Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Директор ТОВ КЦ "Ассоль" Рогава Р.Д. звернувся до суду з позовом, та уточнивши свої позовні вимоги, просить визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю Культурним центром «Ассоль», код ЄДРПОУ 20201404, право власності на нерухоме майно - міні-ринок «Дніпробуд», яке складається з: торговельний павільйон, літер А-1, площею 57,7 кв.м.; торговельний кіоск, літера Б-1, площею 18,1 кв.м.; торговельний кіоск, літера В-1, площею 13,0 кв.м.; торговельний кіоск літера Є-1 - 6.4 кв.м.; сторожка літера Ж-1 - 3,3 кв.м.; торговельний кіоск літера К-1 - 14,7 кв.м.; торговельний кіоск літера Л-1 - 5,3 кв.м.; торговельний павільйон літера 0-1 - 32,2 кв.м.; торговельний кіоск літера П-1- 8,7 кв.м.; торговельний павільйон літера С-1 -37,5 кв.м.; торговельний павільйон літера Ф-1 - 29,4 кв.м.; торговельний павільйон літера Х-1 - 6,7 кв.м.; торговельний павільйон літера Ц-1 - 11,8 кв.м.; торговельний павільйон літера 4-1 - 12,0 кв.м.; торговельний павільйон літера Ш-1 - 17.5 кв.м.; торговельний павільйон літера Ю-1 - 19,3 кв.м.; торговельний павільйон літера Я-1 - 15,3 кв.м., загальною площею 308,9 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову вказав, що у відповідності до дозволу №32 від 04 листопада 1998 року про виконання будівельно-монтажних робіт, наданого Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпродзержинської міської ради, висновку №16 від 26.05.1997 року щодо відводу земельної ділянки під будівництво, Товариством з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» здійснені будівельні роботи з будівництва міні-ринку «Дніпробуд» за адресою: вул. Квітів, 9а, м. Дніпродзержинськ (Кам`янське). 06 грудня 1999 року, на підставі розпорядження міського голови від 09.09.1998 року №591р. державною технічною комісією вчинені дії з перевірки готовності закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації про що складено Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації. Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації затверджено рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 20.12.1999р. №386. Цим Рішенням №386 замовник будівництва ТОВ КЦ «Ассоль» (директор Кононенко - Відповідач 3) був зобов`язаний подати документи на прийнятий в експлуатацію об`єкт будівництва Міні-ринок «Дніпробуд», розташований по [ADDRESS] , до Фонду комунальної власності міської ради для оформлення інформації до єдиного міського комп`ютерного реєстру об`єктів нерухомості. Бюро технічної інвентаризації було зобов`язано провести державну реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна - міні-ринку «Дніпробуд». Але, ці дії не були виконані вказаними особами з невідомих причин. Рішенням Дніпродзержинського виконкому міської ради (Відповідач- 2) від 21.08.2000 року за №328 затверджені матеріали права користування земельною ділянкою площею 0.0911 га. для розміщення об`єкту торгівлі на підставі якого Комунальним підприємством «Землевпорядник» складено технічний звіт по передачі земельної ділянки у користування Товариству з обмеженою відповідальністю Культурному центру «Ассоль» за адресою вул. Квітів, 9-а в місті Дніпродзержинську (Кам`янське), Дніпропетровської області. У 2011 році, ТОВ «Землеустрій» проведені землевпорядні роботи та складено технічну документацію, що посвідчує право на земельну ділянку ТОВ КЦ «Ассоль» для розміщення міні-ринку «Дніпробуд» за адресою: [ADDRESS] з кадастровими номерами 1210400000:01:019:0108, 1210400000:01:019:0139. 25.10.2011 року, Позивачем та Дніпродзержинською міською радою (Відповідач- 1) укладено договори оренди землі за №11955 площею 0.0014га. і №11957 площею 0.0897 га. (разом - 0, 0911га.) і строком дії - 10 років. Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 02.03.2004 року власнику ТОВ КЦ «Асоль» видано технічний паспорт на міні-ринок «Дніпробуд», інвентаризаційна справа №28293. У відповідності до змісту Технічного паспорту міні-ринок «Дніпробуд» складається з: торговельного кіоску, літер А-1площею 33.6м2. з прибудовами а-1 площею 10.4м2. і а-1-1 площею 10.3 м2.; торговельного кіоску, літер Б1, що складається з одного приміщення загальною площею 14.9 м2; торговельного кіоску, літер В1, що складається із одного приміщення, площею 15,2м2; Навісів з металевими стійками та асфальтованими підлогами площею: ГІ - 8.4м2. Д1 -21.2м2. El - 17.3м2. 31 - 8.4м2. і1 - 6.3м2. К1-11.3 м2. ПІ - 6.3м2. МІ - 4.3м2. НІ - 3.3м2. Р1-21.4м2. СІ-10,6 м2. ТІ - 17.4м2. Тротуару з асфальтобетонним покриттям. Всього будівель та споруд, оціночною вартістю 107220,00 грн. (сто сім тисяч двісті двадцять гривень). В 2021 році Позивачу за інформацією, що підтверджується листом БТІ (вих.№564 від 14.06.2021 року) стало відомо, що право власності на міні-ринок «Дніпрострой» належним чином не оформлене та не зареєстроване. 26 березня 2021 року, Позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Петриківської селищної ради з заявою про реєстрацію права власності на новозбудоване майно. Але, 01 квітня 2021 року, рішенням №57415926, державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] , в реєстрації права власності на нерухоме майно - міні-ринку «Дніпробуд» за адресою: вул. Квітів, 9а, м. Дніпродзержинськ (Кам`янське) ТОВ КЦ «Ассоль» відмовила з такими зауваженнями та обґрунтуваннями: Наявність за адресою [ADDRESS] , іншого об`єкту нерухомого майна - овочевого павільйону площею 162,6 кв.м., що належить іншій особі, а саме : [PERSON] (Відповідач- 3), приватна власність якого зареєстрована приватним нотаріусом Моісєєнко Денисом Олександровичем, Кам`янський міський нотаріальний округ, 31.10.2019 року. Тобто, після надання Позивачеві дозволів та землевідводу з поштовою адресою [ADDRESS] .; Архівні копії документів завірені з порушенням вимог абзацу сьомого пункту 5 глави 4 розділу XII Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5, а саме, є розбіжності в реквізитах рішення Відповідача 2 за Рішенням №386 «Про затвердження актів державної технічної комісії по прийняттю в експлуатацію об`єктів нерухомості», прийняте 21 грудня 1999 року, а на акті державної технічної комісії про готовність закінченого об`єкту зазначено, що це додаток до рішення Відповідача 2 від 20.12.1999 року №386; Копія Акту не відображає повного тексту документа та не дає змоги встановити особу Замовника будівництва; Договори оренди земельних ділянок по [ADDRESS] не зареєстровані та про них відсутні відомості в Державному земельному кадастрі з кадастровими номерами 1210400000:01:019:0108 і 1210400000:01:019:0139. З метою усунення виявлених державним реєстратором зауважень Позивач 26.05.2021 року звернувся до Відповідача -1 та Відповідача- 2 з заявою про впорядкування адреси нерухомого майна, що належить ТОВ КЦ «Ассоль», але ця заява залишена Відповідачем 1 та Відповідачем 2 без вирішення та розгляду, що розцінюється Позивачем як невизнання його права власності на новозбудовані об`єкти нерухомого майна. Також Позивачу перешкоди вчиняються Відповідачем 1 та Відповідачем 2 щодо надання дозволу на розроблення нового проекту землеустрою. Розбіжність в датах рішення №386 та Акту не підтверджується оскільки і рішення і дата затвердження акту мають однакову дату - 20.12.1999 року, що підтверджується копією рішення та Акту. Замовник будівництва чітко визначений в Акті, графах «Замовник» - Кононенко Михайло Михайлович - директор ТОВ КЦ «Ассоль» з підписом та відбитком печатки на останньому аркуші. Крім того, пунктом 2 рішення №386 записано: дозволити експлуатацію міні-ринку «Дніпробуд» по вул. Квітів,9а товариству з обмеженою відповідальністю КЦ «Асоль» /Кононенко/. Договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 1210400000:01:019:0108 та 1210400000:01:019:0139 були укладені 25.10.2011 року. Закон України «Про Державний земельний кадастр» набув чинності 01.01.2013 року, тобто більш ніж через 2 роки, що пояснює відсутність інформації про вказані земельні ділянки в Державному земельному кадастрі інформація до якого переносилась з паперового носія на електронний. Крім того, у відповідності до ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» «Державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року. Як повідомили Позивача представники земельного кадастру з якихось причин інформація про земельні ділянки з кадастровими номерами 1210400000:01:019:0108 і 1210400000:01:019:0139 в Державному земельному кадастрі не зберіглася, хоча наявність цих ділянок підтверджується договорами оренди, технічною документацією з землеустрою, іншою письмовою інформацією. У відповідності до приписів п.п.9-10, п.б) ч.1 ст.30, п.1-1 ч.1 ст.37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень органів місцевого самоврядування, відповідно, належить: облік нерухомого майна усіх форм власності; 11) прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна у випадках та порядку, встановлених Законом України Про регулювання містобудівної діяльності". Пунктами 6,8 Тимчасового порядку реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №367 від 27.03.2019 року, встановлено, що: «6. ...Рішення про присвоєння або зміну адреси об єкта будівництва, об єкта нерухомого майна відповідно до цього Порядку приймає уповноважений орган містобудування та архітектури. Уповноваженим органом з присвоєння адреси може бути: виконавчий орган сільської, селищної, міської ради - якщо об єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; 8. 3 дати прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта присвоєна відповідно до цього Порядку адреса об`єкта будівництва автоматично вважається адресою об`єкта нерухомого майна та не потребує прийняття додаткових розпорядчих документів відповідними уповноваженими органами з присвоєння адреси.» (але це лише з 2019 року). У даному випадку - це адреса [ADDRESS] , як про це вказано в Рішенні №386 від 20.12.1999 року та Акті державної технічної комісії. Власник овочевого павільйону - Відповідач- 3 не є співвласником міні-ринку і не заявляє вимог щодо цивільних прав на нього, його павільйон не входить до складу міні- ринку та знаходиться від нього на значній відстані на протилежній стороні вулиці, отже підстави для невизнання права власності Позивача на міні-ринок «Дніпробуд», з урахуванням вищевикладеного, відсутні. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 15 липня 2021 року відкрито провадження у справі і постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (т.1 а.с.82). Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року відмовлено директору Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~Культурний центр\~"Ассоль"\~ Рогава\~Р.Д. у задоволенні заяви про забезпечення\~позову. (т.1 а.с.100) Ухвалою суду від 10 грудня 2021 року залучено до участі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Культурний центр "Ассоль" до Кам`янської міської ради, Виконавчого комітету Кам`янської міської ради, [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно та Управління містобудування та архітектури міської ради. (т.1 а.с.120) 27.01.2022 року представник Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Змітриченко Ю.П. подала письмові пояснення третьої сторони по справі, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до\~ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України,\~цивільні права\~та обов`язки\~никають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що передбачені\~цими актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки,\~підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори\~та інші\~правочини.\~Цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~безпосередньо з\~актів цивільного\~законодавства у\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~никають безпосередньо\~з актів\~органів державної\~влади,\~органів влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органів місцевого\~самоврядування.\~Відповідно до\~сі 41\~Конституції України\~кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності.\~Право приватної\~власності набувається\~в порядку,\~визначеному законом.\~Статтею 15\~ЦК України\~передбачено право\~кожної особи\~на захист\~свого цивільного\~права у\~зі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання Кожна\~особа також\~має право\~на захист\~свого інтересу,\~який не\~суперечить загальним\~засадам цивільного\~законодавства.\~Під порушенням\~слід зуміти\~такий стан\~суб`єктивного\~права,\~за якого\~воно зазнало\~протиправного впливу\~з боку\~правопорушника,\~внаслідок чого\~суб`єктивне\~право особи\~зменшилося або\~зникло як\~таке,\~рушення права\~пов`язано\~з позбавленням\~можливості здійснити,\~реалізувати своє\~право повністю\~або частково.\~При цьому\~захист,\~відновлення порушеного\~або оспорюваного\~права чи\~охоронюваного законом\~інтересу відбувається,\~в тому\~числі,\~шляхом звернення\~з позовом\~до суду.\~Позивачем є\~особа,\~яка подала\~позов про\~захист порушеного\~чи оспорюваного\~права або\~охоронюваного законом\~інтересу.\~При цьому\~позивач самостійно\~визначає і\~обґрунтовує в\~позовній заяві,\~у чому\~саме полягає\~порушення його\~прав та\~інтересів,\~а суд\~перевіряє ці\~доводи,\~і залежно\~від встановленого\~вирішує питання\~про наявність\~чи відсутність\~підстав для\~правового дзету.\~Вирішуючи спір,\~суд надає\~об`єктивну\~оцінку наявності\~порушеного права\~чи інтересу\~момент звернення\~до суду,\~а також\~визначає,\~чи відповідає\~обраний позивачем\~спосіб захисту\~рушеного права\~тим,\~що передбачені\~законодавством,\~та чи\~забезпечить такий\~спосіб захисту\~відновлення порушеного\~права позивача.\~Наведена позиція\~ґрунтується на\~тому,\~що під\~захистом права\~розуміється державно-примусова\~діяльність,\~спрямована на\~відновлення порушеного\~права суб`єкта\~правовідносин та\~забезпечення виконання\~юридичного обов`язку\~зобов`язаною\~стороною,\~внаслідок чого\~реально відбудеться\~припинення порушення\~(чи\~оспорювання)\~прав цього\~суб`єкта,\~він компенсує\~витрати,\~що виникли\~у зв`язку\~з порушенням\~його прав,\~або в\~інший спосіб\~нівелює негативні\~наслідки порушення\~його прав.\~Передумовами та\~матеріальними підставами\~для захисту\~права власності\~у судовому\~порядку наявність\~підтвердженого належними\~доказами права\~особи (власності\~або користування)\~щодо -нерухомого\~майна,\~а також\~підтверджений належними\~доказами факт\~порушення цього\~невизнання,\~оспорювання або\~чинення перешкод\~у користуванні,\~користування з\~порушенням законодавства\~-\~без оформлення\~права користування,\~користування з\~порушенням прав\~власника.\~Відповідно до\~ст.\~392\~ЦК України\~особа має\~право звернутися\~до суду\~з позовом\~про визнання\~права власності:\~якщо це\~право оспорюється\~або не\~визнається іншими\~особами (за\~умови,\~що позивач\~не перебуває\~з цими\~особами у\~зобов`язальних\~відносинах,\~оскільки права\~осіб,\~які перебувають\~у зобов`язальних\~відносинах,\~повинні захищатися\~за допомогою\~відповідних норм\~інституту зобов`язального\~права):\~у разі\~втрати ним\~документа,\~який засвідчує\~того право\~власності.\~Вирішуючи спір\~про визнання\~права власності\~на підставі\~ст.\~392\~ЦК України\~суд враховує,\~що а\~змістом вказаної\~статті судове\~рішення не\~породжує право\~власності,\~а лише\~підтверджує наявне\~у позивача\~право власності,\~набуте раніше\~на законних\~підставах,\~якщо відповідач\~не визнає,\~заперечує або\~оспорює його.\~Отже,\~передумовами та\~матеріальними підставами\~для захисту\~права власності\~у судовому\~порядку,\~зокрема у\~визначений спосіб,\~є наявність\~підтвердженого належними\~доказами права\~власності особи\~щодо майна,\~право власності\~яке оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою,\~з також\~підтверджене належними\~доказами порушення\~(невизнання\~або оспорювання)\~цього права\~на спірне\~майно іншою\~особою. Зазначає,\~що судове\~рішення за\~загальним правилом\~не є\~підставою виникнення\~права власності.\~У своїй\~позовній заяві\~позивач просить\~суд здійснити\~захист свого\~порушеного права\~шляхом визнання\~права власності\~на нерухоме\~майно.\~Таким чином,\~звертаючись до\~суду з\~вимогами щодо\~визнання права\~власності на\~об`єкти\~нерухомого майна\~визначені у\~прохальній частині\~позову позивач\~фактично просить\~встановити певний\~юридичний факт,\~який мав\~місце у\~минулому.\~Проте,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів.\~Право власності\~вважається набутим\~правомірно,\~якщо інше\~прямо не\~випливає із\~закону або\~незаконність набуття\~права власності\~не встановлена\~судом (ст.\~328\~ЦК України).\~Згідно із\~п.\~3.,\~п.\~4\~ст.\~334\~ЦК України,\~право власності\~на майно\~за договором,\~який підлягає\~нотаріальному посвідченню,\~виникає у\~набувача з\~моменту такого\~посвідчення або\~з моменту\~набрання законної\~сили рішенням\~суду про\~визнання договору,\~не посвідченого\~нотаріально,\~дійсним.\~Права на\~нерухоме майно,\~які підлягають\~державній реєстрації,\~виникають з\~дня такої\~реєстрації відповідно\~до закону.\~За приписами\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державній\~реєстрації прав\~підлягає,\~в тому\~числі право\~власності на\~нерухоме майно.\~Таким чином\~передумовами та\~матеріальними підставами\~для захисту\~права власності\~у судовому\~порядку є\~наявність підтвердженого\~належними доказами\~як права\~власності на\~майно,\~яке оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою,\~так і\~порушення (невизнання\~або оспорювання)\~цього права\~на спірне\~майно.\~Така правова\~позиція відповідає\~висновкам у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~19.05.2020\~по справі\~№ 916/1608/18,\~а також\~висновкам Касаційного\~господарського суду\~у складі\~Верховного Суду,\~викладеним у\~його постановах\~від 02\~травня 2018\~року у\~справі №\~914/904/17,\~від 27\~червня 2018\~року у\~справі №\~8186/17\~та від\~11\~квітня 2019\~року у\~справі №\~910/8880/18,\~щодо застосування\~норм права\~у подібних\~правовідносинах.\~Отже,\~необхідною умовою\~захисту права\~власності шляхом\~його визнання\~служить підтвердження\~позивачем своїх\~прав на\~майно.\~Це може\~випливати із\~представлених позивачем\~правовстановлюючих документів.\~Проте,\~позивач в\~обґрунтування своїх\~вимог,\~надав суду\~«копію Акту\~державної технічної\~місії про\~готовність закінченого\~будівництвом об`єкту\~до експлуатації»\~датовану 06.12.1999\~про те,\~що «\~...Цей\~акт може\~бути підставою\~для реєстрації\~у відповідних\~органах колективної\~або приватної\~власності юридичних,\~або фізичних\~осіб,\~а також\~державних органах\~статистики .\~.».\~Проте,\~починаючи з\~06.12.1999\~року позивач\~не здійснив\~таку реєстрацію. Отже, наявність копії такого Акту не є безспірною ознакою його права власності. Більш того, відповідно до АКТУ обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 21.01.2022 року складеного Відділом самоврядного контролю Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради «...Кількість, розміри та розташування металевих об`єктів не відповідає кількості, розмірам та розташуванню об`єктів, зазначених у технічному паспорті БТІ та є ТИМЧАСОВИМИ СПОРУДАМИ». Отже, об`єкти, на які позивач визнає право власності за вказаною адресою, не є капітальними спорудами, тому відносяться до тимчасових споруд, що унеможливлює набуття права власності на них. У випадках, передбачених законодавством України, встановлено необхідність проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Саме з проведенням такої державної реєстрації пов`язується момент виникнення права власності на нерухоме майно. Так, ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 334 ЦК України). Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких І є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Визначення нерухомого майна уст. 181 ЦК України є узагальненим та характеризує нерухоме майно за трьома основними ознаками, які повинні бути притаманні тому чи іншому об`єкту при визначенні його належності до нерухомого майна, а саме: розташування на земельній ділянці; переміщення неможливе без його знецінення; переміщення неможливе без зміни його призначення. Також, така норма кореспондується у ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Аналогічне визначення тимчасової споруди закріплене також у п. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіональною розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.201 і № 244, згідно якого тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Згідно ч. 4 ст. 5 вказаної о Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Відповідно до даних, що надав Позивач спірне майно не має фундаменту, що робить можливим їх вільне переміщення без знецінення та зміни призначення. Отже, торгівельні кіоски є тимчасовими (некапітальним) спорудами, що підтверджено документами, які маються в матеріалах справи, то спірне майно взагалі не має реєструватись в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як це визначено вимогами ч, 4 ст. 5 Закону. Отже, надані позивачем докази не можуть слугувати підтвердженням права власності. Таким чином, позивач фактично звернувся до суду з вимогою про встановлення певного факту, що виходить за межі повноважень цивільних судів, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників цивільних відносин. Заявлена позивачем вимога про встановлення певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в цивільному суді, оскільки ця вимога є нічим іншим як встановлення факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися цивільними судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі відсутній спір про право. А, отже, цивільні суди можуть встановлювати наявність чи відсутність певних фактів, здійснюючи розгляд спорів про право. У зв`язку з тим, що подана позовна заява не відповідає меті такого позову, оскільки спір відсутній у даних правовідносинах, такий позов не може підлягати задоволенню. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності і спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. За вказаних встановлених фактичних обставин та на підставі наведених правових норм, позов про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно не може підлягати задоволенню, оскільки у позивача не виникло право власності на об`єкти нерухомого майна, то порушення права власності як такого не відбулося. Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України, є універсальним та не обмежується. Позивачем не доведено порушення його прав за захистом яких відбулось звернення. Можливість виникнення права власності, за рішенням суду, у даному випадку, не передбачено, а стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, і підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Докази позивача не підтверджують доведеність обставин, на які посилається останній, та є не достовірними, оскільки, згідно Акту відділу самоврядного контролю від 21.01.2022 «Фактично на момент візуального обстеження, на земельній ділянці площею 0,0897 га (договір оренди земельної ділянки від 25.10.2011 №11957), за адресою: [ADDRESS] , в межах земельної ділянки, відповідно до план-схеми земельної ділянки, розміщено одноповерхову будівлю з червоної цегли (А-1, а-1, а-1 у технічному паспорті на міні-ринок "Дніпробуд", виготовлений ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 02.03.2004 №156), металеві тимчасові споруди та бетонні конструкції (прилавки). Кількість, розміри та розташування металевих об`єктів не відповідає кількості, розмірам та розташуванню об`єктів, зазначених у технічному паспорті БТІ та є тимчасовими спорудами. Земельна ділянка площею 0,0014 га (договір оренди земельної білянки від 25.10.2011 №11955) вільна від будь-яких будівель та споруд. Будівля з червоної цегли (В-1 у технічному паспорті на міні-ринок "Дніпробуд. виготовлений ОКП «Лніпродзержинське БТІ» від 02.03.2004 №156) розмішена за межами земельної ділянки площею 0,0014 га. наданої у користування ТОВ культурний центр «АССОЛЬ» відповідно до договору оренди земельної ділянки від 25.10.2011 №11955. Документи на користування земельними ділянками площами 0,0897 га та 0,0014 га за адресою: [ADDRESS] не оформлені, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.» Таким чином, Позивач намагається в незаконний спосіб отримати право власності на об`єкти, які знаходяться поза межами земельної ділянки та які є тимчасовими спорудами, що унеможливлює набуття Позивачем права власності на нерухоме майно. Отже, право власності як і будь-яке інше суб`єктивне право виникає при наявності певних юридичних фактів, конкретних життєвих обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Підстави виникнення права власності поділяються на первісні та похідні До первісних підстав відносяться ті способи, за якими право власності виникає на річ вперше або незалежно від волі попередніх власників: новостворене майно (ст. 331), переробка речі (ст. 332), привласнення загальнодоступних дарів природи (ст. 333), безхазяйна річ (ст. 335), набуття права власності на рухому річ, від якої власник відмовився (ст. 336), знахідка (ст. 338), бездоглядна домашня тварина (ст. 341), скарб (ст. 343), набувальна давність (ст. 344), викуп пам`ятки історії та культури (ст. 352), реквізиція (ст. 353), конфіскація (ст. 354). До похідних відносяться ті підстави, за якими право власності на річ виникає за волею попереднього власника (цивільні правочини, спадкування за законом і за заповітом). Проте, не встановлено жодних з вище перелічених підстав набуття позивачем права власності на відповідне нерухоме майно. Належних доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що таке майно є власністю позивача, останнім до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься. Факти порушення, невизнання чи заперечення прав позивача відповідачем або створення неможливості реалізації свого права власності - в матеріалах справи відсутні, оскільки з матеріалів справи вбачається, що право власності на майно у Позивача не виникло. Більш того, в обґрунтування позовних вимог Позивачем не надано жодних доказів наявності у останнього права власності на вказане майно. Як вбачається із доданої копії Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації від 06.12.1999 відсутній перелік та характеристики будівель та споруд розміщених у міні-ринку, що унеможливлює встановити об`єкти нерухомого майна, по яким було прийняте рішення державної технічної комісії про готовність до вводу в експлуатацію. Таким чином позивач намагається в судовому порядку визнати право власності на об`єкти, які є тимчасовими спорудами та не мають ознак нерухомого майна. Вказаний Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації не дає змоги встановити набуття майнових прав Позивача на нерухоме майно. Отже, підприємством мало б бути підтверджено у судовому порядку своїх прав на майно, шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах. Таким чином, враховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на об`єкт. Водночас з огляду доказів, що надаються позивачем не встановлено жодних з вище перелічених підстав набуття підприємством права власності на відповідне «нерухоме» майно. Належних доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що майно є власністю підприємства, останнім до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься, що і повинно стати підставою для відмови у задоволенні позову. У підприємства повинно було набуте право власності на певне майно, та право власності підприємством за приведеними об`єктами не зареєстровано тобто де-юре він не є власником майна. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює явність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом базування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може гуртуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, \~ \~ \~ \~а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, у позовній заяві не міститься жодних обґрунтованих доводів, які б свідчили про належність позивачу на будь-якій правовій підставі цього майна. Більш того, в силу вимог ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проведенню державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна має передувати прийняття його до експлуатації. Порядок прийняття об`єктів будівництва до експлуатації визначений ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Навіть для державної реєстрації права власності на об`єкт будівництва, право на який визнано за рішенням суду, згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 09.2011 № 461, об`єкт приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. У даному випадку у позивача відсутній документ, що підтверджує прийняття об`єктів, визначених у прохальній частині позову до експлуатації. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок виключно у наступному порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Тобто, намагаючись зареєструвати право власності на такі об`єкти, позивач фактично оминає законодавчо встановлену процедуру будівництва, чим позбавляє контролюючі органи можливості будь-якого реагування. Підсумовуючи наведене, можна дійти до висновку, що для державної реєстрації права власності на новозбудований або реконструйований об`єкт до державного реєстратора надається документ, що підтверджує прийняття такого об`єкту до експлуатації. Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦКУ, частина перша статті З ЦПКУ). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як зазначено у пункті 12 вказаної вище постанови Пленуму, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Отже, обов`язковою умовою для вирішення судом спору щодо визнання права власності об`єкт самочинного будівництва є відсутність рішення компетентного органу про прийняття забудови до експлуатації або незаконність такого рішення. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право стійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право користування земельною ділянкою виникає, саме з моменту державної реєстрації їх прав. Крім того, об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом Стаття 792 Цивільного кодексу України, стаття 17 Закону України "Про оренду землі"). Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно з частинами 1,5 ст.6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Будь-яких доказів державної реєстрації права користування земельними ділянками за договорами оренди земельними ділянками за адресою [ADDRESS] Позивачем не подано та в державному реєстрі речових прав відомості, щодо державної реєстрації права користування відповідними земельними ділянками за договорами оренди земельної ділянки відсутні. Позивач не вчинив дій, щодо державної реєстрації права користування земельними ділянками. Всупереч встановлених вимог, щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки. Позивач відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" такої реєстрації не здійснив, що в свою чергу підтверджує про відсутність у Позивача права оренди земельними ділянками, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Більш того, відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з вимогами частин першої, третьої, четвертої, дев`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає . визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Однак, як вбачається з матеріалів справи, Позивачем додані копії договорів №№ 11957,11955 оренди земельними ділянками від 25.10.2011, в яких відсутні кадастрові номери земельних ділянок, про що можна дійти висновку про не сформованість земельних ділянок, як об`єкта цивільних прав. Матеріалами справи підтверджується, що земельні ділянки не пройшли державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі (відсутня інформація у Публічній кадастровій карті) та право оренди земельними ділянками, що розташовані за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. У даній справі земельні ділянки не є сформованими у розумінні статті 79-1 ЗК України. \~ \~ \~ \~09.02.2022 року представник Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради Яременко Є.І. подав письмові пояснення, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. \~ \~ \~ \~16.02.2022 року директор ТОВ КЦ «Ассоль» Рогава Р.Д. подав відповідь на пояснення Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, в якому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 24.05.2022 року директор ТОВ КЦ «Ассоль» Рогава Р.Д. подав відповідь на пояснення Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, в якому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 17 липня 2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Витребувано від Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» інформацію чи було зареєстровано право власності на ім`я [PERSON] на овочевий павільйон за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7 т.2) Представники ТОВ КЦ «Ассоль» Рогава Р.Д., [PERSON] , Жуковський В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в позові. \~ \~ \~ \~Представник Кам`янської міської ради та виконавчого комітету Кам`янської міської ради Богата М.М. в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить проводити судові засідання по зазначеній справі без представника Кам`янської міської ради та виконавчого комітету Кам`янської міської ради. При винесенні рішення просить врахувати надані пояснення третіми особами, оскільки предмет заявленого позову відноситься до їх безпосередніх повноважень як виконавчих органів Кам`янської міської ради. (а.с.179 т.1) \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог ТОВ ЦК «Ассоль» про визнання права власності на міні-ринок «Дніпробуд». \~ \~ \~ \~ Представник третьої особи Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації на нерухоме майно Кам`янської міської ради у Дніпропетровській області Змітриченко Ю.П. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених нею в письмових поясненнях третьої особи. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради Тарасюк О.Л. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених в письмових поясненнях третьої особи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ Культурний Центр "Ассоль" зареєстроване 25.06.1993 року, вид діяльності: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. (а.с.11-12 Т.1) Згідно Протоколу № 1 Зборів учасників ТОВ КЦ "Ассоль" призначений директором Рогава Р.Д.(а.с.13 Т.1) 04.07.2012 року Протоколом № 1/2017 затверджений Статут ТОВ "Ассоль" (нова редакція) . (а.с.14-16 Т.1) Згідно архівного витягу від 25.01.2021 року Р-12/02-13 затверджено акти державної технічної комісії по прийняттю в експлуатацію міні-ринку "Дніпробуд" по вул.Квітів, 9а, дозволено експлуатацію міні-ринку "Дніпробуд" по вул. Квітів, 9а ТОВ КЦ "Асоль"....(а.с.17 Т.1) Державною технічною комісією складений Акт про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатацію. (а.с.19-22 Т.1) Виготовлений Технічний звіт по передачі земельної ділянки у користування товаристу з обмеженою відповідальністю культурному центру "Ассоль" по вулиці Квітів,9-а в місті Дніпродзержинстку Дніпропетровської області на замовлення ТОВ КЦ "Ассоль" згідно Договору від 10.05.2000 року (а.с.24-59 Т.1) Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01 квітня 2021 року державним реєстратором Сизаревою І.О. було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на будівлю, що розташований [ADDRESS] , за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальістю культурний центр "Ассоль".(а.с.60-61 Т.1) Згідно до Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкт житлової нерухомості- овочевий павільйон за адресою: [ADDRESS] зареєстровано право власності на 1/2 частину за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину. (а.с.62-63 Т.1) Згідно відповіді ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації " від 14.06.2021 року відсутні дані про реєстрацію права власності на міні-ринок "Дніпробуд" по [ADDRESS] .(а.с.64 Т.1) 05.04.2021 року надано відповідь на звернення директора ТОВ КЦ "Ассоль" щодо розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою"(а.с.66-68, 69-79 Т.1) 21.01.2022 року Складений Акт обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки ТОВ КЦ "Ассоль" (а.с.142-148 Т.1) 14.07.2021 року Державним підприємством "ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКЦИВІЛЬПРОЕКТ" видано Технічну інвентаризацію № 1282 Товариства з обмеженою відповідальністю Культурний центр "Ассоль". (а.с.202-215 Т.1) Пакет документів на овочевий павільйон по вулиці Квітів,9а в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області- Технічний паспорт, Договір № 350 купівлі-продажу інвентарного об`єкту на аукціоні від 02 жовтня 1996 року, Договори купівлі-продажу частки овочевого павільйону від 09.09.1999 рорку, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.10.2019 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія Свідоцтва про смерть.(а.с.10-23 Т.2) Технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами Міні-ринок "Дніпробуд".(а.с. 41-80 Т.2) Згідно відповіді Начальника управління містбудування та архітектури міської ради- головного архітектора міста Ю.Саєнко виявлені неповні або недостовірні відомості, що підтверджено документально, а саме: документи на користування земельними ділянками площами 0,0897 га та 0,0014 га за адресою: [ADDRESS] не оформлені; об`єкти, на які ТОВ Культурний центр "АССОЛЬ" намагається в судовому порядку визнати право власності, знаходяться поза межами земельної ділянки та є тимчасовими спорудами та не мають ознак нерухомого майна. (а.с.101-102, 103-109 Т.2) Згідно наданної інформації віж 13.10.2022 року надані запитувані документи, а саме: Реєстраційна справа № 12452 договору оренди земельної ділянки по [ADDRESS] , орендар: [PERSON] , [PERSON] .(а.с.125-136 Т.2) Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2009 року у справі №12/10-09 за позовом ТОВ КЦ «Ассоль» до ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації, третя особа: Дніпродзержинська міська рада про визнання права власності в частині позовних вимог щодо визнання права власності на міні-ринок «Дніпробуд», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відмовлено. В частині позовних вимог щодо зобов`язання БТІ зареєструвати право власності на зазначене вище нерухоме майно за позивачем провадження у справі припинено. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.04.2009 року у справі № 12/10-09 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю культурний центр «Ассоль» м. Дніпродзержинськ, - залишена без задоволення. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2009 року у справі №12/10-09 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 19.08.2009 року у справі №12/10-09 касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю культурний центр «Ассоль» - залишена без задоволення. постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.04.2009 року у справі №12/10-09 залишена без змін. Вказаною Постановою встановлено, що 20.12.1999р. рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 386 введено в експлуатацію міні-ринок "Дніпробуд", розташований по вул. Квітів, 9а у м. Дніпродзержинську. 12.09.2000р., на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 21.08.2000р. № 328, між Дніпродзержинською міською радою та позивачем укладено договір на право тимчасового, користування землею, за яким позивачеві надано у тимчасове довгострокове користування, на десять років, земельну ділянку загальною площею 0,0911га. по [ADDRESS] для розміщення об`єкту торгівлі. 30.10.2000р. зазначений договір зареєстровано за № 000622. 08.11.2008р. відповідачем було проведено технічну інвентаризацію нерухомого майна розташованого по [ADDRESS] , за результатами якої встановлено наявність самовільно збудованого позивачем нерухомого майна. Відповідачем після проведення 08.11.2008р. технічної інвентаризації міні-ринку Дніпробуд, як комплексу нерухомого майна, у технічному паспорті зазначено, що позивачем при будівництві торговельного кіоску В1 загальною площею 13,0м самовільно зайнято земельну ділянку площею 4м2. Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що особа має право звернутися до господарського суду за захистом свого права, яке порушено іншою особою. Як випливає з позову та обставин встановлених господарським судом попередніх інстанцій, позивач вважає, що відповідач порушує його право власності, оскільки відмовляється зареєструвати об`єкт права власності позивача. Відповідно до пункту 5 Розділу V Прикінцевих положень Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації. Оскільки відповідач є комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації, то на нього прикінцевими положеннями Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень покладено реєстрацію об`єктів нерухомості. Порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно встановлений ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, ч.3 якої встановлено: "Державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об`єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав". Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що державній реєстрації підлягають заявлені речові права за наявності відповідних документів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вже було зазначено, господарським судом встановлено, що позивач просить визнати його власником відповідного майна, тому що відповідач відмовляється зареєструвати зазначене майно, оскільки не визнає позивача власником цього майна. Враховуючи, що відповідач, відповідно до приписів вищенаведених правових норм, здійснює реєстрацію права власності за наявністю відповідних документів, що підтверджують право власності, то відповідач у даних правовідносинах не порушує право власності позивача. За таких обставин, господарський суд попередніх інстанцій дійшов правомірного висновку щодо відсутності порушення відповідачем права власності позивача у даних правовідносинах. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. \~ \~ \~ \~Вислухавши сторони, вивчивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права): у разі втрати ним документа, який засвідчує того право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України суд враховує, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності яке оспорюється або не визнається іншою особою, з також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно іншою особою. У своїй позовній заяві позивач просить суд здійснити захист свого порушеного права шляхом визнання права власності на нерухоме майно. Таким чином, звертаючись до суду з вимогами щодо визнання права власності на об`єкти нерухомого майна визначені у прохальній частині позову позивач фактично просить встановити певний юридичний факт, який мав місце у минулому. Проте, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно із п. 3., п. 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає, в тому числі право власності на нерухоме майно. Таким чином передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 по справі № 916/1608/18, а також висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Отже, необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. Проте, позивач в обґрунтування своїх вимог, надав суду «копію Акту державної технічної місії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації» датовану 06.12.1999 про те, що « ...Цей акт може бути підставою для реєстрації у відповідних органах колективної або приватної власності юридичних, або фізичних осіб, а також державних органах статистики . .». Проте, починаючи з 06.12.1999 року позивач не здійснив таку реєстрацію. Отже, наявність копії такого Акту не є безспірною ознакою його права власності. Більш того, відповідно до АКТУ обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 21.01.2022 року складеного Відділом самоврядного контролю Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради «...Кількість, розміри та розташування металевих об`єктів не відповідає кількості, розмірам та розташуванню об`єктів, зазначених у технічному паспорті БТІ та є ТИМЧАСОВИМИ СПОРУДАМИ». Згідно відповіді Начальника управління містбудування та архітектури міської ради- головного архітектора міста Ю.Саєнко від 17.08.2022 року виявлені неповні або недостовірні відомості, що підтверджено документально, а саме: документи на користування земельними ділянками площами 0,0897 га та 0,0014 га за адресою: [ADDRESS] не оформлені; об`єкти, на які ТОВ Культурний центр "АССОЛЬ" намагається в судовому порядку визнати право власності, знаходяться поза межами земельної ділянки та є тимчасовими спорудами та не мають ознак нерухомого майна. (а.с.101-102, 103-109 Т.2) Отже, об`єкти, на які позивач визнає право власності за вказаною адресою, не є капітальними спорудами, тому відносяться до тимчасових споруд, що унеможливлює набуття права власності на них. У випадках, передбачених законодавством України, встановлено необхідність проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Саме з проведенням такої державної реєстрації пов`язується момент виникнення права власності на нерухоме майно. Так, ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 334 ЦК України). Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Визначення нерухомого майна уст. 181 ЦК України є узагальненим та характеризує нерухоме майно за трьома основними ознаками, які повинні бути притаманні тому чи іншому об`єкту при визначенні його належності до нерухомого майна, а саме: розташування на земельній ділянці; переміщення неможливе без його знецінення; переміщення неможливе без зміни його призначення. Також, така норма кореспондується у ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Аналогічне визначення тимчасової споруди закріплене також у п. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіональною розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.201 і № 244, згідно якого тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Згідно ч. 4 ст. 5 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Відповідно до даних, що надав Позивач спірне майно не має фундаменту, що робить можливим їх вільне переміщення без знецінення та зміни призначення. Отже, торгівельні кіоски є тимчасовими (некапітальним) спорудами, що підтверджено документами, які маються в матеріалах справи, то спірне майно взагалі не має реєструватись в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як це визначено вимогами ч, 4 ст. 5 Закону. Отже, надані позивачем докази не можуть слугувати підтвердженням права власності. Таким чином, позивач фактично звернувся до суду з вимогою про встановлення певного факту, що виходить за межі повноважень суду, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників цивільних відносин. Заявлена позивачем вимога про встановлення певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в цивільному суді, оскільки ця вимога є нічим іншим як встановлення факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися цивільними судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі відсутній спір про право. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності і спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. За вказаних встановлених фактичних обставин та на підставі наведених правових норм, позов про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно не підлягає задоволенню, оскільки у позивача не виникло право власності на об`єкти нерухомого майна, і як наслідок, порушення права власності як такого не відбулося. Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України, є універсальним та не обмежується. Можливість виникнення права власності, за рішенням суду, у даному випадку, не передбачено, а стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, і підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Докази позивача не підтверджують доведеність обставин, на які посилається останній, та є не достовірними, оскільки, згідно Акту відділу самоврядного контролю від 21.01.2022 «Фактично на момент візуального обстеження, на земельній ділянці площею 0,0897 га (договір оренди земельної ділянки від 25.10.2011 №11957), за адресою: [ADDRESS] , в межах земельної ділянки, відповідно до план-схеми земельної ділянки, розміщено одноповерхову будівлю з червоної цегли (А-1, а-1, а-1 у технічному паспорті на міні-ринок "Дніпробуд", виготовлений ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 02.03.2004 №156), металеві тимчасові споруди та бетонні конструкції (прилавки). Кількість, розміри та розташування металевих об`єктів не відповідає кількості, розмірам та розташуванню об`єктів, зазначених у технічному паспорті БТІ та є тимчасовими спорудами. Земельна ділянка площею 0,0014 га (договір оренди земельної білянки від 25.10.2011 №11955) вільна від будь-яких будівель та споруд. Будівля з червоної цегли (В-1 у технічному паспорті на міні-ринок "Дніпробуд. виготовлений ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 02.03.2004 №156) розміщена за межами земельної ділянки площею 0,0014 га. наданої у користування ТОВ культурний центр «АССОЛЬ» відповідно до договору оренди земельної ділянки від 25.10.2011 №11955. Документи на користування земельними ділянками площами 0,0897 га та 0,0014 га за адресою: [ADDRESS] не оформлені, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.» Отже, право власності як і будь-яке інше суб`єктивне право виникає при наявності певних юридичних фактів, конкретних життєвих обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Належних доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що таке майно є власністю позивача, останнім до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься. Позивачем не надано жодних доказів наявності у останнього права власності на вказане майно. Як вбачається із доданої копії Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації від 06.12.1999 відсутній перелік та характеристики будівель та споруд розміщених у міні-ринку, що унеможливлює встановити об`єкти нерухомого майна, по яким було прийняте рішення державної технічної комісії про готовність до вводу в експлуатацію. Таким чином, враховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на об`єкт. Належних доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що майно є власністю підприємства, позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed