Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , починаючи з травня 2011 року. При цьому позивачка посилається на те, що [PERSON] з яким позивачка проживає як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, 23.05.2011 року отримав у спадок після смерті [PERSON] за заповітом 1/8 частину квартири [ADDRESS] . На час смерті свого чоловіка [PERSON] була людиною похилого віку, страждала на тяжкі хвороби суглобів, була обмежена у рухах та потребувала постійного стороннього догляду, а також потребувала матеріальної і моральної підтримки, тому позивачка та її чоловік [PERSON] вселились до квартири [ADDRESS] і стали постійно з нею проживати та вести спільне господарство. [INFO] [PERSON] померла, всі необхідні документи та витрати, пов`язані з похованням сплачувала позивачка. Позивачка, в межах встановленого законом строку, звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. із заявою про прийняття спадщини, однак, [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва в порядку спадкування за законом, оскільки документально не підтверджено факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, а тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Представник позивачки - адвокат Бикова О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач - представник Одеської міської ради - Романець Ю.В.О. , у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши сторони, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , актовий записа №10604 від 22.08.2021 року. Позивачка в межах встановленого законом строку звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. з заявою про прийняття спадщини. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67546360 від 30.11.2021 року після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. відкрито спадкову справу. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , матеріали спадкової справи не містять та судом не встановлено. 21 лютого 2022 року позивачка отримала від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. відповідь, щодо неможливісті видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки документально не підтверджено факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, нотаріусом роз`яснено, що позивач має право звернутися до суду за захистом її прав. Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Обґрунтовуючи позов, позивачка посилалася на довідку в.о.начальника дільниці №2 КП «ЖКС «Вузівський» про спільне проживання осіб на день смерті, в якій зазначено, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство, при цьому довідка не датована, крім того в довідці не вказано період часу проживання разом [PERSON] і [PERSON] . Також позивачка посилається на акт від 10.02.2022 року про спільне проживання засвідчений також в.о.начальника дільниці №2 КП «ЖКС «Вузівський», згідно якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , склали акт про те, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство 11 років, однак в судовому засіданні вказані свідки надали пояснення, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство років 5-6 до смерті [PERSON] . Крім того, [PERSON] , яка з її згоди була допитана у судовому засіданні як свідок, також зазначила, що проживала однією сім`єю з померлою [PERSON] років 5,5 до смерті [PERSON] , при цьому за вимогами в позовній заяві просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , починаючи з травня 2011 року. Щодо копії квитанцій про сплату комунальних послуг та придбання побутової техніки, суд зазначає, що квитанції про сплату комунальних послуг датовані квітнем-червнем 2021 року та платником вказаний [PERSON] , квитанції про придбання побутової техніки не дають можливості встановити анкетні дані покупця та не підтверджують факт здійснення таких покупок спільно зі спадкодавцем. Тобто, з названих вище копій квитанцій не вбачається за можливе встановити факт спільного проживання та ведення спільного господарства позивачки зі спадкодавцем з травня 2011 року. На підтвердження тривалих сімейних відносин позивачка вказує, що в неї зберігаються особисті документи [PERSON] , зокрема правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомого майна, співвласником якого була спадкодавець, документи про лікування, а також документи пов`язані зі смертю та похованням [PERSON] . Проте, Верховний Суд у постанові від 25.11.2019 року по справі № 202/5003/16-ц дійшов висновку: «...що наявність у позивача документів, пов`язаних зі смертю та похованням спадкодавця не є належними доказами, оскільки ці документи не підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків.» Що стосується копії виписок медичних обстежень, то дані документи підтверджують лише факт того, що [PERSON] хворіла та періодично проходила медичні обстеження стану свого здоров`я. Фото які надані позивачем також не можуть бути належними та допустими доказами на підтвердження заявлених вимог, оскільки не містять дати зйомки. Крім того, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, чи дотримано позивачем порядок вселення в квартиру спадкодавця, чи було це приміщення постійним містом її проживання з травня 2011 року до часу відкриття спадщини, чи зберігав позивач за собою право користування іншим жилим приміщенням, враховуючи той факт, що вона зареєстрована за іншою ніж спадкодавець адресою. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №522/18290/16 (провадження №61-29903св18), яка згідно вимогами частини 4 статті 263 ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. При таких обставинах та аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, роз`яснення Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та

Outcome: dismissed