Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

25.10.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, (а.с., 1 - 3), в прохальній частині якої позивачка просила суд винести судове рішення, на підставі якого: 1. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно, з дня подачі заяви про стягнення аліментів на період навчання дитини, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині рішення обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права: - [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі Відповідач) перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2004 року по 21 грудня 2007 року. Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають повнолітню дитину, а саме, - [PERSON] , [INFO] . На даний час Позивач та Відповідач проживають окремо, спільний син проживає з Позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно з довідкою, виданою Ржищівським фаховим коледжом будівництва та економіки від 14 жовтня 2022 року № 88, [PERSON] є студентом 3 курсу коледжу денної форми навчання. В коледжі навчається за державним замовленням. Термін навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року. Частиною 1 ст. 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв 'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Оскільки спільний з Відповідачем син продовжує навчання, він позбавлений можливості працювати, самостійно себе забезпечувати та потребує матеріальної допомоги від батьків. Відповідач допомоги в утриманні спільного з Позивачем сина не надає, а тому існує об`єктивна необхідність у покладенні на Відповідача обов`язку зі сплати аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника ачіментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Отже, виходячи з положень статті 199 Сімейного кодексу України, Відповідач зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину - [PERSON] , який навчається, до закінчення навчання або до досягнення ним двадцяти трьох років. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі-Постанова Пленуму ВСУ) за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментір на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У постанові від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 Верховний Суд, встановивши, що дочка відповідача на день звернення до суду з позовом не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, не була заміжньою, дійшов висновку, що навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Таким чином, Верховний Суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18. але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно з постановою Верховного Суду у справі № 459/1381/18 від 12.09.2019 р., тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2018 року у справі №622/373/16ц. Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. При цьому наявність матеріальної допомоги від одного з батьків (Позивача) не свідчить про достатність такої допомоги і не звільняє Відповідача від обов`язку брати в участь в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, поряд з іншим із батьків. Отже, наявні усі підстави для стягнення з Відповідача аліментів на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання, з дня пред`явлення позову, на період навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Виходячи із потреб сина, витрат на його утримання та навчання, Позивач вважає, що з Відповідача має бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial