Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У січні 2022 року [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вищевказаною позовною заявою КП «ЖКС «Хмельницький». Позовними вимогами позивачі визначили : - встановлення факту відсутності заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів з 01.01.2003 р. по 31.12.2021 р.; - визнання дії КП «ЖКС «Хмельницький» неправомірними щодо нарахування за послуги ТОВ «СОЮЗ», КР «Одескомунтранс, ТОВ «Раф-Плюс» з вивезення твердих побутових відходів за період з 01.01.2003 р. по 31.12.2021 р. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що проживає за адресою [ADDRESS] разом з неповнолітній сином [PERSON] , який є власником спірної квартири. Остання стверджувала, що КП «ЖКС «Хмельницький» за період 01.01.2003 року по 2021 року не вірно нарахована плата за вивезення твердих побутових відходів. Протиправні дії відповідача позивач вважає незаконними. Крім того, позивач зазначила, що вона повністю оплатила надані послуги. Інші процесуальні дії у справі Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 05.01.2022 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді 06.01.2022 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 10.01.2022 року позов було залишено без руху. 26.01.2022 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2022 року відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2022 року було об`єднано матеріали цивільних справ за позовом [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] до КП «ЖКС «Хмельницький» про встановлення факту відсутності заборгованості за надання комунальних послуг та визнання дій неправомірними №521/317/22, за позовом [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] до КП «ЖКС «Хмельницький» про встановлення факту відсутності заборгованості за надання комунальних послуг та визнання дій неправомірними №521/2706/22 в одне провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2022 року позовну заяву в частині вимог [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] до КП «ЖКС «Хмельницький» про встановлення факту відсутності заборгованості за послуги водопостачання і водовідведення та визнання дій неправомірними було залишено без розгляду. Заяви (клопотання) учасників справи У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про підтримання позовних вимог, в якій просила також розглядати справу у її відсутність, а також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач не забезпечив явку свого представника до судового засідання, про розгляд справи повідомлений судом належним, причин неявки не повідомив, відзиву на позов суду не надав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 31.07.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В. № 2739, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №7370027 від 31.07.2013 року. Позивачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідка Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про склад сім`ї від 29.12.2021 року. Згідно розрахунків КП «ЖКС «Хмельницький» за період 1.01.2003 року по 2021 рік послуги з вивезення твердих побутових відходів розраховані виходячи із встановленні суми в сумі з однієї особи, яка мешкає у багатоквартирних житлових будинках. Розмір оплати за вивезення сміття встановлено рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.12.2000 р. за № 810 "Про тимчасові норми накопичення твердих побутових відходів для об`єктів м. Одеси" були затверджені норми накопичення твердих побутових відходів для об`єктів м. Одеси, рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.12.2006р. за № 910 "Про встановлення норм накопичення твердих побутових відходів для об`єктів м. Одеси та додатку до нього, були встановлені норми накопичення великогабаритних відходів, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.11.2008р. за № 1285 з 1.01.2009р. були встановлені тарифи з вивезення твердих побутових відходів для населення в розмірі 6,50 грн. (з ПДВ) на одного мешканця у місяць, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.05.2015 року, за № 143 затверджений тариф для населення м. Одеси, яке проживає в багатоквартирних житлових будинках у розмірі 11,50 грн/мес. на 1 людину (з ПДВ), рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.07.2018 р.. за № 316 затверджений тариф для населення м. Одеси, яке проживає в багатоквартирних житлових будинках у розмірі 17,11 грн/мес. на 1 людину, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.01.2021 р. за № 23 затверджений тариф для населення м. Одеси, яке проживає в багатоквартирних житлових будинках у розмірі 18,70 грн/мес. на 1 людину (з ПДВ). Рішеннями виконавчого комітету Одеської міськради від 25.11.2008р. за № 1285, 28.05.2015р. за № 143 28.04.2016р. за № 100, 26.07.2018р. за № 316, 31.10.2019р. за № 380 були встановлені виконавці послуги з вивезення твердих побутових відходів, а саме: ТОВ "Союз", КП "Одескомунтранс". Водночас судом встановлено, що по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відповідачем здійснено розрахунок заборгованості з вивезення твердих побутових відходів з розрахунку на 4 осіб, пільги - 0 %. Згідно довідки про склад сім`ї від 04.05.2006 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2021 року визнано факт того, що [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з лютого місяця 2005 року. Рішення суду набрало законної сили 04.12.2021 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. За статтею 5 вищевказаного закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга, послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема: - прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території - виконання санітарно-технічних робіт - обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем) - утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; - інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. В порядку статті 14, п.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні підприємства в Україні надають послуги з утримання будинків, споруд прибудинкових територій по тарифам, затвердженим органом місцевого самоврядування. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3 ст.20 Закону). Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Позивач зазначає, що відповідач здійснює неправомірне нарахування заборгованості з оплати послуги з вивезення твердих побутових відходів за період з 01.01.2003 р. по 31.12.2021 р. виходячи із кількості 4 осіб, що мешкають за адресою: [ADDRESS] , В свою чергу, суд зазначає що відповідач взагалі не скористався своїм право на подачу відзиву на позов, зокрема не надав доказів в підтвердження правильності нарахованою відповідачем заборгованості вивезення твердих побутових відходів за період з 01.01.2003 р. по 31.12.2021 р., за наявності підстав, зазначених позивачем у позові. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2021 року визнано факт того, що [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з лютого місяця 2005 року. Рішення суду набрало законної сили 04.12.2021 року. Таким чином, розрахунок заборгованості послуги з вивезення твердих побутових відходів має розраховуватись виходячи із кількості осіб, які мешкали за адресою: [ADDRESS] , з лютого місяця 2005 року, а саме 2 особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача з нарахування заборгованості з оплати послуги з вивезення твердих побутових відходів виходячи із кількості 4 осіб, що мешкають за адресою: [ADDRESS] , є безпідставними і такими, що порушують права [PERSON] щодо незаконного нарахування боргу, а тому позовна вимога про визнання дії КП «ЖКС «Хмельницький» неправомірними щодо нарахування за послуги ТОВ «СОЮЗ», КР «Одескомунтранс, ТОВ «Раф-Плюс» з вивезення твердих побутових відходів за період з 01.01.2003 р. по 31.12.2021 р., підлягає задоволенню. Разом з цим не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про встановлення факту відсутності заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів з 01.01.2003 р. по 31.12.2021 р. з огляду на наступне. Так, відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. У той же час статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...". Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У розумінні норм процесуального права України особа, визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства. Однак, з урахуванням наведених норм не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позовних вимог щодо встановлення факту відсутності заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів. З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси за заявою КП ЖКС «Хмельницький» видано судовий наказ № 521/19336/20 про стягнення з [PERSON] на користь КП ЖКС «Хмельницький» заборгованості за надані послуги за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 66416 грн. 23.06.2021 року ухвалою Малиновським районним судом м. Одеси у справі № 521/19336/20 вказаний судовий наказ скасовано. При цьому, в ухвалі зазначено, що заява [PERSON] обґрунтована тим, що між сторонами відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг, тому між ними наявний спір про право. Скасування судового наказу унеможливлюють повторне звернення з такою самою заявою в порядку наказного провадження, але не перешкоджають пред`явленню позову. Отже, з вищенаведеного вбачається, що ухвала Малиновським районним судом м. Одеси у справі № 521/19336/20 від 23.06.2021 року, не встановлює жодних преюдиційних фактів щодо учасників цієї справи, в розумінні приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, а лише підтверджує те, що між [PERSON] та КП ЖКС «Хмельницький» існує спір щодо заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами, який підлягає вирішенню за правилами позовного провадження. Саме у даній справі предметом судового дослідження були обставини правомірності нарахування боргу за послуги з поводження з побутовими відходами. В матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення відповідача з позовом про стягнення суми заборгованості з позивача. Отже, на момент звернення [PERSON] з зазначеним позовом до суду відсутнє право, що підлягає судовому захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року по справі №925/642/19 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі № 916/1415/19. При цьому, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг. Позивач [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до відповідача з актом-претензією відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо вона вважає, що відповідач порушує її права. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Позивачка [PERSON] є інвалідом 2 групи, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial