Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

18.02.2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, за участі третьої особи: Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, в якому просив зняти арешт та заборону відчуження із всього майна [PERSON] , накладені Другим відділом державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції міста Одеси на підставі постанови № АА 255124 від 18.11.2003 року, та скасувати обтяження № 8185329, 8185297 та 9961300. Позов обґрунтований такими обставинами. У листопаді 2021 року позивач дізнався про те, що на його майно накладено арешт. 24.11.2021 року позивач звернувся до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою зняття арешту і отримав відповідь, що арешт накладено постановою №АА 255124 від 18.11.2003 року у рамках виконання вимог виконавчого листа № 1-45, виданого 01.09.2003 року Апеляційним судом Одеської області. Наразі виконавче провадження завершено та у третьої особи відсутні паперові матеріали виконавчого провадження, так як строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень складає 3 роки. Позивач зазначає, що через наявність арешту він обмежений в реалізації своїх прав щодо вільного набуття та розпорядження майном. Представник позивача у відкритому судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача у відкритому судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав того, що у позивача відсутній податковий борг, та що до відповідача, як до контролюючого органу позивачем не заявлено жодних позовних вимог, а належним відповідачем у справі повинен бути Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) як особа, яка накладала арешт на майно. Представник третьої особи у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок захисту права власності та регулюються Главою 29 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження». Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини. Із копії відповіді Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 68113 від 14.12.2021 року (а. с. 24) вбачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявні записи, щодо обтяження № 8185329; 8185297; 9961300, який було накладено відповідно до постанови № АА 255124 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.11.2003 року, яку видав Другий ВДВС Малиновського районного управління юстиції. Власник: [PERSON] . Як вбачається із вказаної відповіді відповідно до бази даних АСВП відсутні будь-які відомості щодо виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладено арешт постановою № АА 255124 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.11.2003, яку видав Другий ВДВС Малиновського районного управління юстиції. 02.12.2021 року Одеським державним нотаріальним архівом направлено відповідь на адресу третьої особи щодо надання завіреної копії постанови від 18.11.2003 року на підставі якої Першою Одеською державною нотаріальною конторою накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , та направлено копію вказаної постанови (а. с. 23). Відповідно до копії постанови серії АА № 255124 від 18.11.2003 року арешт накладено в рамках примусового виконання вимог виконавчого листа № 1-45, виданого 01.09.2003 року Апеляційним судом Одеської області, щодо конфіскації всього приватного майна у [PERSON] на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є рішення суду. Із наявних матеріалів справи неможливо визначити результат виконання виконавчого листа № 1-45 в межах примусового його виконання, разом із цим, відсутність відомостей в АСВП щодо виконавчого провадження, та відсутність наявності вимог з боку відповідача, як відповідного органу доходів і зборів, що у передбачених законом випадках представляє інтереси держави для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, дає суду підстави дійти висновку про те, що необхідність у арешті, накладеного в межах виконавчого провадження, не є наявною та актуальною. Суд не погоджується із доводами представника відповідача щодо пред`явлення позову не до того відповідача. Так, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України, функції якого на дату розгляду справи виконує Головне управління Державної податкової служби в Одеській області. Суд враховує заперечення представника відповідача в частині наявної судової практики щодо звернення до суду по аналогічних справах сторони виконавчого провадження із скаргою на дії державного виконавця в порядку Розділу VII ЦПК України, та вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Із матеріалів справи вбачається, що про наявність арешту позивачу стало відомо у листопаді 2021 року, а з позовом [PERSON] звернувся 11 лютого 2022 року, тобто, поза межами визначеного процесуальним законом строку. Враховуючи пропуск [PERSON] строку на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, суд керується принципом ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, а тому вважає, що [PERSON] обрано правильний спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду із позовом про звільнення майна з під арешту. Тому суд, враховуючи викладені обставини задовольняє позовні вимоги позивача про зняття арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Додаткового Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так як виконавче провадження, в межах якого накладався арешт, знищене, позивач не має можливості здійснити дії щодо зняття арешту з майна, тому арешт підлягає зняттю за рішенням суду.

Outcome: approved