станом на 31.12.2017 рік за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість в розмірі 8\~848,41 грн. на показники 388, які надані позивачу самою відповідачкою [PERSON] . Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідач покладені на неї як споживача обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2017 року по 01.12.2021 рік в розмірі 13813,37 грн. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст.\~625\~ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 2 ст.\~7\~Закону України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена ст.\~7\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. За приписами частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки \~ \~ \~ \~Отже, у разі якщо договір не припинив дію у встановленому законодавстві порядку та зобов`язання прийняті сторонами не виконані, виконання зобов`язань має здійснюватись з дотриманням законодавства. \~ \~ \~ \~За нормою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS COV-2» з 12 березня 2020 на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021. Крім того, Кабінет Міністрів України постановою від 23.02.2022 р. № 229 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 із 31 березня до 31 травня 2022 р. Кабінет Міністрів України постановою від 27.05.2022 р. № 630 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.08.2022 р. Кабінет Міністрів України постановою від 19.08.2022 р. № 27.05.2022 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.12.2022 р. Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.04.2023 р. Таким чином, позовна давність станом на 12.03.2020 не сплила, її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжив свій перебіг. Перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину. Отже, станом на 12.03.2020 загальний строк позовної давності (три роки), а тому по вимогам щодо стягнення заборгованості станом на 12.03.2017 строк позовної давності не сплив, у зв`язку з викладеним позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є обгрунтованими. Окрім того, строк позовної давності переривався неодноразово, відповідач визнала борг і почала частково сплачувати за послуги теплопостачання ще з грудня 2017 року, а саме : в грудні 2017 року сплачено 1000 грн., в квітні 2018 року сплачено 800 грн., в червні 2018 року сплачено 250 грн., в січні 2019 року сплачено 1300 грн., в квітні 2019 року сплачено 1200 грн., в травні 2019 року сплачено 2000 грн., в липні 2019 року сплачено 500 грн., в серпні 2019 року сплачено 1200 грн., в жовтні 2019 сплачено 1250 грн., в листопаді 2019 сплачено 1150 грн., в грудні 2019 року сплачено 200 грн., у січні 2020 року сплачено 990 грн., у лютому 2020 року сплачено 1300 грн., в березні 2020 року сплачено 1200 грн., в квітні 2020 року сплачено 400 грн., в травні 2020 року сплачено 2360 грн., в червні 2020 року сплачено 1400 грн., в липні 2020 слачено 300 грн., в серпні 2020 сплачено 900 грн., в листопаді 2020 сплачено 720 грн., в грудні 2020 сплачено 1260 грн., в січні 2021 сплачено 1650 грн., в лютому 2021 сплачено 1900 грн., в березні 2021 сплачено 1610 грн., в квітні 2021 сплачено 1550 грн., в травня 2021 сплачено 250 грн., в червні 2021 року сплачено 850 грн., в липні 2021 сплачено 800 грн., у вересні 2021 сплачено 300 грн., в листопаді 2021 сплачено 430 грн. (всі оплати містяться в розрахунках, поданих з позовною заявою). Враховуючи вищевикладене, підстав для застосування строків позовної давності відсутні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.12.2017 року по 01.12.2021 в розмірі 11630,66 грн. та 3 % річних в сумі 1541,86 грн., нарахований індекс інфляції в розмірі 3276,00 грн., а всього 16448 грн. 52 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved