Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

19 липня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем 14 квітня 2006 року було зареєстровано шлюб y відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 439. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 07.11.2006 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. З серпня 2019 року шлюбні стосунки між сторонами були припинені, але відповідач проживав в будинку позивачки до розлучення, при цьому комунальні платежі не сплачував, гроші на утримання дитини не надавав. Періодично влаштовував скандали, вчиняв фізичне, психологічне та економічне насильство стосовно Позивачки, був зафіксований факт виклику поліції. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2020 року (справа № 369/14822/19) шлюб між сторонами було розірвано. Неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою. Після розірвання шлюбу відповідач пообіцяв, що буде добровільно надавати на утримання неповнолітньої дитини грошові кошти та при необхідності нести додаткові витрати, так як мас високий дохід та буде приймати участь у вихованні дитини. Відповідач деякий час надавав на прохання його батьків та дитини кошти, інколи у розмірі 3000,00 грн., інколи 1000,00 грн., а коли і 250,00 грн., про що свідчить виписка по рахунку, яка додасться. 3 часом, розмір грошової суми на дитину змінився у бік зменшення. З січня по квітень цього року коштів на утримання дитини взагалі не надавав. Відповідач надав лише 29.04.2022-200,00 грн. та 13.05.2022 - 200,00 грн. про що вбачається з виписки по рахунку. 03.12.2021 року на прохання відповідача, неповнолітня дитина зі своєї карти перераховувала йому 1000,00 грн., щоб він зміг приїхати для вирішення адміністративних питань з позивачкою. 05.12.2021 року дитину забрала швидка в критичному стані з підозрою на апендицит та панкреатит, що призвело до госпіталізації в Дитячу клінічну міську лікарню № 6 Шевченківського району м. Києва, де дитина була під крапельницями 2 дні, та на госпіталізації 6 днів, а Відповідач жодного разу не провідав, не поцікавився станом дитини. не допоміг з придбанням ліків, ні психологічно не підтримав, хоча знав про хворобу своєї дитини. Спалах коронавірусу (SARS-CoV-2, або 2019-nCoV)-який спричиняє розвиток респіраторних захворювань у людей, об`єднав весь світ допомагати один одному у складній боротьбі з вірусом. 16.01.2022 року позивач з дитиною захворіли на COVID-19 перебували на самоізоляції і лікуванні 16 днів, а Відповідач жодного разу не поцікавився станом здоров`я дитини, її психологічним станом, наявністю можливості у Позивачки утримувати дитини. забезпечувати необхідними ліками, продуктами, вітамінами для укріплення імунітету, повноцінного розвитку дитини. Позивач вважає, що грошова сума, яка інколи надходила від відповідача, в будь- якому випадку, є недостатня для утримання дитини, її повноцінного харчування, придбання одягу, взуття, відвідування репетиторів, оплата фондових внесків в школу, забезпечення фізичного, духовного розвитку та при необхідності лікування. Станом на сьогоднішній день, всі витрати на дитину несе позивач самостійно. Відповідач приймати участь у вихованні та повноцінному розвитку дитини не бажає в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини. Позивачка зазначає, що Відповідач немає постійного заробітку, а розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини необхідно визначити в твердій грошовій сумі Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням допомогти матеріально забезпечувати дитину, але відповідач не відповідав, а через певний час заблокував її контакт і позивач не мала змоги контактувати з ним на пряму, Позивач вимушена була контактувала з батьками відповідача, постійно зверталась до них з проханням вплинути на відповідача, щоб він надавав матеріальну допомогу, спілкувався з дитиною, але прохання ним ігнорувалися. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 poкy в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Війна безумовно вплинула на усі сфери життя громадян та не оминула жодної категорії населення. Як у мирний час, так і особливо у нинішніх реаліях, діти потребують особливої уваги та турботи, додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів. У зв`язку з військовою агресією російської федерації, позивач втратила роботу, так як роботодавець був не в змозі забезпечити працівників роботою, таким чином позивач була звільнена з роботи 23.03.2022 року. Втративши роботу основне джерело доходу. Позивач одна не в змозі забезпечити належний рівень життя та розвитку дитини Позивачу достеменно не відомо чи має відповідач постійне місце роботи, але відповідач, с здоровим та працездатним. У зв`язку з цим позивач вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини необхідно визначити в твердій грошовій формі, у розмірі 5000 грн. Заявлена сума у розмірі 5000 гривень в мінімально необхідною для забезпечення потреби дитини, оскільки витрати на харчування, проживання, навчання, розвиток, дозвілля, лікування та на забезпечення інших першочергових потреб дитини е значно більшими, а відтак, заявлений розмір аліментів є виправданим та обґрунтованим. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як позивачу відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з Відповідача не проводиться, після розлучення з Позивачкою у шлюб не вступав, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Домовленості щодо розміру аліментів на день подання позову між сторонами не досягнуто. Права дитини можуть бути відновлені шляхом ухвалення судом відповідного рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини починаючи з 01.01.2022 року, в твердій грошовій сумі в розмірі 5000, 00 грн. з подальшою індексацією, але не менше рекомендованого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Отже, сума аліментів за минулий час становить 30 000, 00 грн. (5000,00 грн. х 6 міс.) Відповідач має земельну ділянку 0,10 га, кадастровий номер 3221455300:03:008:0050 яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стан здоров`я відповідача дозволяє працювати, а тому вважаю він може сплачувати такий розмір аліментів, на думку позивача. Позивач після розлучення з відповідачем, зареєструвала шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 14.10.2020 та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Зазначений шлюб розірвано 17.12.2021 року. Понесені позивачем судові витрати склали 3 000,00 грн. Позивачка просила стягнути з відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) [INFO] , на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше рекомендованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову i до досягнення повноліття дитини. Також просила стягнути з відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] за минулий час, а саме починаючи стягнення з 01.01.2022 року до 14.07.2022 у розмірі 5000,00 грн. щомісячно. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2022 року цивільну справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 04 листопада 2022 року цивільна справа надійшла до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Фінагеєвій І.О. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року цивільну справу було прийнято до провадження судді Фінагеєвої І.О., постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача надав заяву з клопотанням розглядати справу у відсутності сторони позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. У зв`язку із відсутністю заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст.280-281 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народилася [INFO] у м. Київ, Україна, про що 07 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис № 1560. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 14 квітня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 439, розірвано. Відповідно до Довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за Вих. 1025 від 14 липня 2022 року та Вих.№ 3926 від 04 грудня 2021 року, виданої Центром надання адміністративних послуг, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14 жовтня 2020 року Дарницьким районним у місті Києві відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 14 жовтня 2020 року шлюб, про що Дарницьким районним у місті Києві відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) 14 жовтня 2020 року складено відповідний актовий запис № 1621. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 18 травня 2022 року Дарницьким районним у місті Києві відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , розірвано 17 грудня 2021 року, про що Дарницьким районним у місті Києві відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 431. Відповідно до довідки №4 23 від 24 січня 2022 року, видану КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» у [PERSON] , [INFO] , 24 січня 2022 року виявлено антиген коронавірусу COVID-19. Відповідно до довідки Про рух коштів по картці від 01.07.2022 року [PERSON] за період з 27.12.2021 року по 30.06.2022 року, позивач отримувала коштів на утримання дитини від [PERSON] на її особистий рахунок відкритий в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а саме 200, 00 грн. від 13.05.2022 року. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.1 та ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України. При цьому суд виходить з того, що судом встановлено, що сторони у справі є розлученими , сторони є батьками однієї малолітнього сина, який проживає з позивачкою. Судом встановлено також, що відповідач має нестабільний мінливий дохід, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні зазначеного розміру аліментів суд виходить із встановлених обставин у справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Спільний син сторін у справі проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Серед іншого суд враховує стан здоров`я позивачки, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність грошового зобов`язання у відповідача та інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши добуті докази в їх сукупності, суд вважає наявними підстави відповідно до ч.2 ст.184 СК України для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн., починаючи з 19 липня 2022 року, оскільки такий розмір аліментів на переконання суду, [PERSON] в змозі сплачувати наразі, і такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за нормою ст. 199 СК України, батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, що продовжують навчання за умови , що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При цьому суд враховує, що з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» становить з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а частина друга статті 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В даному контексті суд пов`язує поняття гармонійного розвитку із процесом виховання дитини, як всебічно та гармонійно розвиненої особистості - члена суспільства у демократичній державі, якою проголошена Україна. Такий процес можливий лише при повній взаємодії всіх ланок суспільства: сім`ї, навчально-виховних закладів, громадських формувань, спеціальних інституцій держави. І лише комплексний підхід може принести очікувані результати. Він передбачає забезпечення єдності вимог у системі всебічного гармонійного виховання, а також єдності й узгодженості форм, засобів і методів впливу на особистість та включає завдання морального, розумового й фізичного виховання. Суд доходить висновку, що при встановлених у цій справі обставинах, розмір аліментів у сумі 5000,00 гривень щомісячно є достатнім. При цьому суд враховує можливість зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вказане право закріплене статтею 192 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини за минулий час, а саме починаючи стягнення з 01 січня 2022 року до 14 липня 2022 року у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухиленням від сплати аліментів відповідача слід вважати його вину протиправну поведінку, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до нього безпосередньо або через суд з вимогою про сплату необхідної для утримання грошової суми. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачкою не надано будь-яких доказів того, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів за період вказаний нею у позовній заяві, як і не доведено факту ухилення відповідача від такого обов`язку. Враховуючи те що позивачка [PERSON] не надала суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів на утримання дитини з відповідача у період часу з 01 січня 2022 року до 14 липня 2022 року, та не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, докази ухилення [PERSON] від їх сплати, у позовній заяві позивачка підтвердила, що відповідач деякий час надавав кошти на утримання дитини, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. суд зазначає наступне. 20 червня 2022 року між Адвокатським об`єднанням «СПАРТА ЛЕКС» та [PERSON] укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Відповідно до квитанції № А-Н9-17МР-МККС-99М7 від 18 липня 2022 року [PERSON] сплатила АО «СПАРТА ЛЕКС» 3 000,00 грн. за надання правової (правничої) допомоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Дослідивши надані стороною позивача письмові докази, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу необхідно задовольнити, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати у сумі 3 000,00 грн., з урахуванням того, що зазначені витрати документально підтверджені та доведені. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial