Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В позовній заяві зазначила, що її на праві власності належить будинок [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Також, відповідач [PERSON] , зареєстрований в даному будинку, однак не проживає в ньому понад 3 роки. Відповідач на контакт не йде та добровільно знятися з реєстрації не хоче. Реєстрація \~ [PERSON] в будинку, який належить її на праві власності обмежує її в правах як власника нерухомості у необхідності вчинення певних правочинів щодо будинку. Тому, вона звернулась в суд та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді шляхом направлення повісток за його місцем реєстрації. Також, виклик відповідача здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою https://court.gov.ua/sud0211//. Враховуючи викладене,суд вважає, що відповідач належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи викладене, а також положення ч. 11\~ст. 128 ЦПК України\~суд вважає, що відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Суд вважає\~за\~можливе\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі\~наявних\~у справі\~доказів,\~що\~відповідає\~положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 41 Конституції України передбачено, що\~\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю…\~Право приватної власності є непорушним. Згідно із\~ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10\~постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»\~у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. \~Судом встановлено,\~що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення Ладижинської міської ради народних депутатів Вінницької області від 23.01.1998, копією свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 06.07.1984 та копією технічного паспорта на житловий будинок виданий Тульчинським БТІ 06.07.1984. В будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , що вбачається із відповіді на запит суду наданого відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради №23-17-86 від 02.02.2023. Відомостей про те, що відповідач був членом сім`ї позивача немає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON] , як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення нею права користування своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 64, 150, 156 ЖК України; ст. 391 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належному [PERSON] будинку. Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідач втратив право користування цим житлом, так як був відсутній без поважних причин у будинку понад рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, тривалий час не проживає в ньому, а тому обмежує право позивача на користування даним будинком. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись будинком. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і в цій частині підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial