Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачі просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є наймачем квартири за адресою [ADDRESS] . У квартирі зареєстровані відповідачі, однак з 2022 року не проживають у ній та не оплачують комунальні послуги. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів створює перешкоди у користуванні квартирою, тягне зайве нарахування оплати комунальних послуг. Відповідачка [PERSON] подав заяву про визнання позову та просив розглядати справу без його участі. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали повістю. Інші відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзивів не подавали. Третя особа письмових пояснень не подавала. Процесуальні рішення у справі Ухвалою суду від 23.08.2023 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ухвалою відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. В подальшому судовий розгляд неодноразово відкладався. Копія ухвали суду та позовна заява з додатками, судові повістки направлялися відповідачам за зареєстрованим місцем проживання. Однак документи по верталися до суду з відміткою пошти адресат відсутній за зазначеною адресою. Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак відповідачі є такими, що належно повідомлений про судовий розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, покази свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Суд встановив, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем та мешканцем квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується архівним витягом з рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 21.10.1993 №609 згідно якої [PERSON] видано зазначену квартиру. Позивачка [PERSON] зареєстрована у зазначеній квартирі, як член сім`ї квартиронаймача. У зазначені квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Однак відповідачі самостійно залишили квартиру. Щонайменше з 2022 року у квартирі не проживають з без поважних причин та не цікавляться нею. Ковпаківським районним судом м.Суми у справах №592/11962/21, 592/14911/21, 592/2337/21, 592/6189/21 видавалися накази про стягнення з мешканців квартири за адресою [ADDRESS] , заборгованості по житлово-комунальним послугам, що вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень. Встановлені факти також підтверджується наступними доказами. Довідкою №14.03.-08/113040 від 10.08.2023 про склад сім`ї, зареєстрованих осіб у квартирі позивача де зазначено, що відповідач зареєстрований як члени сім`ї позивача. Також обставини підтверджуються показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Свідок [PERSON] , пояснив, що постійно проживає за адресою [ADDRESS] , товаришує з [PERSON] .. Близько двох років [PERSON] проживає сама у квартирі по [ADDRESS] . [PERSON] залишив квартиру самостійно, оскільки є самостійною людиною. На початку війни (що відповідає лютому-березню 2022 року) [PERSON] та [PERSON] виїхали за кордон на час війни. Відповідачі не намагалися вселитися у квартиру та сварок з цього приводу між сторонами не було. Свідок [PERSON] , сестра позивачки пояснила, що [PERSON] та [PERSON] виїхали за кордон на час війни орієнтовно у кінці лютого-початку березня 2022 року. [PERSON] залишив квартиру самостійно ще раніше але причини свідку невідомі. Між сторонами не було сварок з приводу користування спірною квартирою. Свідок [PERSON] , пояснила, що постійно проживає за адресою [ADDRESS] . Позивачка займає однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Її дочка [PERSON] їздить давно на заробітки до Польщі. Потім вона з початком війни забрала [PERSON] .. [PERSON] десь проживає у іншому місці, іноді навіщає позивачку. Між сторонами не було сварок з приводу користування спірною квартирою. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є житловими та врегульовані наступними нормами. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз ст.ст. 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Зокрема така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.10.2022 у справі № 592/5041/21. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Суд встановив, що відповідачі залишили добровільно житлове приміщення, більше шести місяців відсутній у ньому, особистих речей в ньому не зберігають та ним не цікавляться. Ураховуючи встановлені обставини та наведені положення закону, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved