Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

У квітні 2019 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] (далі за текстом- відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів. Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівелі літ. «А-1», загальною площею 303,3 кв. м, що розташовані по [ADDRESS] на підставі договорів купівлі-продажу №759 від 20.12.2017 (у розмірі частини нежитлової будівлі) та №760 від 20.12.2017 (у розмірі частини нежитлової будівлі), посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. Відповідно до листа №1338/116-18 від 26.04.2018 Відділу у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області та листа №2977/0/225-18 від 02.05.2018 Департаменту земельних відносин Харківської міської ради земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] , у користування або у власність не передавалась. Отже колишній власник нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 303,3 кв. м, що розташована по [ADDRESS] [PERSON] використовувала земельну ділянку без оформлення речових прав на останню. Крім того, відповідно до відомостей публічної кадастрової карти України та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, речові права на земельну ділянку під вказаною нежитловою будівлею літ. «А-1», що розташована по [ADDRESS] , за [PERSON] до цього часу не зареєстровано. Отже відповідач з моменту набуття права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» до теперішнього часу користується земельною ділянкою під вказаною житловою будівлею по [ADDRESS] з порушенням вимог земельного законодавства, а саме без оформлення речових прав на земельну ділянку та без сплати коштів за землю в передбаченому законодавством розмірі. Співробітниками філії ДП «Центр державного земельного кадастру» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру складено план зйомки земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] , який листом №07/147 від 12.02.2019 надано до місцевої прокуратури, та зафіксовано, що площа земельної ділянки під нежитловою будівлею літ. «А-1» становить 0,0266 га. Департаментом територіального контролю Харківської міської ради листом №4276/0/226-19 від 22.03.2019 надано до місцевої прокуратури копії розрахунків безпідставно збережених коштів [PERSON] за використання земельної ділянки під нежитловою будівлею літ. «А-1» по [ADDRESS] з порушенням вимог земельного законодавства, а саме розрахунки безпідставно збережених коштів в загальній сумі 75404,28 грн. Крім того, відповідно до листа Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.02.2019 [PERSON] перебуває на обліку як платник земельного податку за земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] . [PERSON] , не сплачуючи орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою, площею 0,0266 га, за відсутності укладеного договору, збільшила вартість власного майна, а Харківська міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати). Тому має місце факт безпідставного збереження орендної плати відповідачем за рахунок Харківської міської ради. З урахуванням зазначеного, прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі 75404,28 грн. відповідно до вимог ст.1212 ЦК України. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.06.2019 відкрито провадження по справі. Відповідачем надано до суду відзив на и позовну заяву, в якому [PERSON] зазначила, що вона за спірну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , сплачує земельний податок, тому сплата орендної плати є неприпустимою. Розрахунок суми, яку позивач просить стягнути з відповідача здійснений неправомірно. Площа земельної ділянки яку взято до розрахунку не відповідає площі земельної ділянки прийнятої для розрахунку земельного податку органами державної податкової служби. Розрахунок не містить підпису та печатки органу який його виконав. Відповідач просила у позові відмовити у повному обсязі. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.10.2019 закрито підготовче провадження по справі. В судовому засіданні представник прокуратури позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Харківської міської ради до суду не з`явився. Надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу №759 від 20.12.2017 (у розмірі частини нежитлової будівлі) та №760 від 20.12.2017 (у розмірі частини нежитлової будівлі), посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В., відповідач є власником об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 303,3 кв.м., що розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до акта обстеження земельної ділянки від 19.03.2019 року, складеного головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Марковим А.Ю., земельна ділянка по [ADDRESS] використовується для обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1», площа огороджена. Право власності на нежитлові будівлі літ. «А-1» зареєстровано за відповідачем. Згідно плану зйомки земельної ділянки, по [ADDRESS] , яка була складена співробітником Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 12.02.2019 за запитом Харківської місцевої прокуратури №1від 11.01.2019 №04-14-184 вих.19, площа будівлі що перевірялась становить 0,0266 га (а.с. 19). Також до матеріалів справи позивачем надано розрахунки безпідставно збережених [PERSON] коштів за використання земельної ділянки по [ADDRESS] , з порушенням вимог земельного законодавства. Відповідно до вказаних розрахунків земельна ділянка, площею 266 кв. м., розташована по [ADDRESS] не внесена до відомостей Державного земельного кадастру. Для розрахунку нормативної грошової оцінки використовувалась базова вартість 1 кв. м землі м. Харкова та коефіцієнти. За розрахунками Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на підставі вищевказаної інформації сума безпідставно збережених [PERSON] коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2018 року по 31.07.2018 року склала 30161,67 грн.; з 01.08.2018 по 28.02.2019 - 45242,61 грн. Загальна сума 75404,28 грн. Згідно з листом Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 08.02.2023 [PERSON] зареєстрована платниками земельного податку з 20.12.2017 за земельну ділянку площею 0,03033 га, розташовану по [ADDRESS] . Станом на 01.02.2023 заборгованість зі сплати земельного податку відсутня. Спірні правовідносини регулюються положеннями ЗК України, ЦК України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про оцінку земель». У частині першій статті 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Судом установлено, що [PERSON] відповідно до договорів купівлі-продажу №759 від 20.12.2017 та №760 від 20.12.2017 на праві власності належать нежитлові будівлі, які розташовані на спірній земельній ділянці. У статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, нотаріус, посвідчуючи вказані договори купівлі-продажу, здійснив державну реєстрацію прав власності відповідача. Відповідно до частин першої та другої статті 120 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час укладення зазначених договорів) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно з частиною шостою статті 120 ЗК України укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Таким чином, після укладення договорів купівлі-продажу нежитлових будівель і державної реєстрації нотаріусом прав власності на них у відповідача, як покупця, могло б виникнути право користування земельною ділянкою, на якій розташовані відповідні будівлі. Незважаючи на те, що нежитлові будівлі не можуть бути відокремлені від земельних ділянок, на яких вони розташовані, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою. Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Таким чином до правовідносин, які виникли між сторонами , щодо виникнення прав у відповідача на земельну ділянку, має застосовуватися спеціальна норма закону, а саме стаття 120 ЗК України у редакції, чинній на час укладення договорів купівлі-продажу, в якій не передбачалося необхідності формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав при придбанні нежитлових будівель. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом д) частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Аналіз вказаних положень ЦК України та ЗК України свідчить про те, що відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Положення глави 83 ЦК України застосовуються, зокрема, до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (пункт 4 частини третьої статті 1212 ЦК України). За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку). Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12 гс 21, від 9 листопада 2021 року у справі № 9051680/20, провадження № 12-48 гс 21. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як покупець нерухомого майна, яке розташовано на спірній земельній ділянці, не уклавши відповідних договорів оренди з її власником та не здійснивши державної реєстрації такого права, фактично користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Отже, предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з відповідача, як власника нерухомого майна, коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій воно розташовано. Проте суд не може погодитися з визначеним позивачем розміром безпідставно збережених коштів, з огляду на таке. Згідно з пунктом в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Отже, єдиною формою здійснення плати за користування спірною земельною ділянкою для [PERSON] , як землекористувача, могла бути орендна плата. Таким чином, розмір безпідставно збережених коштів за користування спірною земельною ділянкою має визначатися як розмір неодержаної орендної плати за землю. Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213, чинної на час виникнення спірних правовідносин. Згідно з частиною другою статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. З матеріалів справи убачається, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки суду не надано. Натомість, надані позивачем розрахунки безпідставно збережених [PERSON] коштів за використання земельної ділянки по [ADDRESS] не містять зазначення посадової особи, якою вони складені, не підписані жодною особою. Крім того, з листа Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 08.02.2023 убачається, що площа спірної земельної ділянки складає 0,03033 га. Розрахунки складені позивачем здійснені за площу земельної ділянки 266 кв.м. Таким чином, суд вважає, що розрахунок суми орендної плати, здійснений позивачем, ґрунтується на припущеннях та приблизних показниках, які не відповідають дійсним характеристикам спірної земельної ділянки, тому він є недоведеним належними та допустимими доказами. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. Розподіл судових витрат здійснено на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed