Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Виконавчий комітет Корецької міської ради Рівненської області, як Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що [PERSON] , жителька [ADDRESS] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] помер, а батько [PERSON] записаний зі слів матері. Зараз відповідач проживає в громадянському шлюбі з [PERSON] . За місцем проживання характеризується негативно, оскільки разом із співмешканцем зловживають спиртними напоями. Сім`я має низьку матеріальну забезпеченість, офіційним доходом є пенсія в розмірі 2100 грн., яку отримує відповідач на утримання молодшого сина після смерті його батька. З 23 серпня 2019 року вказана сім`я перебуває на обліку як така, що потрапила в складні життєві обставини за ухиляння матері від виконання батьківських обов`язків відносно її дітей. Неодноразові профілактичні бесіди щодо створення належних умов для розвитку та проживання дітей результату не дали. Під час візитів спостерігалось, що житловий будинок знаходиться в занедбаному стані, в будинку брудно, розкидані речі, антисанітарія на кухні, часто не було приготовленої їжі для дітей, фіксувалась низька забезпеченість продуктами харчування. 12 липня 2022 року відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку із невиконанням нею батьківських обов`язків. Вказані обставини підтверджують факт самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а тому вимушені звертатися в суд з вказаним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні щодо заявлених вимог заперечила. Вказала, що влаштувалась на роботу, прибрала в житловому будинку та зав`язала з вживанням алкоголю. Просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки усвідомила свою провину та зобов`язалась виправити ситуацію. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є старостою Веснянського старостинського округу, до складу якого входить с. Сторожів, в якому проживає [PERSON] . Вказала, що сім`я перебуває в старостинському обліку як неблагополучна. Під час неодноразових приходів комісії було виявлено безлад в будинку, розкидані речі, часто [PERSON] знаходилась в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] проживає із співмешканцем [PERSON] , який стабільної роботи не має, саме з ним разом і вживають алкогольні напої. Дохід сім`ї складається із пенсії по втраті годувальника в розмірі 2100 грн., яку [PERSON] отримує на молодшого сина після смерті його батька. Додатково зазначила, що у січні 2021 року у [PERSON] через надмірне вживання алкоголю стався інсульт, поки вона перебувала в лікарні, то вона приглядала за неповнолітніми дітьми. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є працівником соціальної роботи і сім`я [PERSON] з 2021 року перебуває у них на обліку як сім`я, що перебуває в складних сімейних обставинах. З [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо створення належних умов для проживання дітей. Вказує, що основною проблемою [PERSON] є надмірне вживання алкоголю, що і призводить до її байдужого ставлення до догляду за дітьми. [PERSON] відмовлялалась співпрацювати зі службою, інколи навіть не пускала до житлового будинку. Під час перевірок кожного разу фіксувались незадовільні умови проживання для дітей, на столі стояли чарки з-під алкоголю, брудний посуд на кухні, в будинку брудно, недостатньо дитячого одягу та продуктів харчування, діти також часто одягнуті не по сезону. На зауваження та прохання виправити ситуацію ні [PERSON] , як мати дітей, ні її співмешканець не реагували. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є головним спеціалістом Служби у справах дітей Корецької міської ради і неодноразово в складі комісії приїжджала до будинку [PERSON] з метою перевірки умов проживання дітей. Кожного разу заставали одну і ту ж картину - будинок в занедбаному стані, мати дітей [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп`яніння, неадекватна та не реагує на зауваження, у будинку брудно, розкидані речі, постіль брудна, а подекуди взагалі відсутня. Неодноразово із [PERSON] проводились бесіди щодо створення нею належних умов для проживання її дітей і недопущення подальшого зловживання спиртними напоями, проте позитивних результатів вказані бесіди не дали. У липні 2022 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання її батьківських обов`язків. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є директором школи, в якій навчаються діти відповідача. Зазначила, що діти до школи завжди приходять добре вдягнуті, мають все необхідне приладдя, школу не пропускають, навчаються добре. У [PERSON] хороший житловий будинок, проте на даний час знаходиться дещо в занедбаному стані і відповідачу необіхдно прикласти зусиль, щоб виправити ситуацію. [PERSON] має біля житлового будинку земельну ділянку, яку разом із дітьми обробляє та з якого і отримує продукти харчування. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, покази свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 30 листопада 2009 року та актовим засписом про шлюб № 2 від 26 червня 2012 року, відповідно до якого [PERSON] після реєстрації шлюбі змінила прізвище на " [PERSON] ". [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 жовтня 2012 року. Наказами від 23 серпня 2019 року № 176-о та №177-о [PERSON] та [PERSON] Службою у справах дітей Корецької РДА було взято на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах, у зв`язку із проживанням дитини у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. 04 лютого 2021 року були зняті з вказаного обліку. Наказами від 10 лютого 2021 року № 71-о та №72-о [PERSON] та [PERSON] Службою у справах дітей Корецької міської ради Рівненської області повторно поставлені на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах, у зв`язку із проживанням дитини у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до характеристини, наданої за місцем проживання [PERSON] старостою Веснянського старостинського округу Корецької міської ради Рівненської області № 15-01-15/01-252 вказано, що [PERSON] проживає у власному будинку, не працює, будинок занедбаний. [PERSON] схильна до зловживання спиртними напоями, після чого стає неврівноваженою. Бесіди та зауваження позитивного результату не дали. Відповідно до повідомлення директора КЗ "Корецький територіальний центр надання соціальних послуг" Корецької міської ради від 14 вересня 2022 року № 111 [PERSON] вказано на незадовільні умови проживання дітей [PERSON] , з метою збереження дітей у біологічній сім`ї неодноразово проводились з [PERSON] профілактичні бесіди щодо створення належних санітарно-гігієнічних умов для проживання та виховання дітей, формування навичок відповідального батьківства, належного догляду за дітьми, ведення здорового способу життя, недопущення вживання алкогольних напоїв. Однак до зауважень [PERSON] не прислухалась і порушення систематично повторювались. Постановою Корецького районного суду Рівненської області від 12 липня 2022 року, яка набрала законної сили, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, тобто за ухилення від передбаченого законом обов`язку забезпечення та виховання дітей та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді попередження. Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 25 жовтня 2019 року, від 07 лютого 2020 року, від 22 червня 2021 року, від 16 лютого 2022 року, від 08 червня 2022 року, від 25 жовтня 2022 року, від 11 листопада 2022 року, встановлено, що в житловому будинку брудно, розкидані речі та загалом безлад. Також фіксувався відсутній достатній запас харчовими продуктами, відсутня свіжоприготовлена їжа для дітей. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 14 грудня 2022 року встановлено, що в житловому будинку тепло, помітно, що у будинку прибиралось, проте на кухні та в кімнатах досі брудно. Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. У відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини. Згідно пункту 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. No789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Також, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, про що зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року. На рівні як міжнародного права так і на рівні національного законодавства регулювання правовідносин щодо забезпечення дитині належних умов її зростання здійснюється з урахуванням принципу дотримання найкращих інтересів дитини, яка повинна виховуватись з врахуванням забезпечення її права на турботу про неї саме обох батьків та розвитку у дитини відчуття спорідненості. Таким чином позбавлення батьківських прав є крайньою формою втручання держави у права відповідача у приватноправові відносини між батьком чи матір`ю дитини та самою дитиною та таке втручання є виправданим лише у випадку доведення руйнуючого негативного впливу одного чи обох з батьків на розвиток дитини. Як роз`яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 Зважаючи на те,що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19, від 06.05.2020 у справі № 641/2867/17-ц. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При вирішенні спору судом приймається до уваги, що відповідач усвідомлює винний характер своїх дій, визнає свою недостатню активність та відповідальність за життя дітей та прагне виправити ситуацію, тому суд приходить до висновку, що позбавлення матері її батьківських прав є непропорційним переслідуваній меті, оскільки захистити інтереси дітей в даному випадку можливо іншим чином шляхом надання часу матері для виправлення своєї винної поведінки, усунення недоліків місця проживання, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог та вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність виправлення своєї поведінки та вважає за необхідне покласти обов`язок контролювати виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, а рішення винесено на користь відповідача, то суд вважає за необхідне судовий збір віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed