Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 жовтня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис 3064. Позов мотивує тим, що спочатку укладення шлюбу відносини в сім`ї були нормальні, у шлюбі народжені діти 09 лютого 2012 року [PERSON] , [INFO] до [PERSON] . Після народження дітей відносини погіршились, через різні погляди на сім`ю, сімейні цінності, ведення спільного господарства почали виникати суперечки та конфлікти, які призвели до остаточного розпаду сім`ї. Спроби примиритися жодних результатів не дали, з липня 2022 року проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивача. Просить позов задоволити та розірвати шлюб. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про таке належно та вчасно, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позову, не заперечує про розірвання шлюбу. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15 лютого 2023 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 06 березня 2023 року. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3064 (а.с.4). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 лютого 2012 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.8), а 10 червня 2016 року донька [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 14 червня 2016 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.9). Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є небажання сторін будувати у подальшому сімейні стосунки через постійні конфлікти, внаслідок яких втрачено почуття любові, поваги у подружжя, припинено подружні стосунки, не ведеться спільне господарство, відсутній сімейний бюджет. Як зазначає позивачка, пара проживає окремо липня 2022 року. Позивачка зазначає, що діти проживають з нею у квартирі [ADDRESS] , що стверджується актом ОСББ «Максимовича 4» №6, виданим 26 січня 2023 року (а.с.10). Відносно зазначення у резолютивній частині рішення суду місця проживання дитини, то Верховний суд висловив правову позицію у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі за №200/952/18, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20, де зазначено, що між сторонами на момент розгляду справи був відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов не пред`явлено ні позивачем, ні відповідачем, суд його не вирішував. Зазначення у резолютивній частині рішення щодо залишення дитини на проживання з кимось з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з кимось з батьків, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Такий ж висновок Верховного суду міститься у постанові від 17 липня 2022 року у справі №405/4659/21. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., згідно квитанції №7919-5311-3412-5241 від 27 січня 2023 року. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 536 грн. 80 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 536 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved