Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Позов мотивовано тим, що 31.08.2019 року близько 20 год. 00 хв. поблизу бару «Кордон» між [PERSON] та [PERSON] виник словесний конфлікт, внаслідок якого відповідач умисно заподіяла їй тілесні ушкодження у вигляді двох ударів рукою зжатою в кулак у ліву частину обличчя та один удар в область носу. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона вимушена була нести витрати на медичне обстеження та лікування. В провадженні Автозаводського районного суду міста Кременчука перебувало на розгляді кримінальне провадження № 12019170090002948 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України. У рамках розгляду кримінальної справи позивач подала цивільний позов про відшкодування завданої їй шкоди. Вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09.12.2021 року відповідача визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я); цивільний позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь потерпілої майнову шкоду в розмірі 3\~292 грн 27 коп. та моральну шкоду в сумі 10\~000 грн 00 коп. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12.09.2022 року вирок було скасовано та провадження закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України; цивільний позов залишено без розгляду. Збільшивши позовні вимоги, позивач просила суд сягнути з [PERSON] на її користь майнову шкоду в розмірі 3\~292 грн 27 коп. та 80\~000 грн 00 коп. моральної шкоди. Моральну шкоду позивач обґрунтувала тим, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона зазнала значних страждань, сорому та приниження. Крім того,\~позивач просила\~суд стягнути\~на її\~користь 30\~000\~грн 00\~коп.\~витрат,\~понесених на\~правову допомогу\~у кримінальній\~справі №\~524/9515/19. В цій частині свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що внаслідок подання апеляційної скарги на вирок суду вона змушена була звернутися до Адвокатського бюро «Близнюка», з яким уклала Договір про надання правової (правничої) допомоги 14.02.2022 року в суді апеляційної інстанції. Згідно договору вона сплатила за правничу допомогу фіксовану суму 30\~000 грн 00 коп. Ухвалою судді від 20.12.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 44). 17.01.2023 року на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 46-49). 23.01.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 71-78). 23.01.2023 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 103). Ухвалою суду від 23.01.2023 року за клопотанням відповідача суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 106). 13.02.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив суду (а.с. 108-116). Позивач [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з тих підстав, які вона зазначала у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] підтримав позицію свого довірителя, вважав, що перешкод стягнути у цивільному провадженні витрати на допомогу, понесені у кримінальній справі, немає. Іншого механізму наразі не існує, оскільки кримінальне провадження закрито. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлялася належним чином. У відзиві на позовну заяву відповідач звертала увагу на те, що розмір витрат на ліки, лікування потерпілого має визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Вважала, що майнова шкода підтверджена на суму 2\~523 грн 87 коп., в той час як необхідність придбання ліків «Альцмерат» на суму 768 грн 40 окп. Не підтверджена лікарським призначенням. Вимогу про відшкодування моральної шкоди [PERSON] визнала частково, не заперечувала проти стягнення з неї 3\~000 грн 00 коп. Відповідач вважала, що доказів необхідності постійного та тривалого лікування (як вказує позивач з вересня 2019 року по травень 2020 року) матеріали справи не містять. Відповідач звертала увагу на те, що відомостей про те, що завдані ушкодження призвели до порушення налагоджених робочих зв`язків позивача як бухгалтера у дитячому садку, суду також не надано. Незручності, пов`язані з тривалим розглядом кримінального провадження, необхідністю явки до суду та правоохоронних органів, звернення до адвоката, пов`язані не лише з діями відповідача, а й залежать від дій органів досудового розслідування. Крім того, [PERSON] заперечувала проти стягнення з неї 30 000 грн 00 коп. витрат, понесених на правову допомогу у справі № 524/9515/19, оскільки вони не є витратами, понесеними у цій справі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримував аргументи, висловлені у відзиві на позов. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: У провадженні Автозаводського районного суду міста Кременчука перебувало на розгляді кримінальне провадження № 12019170090002948 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України. У рамках розгляду кримінальної справи [PERSON] подала цивільний позов про відшкодування завданої їй діями [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09.12.2021 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я); цивільний позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь потерпілої майнову шкоду в розмірі 3\~292 грн 27 коп. та моральну шкоду в сумі 10\~000 грн 00 коп. Під час розгляду кримінального провадження, судом встановлено наступне: 31.08.2019 року близько 20 год. 00 хв. поблизу бару «Кордон» між [PERSON] та [PERSON] виник словесний конфлікт, внаслідок якого [PERSON] умисно заподіяла [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді двох ударів рукою зжатою в кулак у ліву частину обличчя та один удар в область носу. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] вимушена була нести витрати на медичне обстеження та лікування. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12.09.2022 року вирок було скасовано та провадження закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України; цивільний позов залишено без розгляду. Згідно висновку експерта № 497 від 18.09.2019 року при судово-медичній експертизі у громадянки [PERSON] з урахуванням медичної документації на її ім`я, виявлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому кісток носу, які утворились від дії тупих предметів (не менш, ніж від одного удару), можливо і рукою сторонньої людини, у вказаний строк і при вказаних обставинах в ухвалі слідчого судді і підекспертною; за ступенем тяжкості тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач надала докази понесених нею витрат на лікування, в тому числі довела, що ліки «Альцмерат» були призначені лікарем-неврологом 04.09.2019 року (а.с. 19). Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного: Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Позивач перебувала на лікарняному з 04.09.2019 року по 13.09.2019 року , відчувала біль та слабкість, змушена була витрачати додаткові зусилля для організації свого життя. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Врахувавши характер, тривалість моральних страждань позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10 000 грн 00 коп. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених на правову допомогу у справі № 524/9515/19, суд виходить з наступного: Положення, які стосуються процесуальних витрат у кримінальному провадженні, регламентовані Главою 8 КПК. Так, процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Приписами ст.118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Отже, питання про розподіл процесуальних витрат, понесених під час розгляду кримінального провадження, може вирішити суд, який прийняв остаточне рішення у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК, а потерпіла може повторно звернутися із відповідним клопотанням. Саме такого правового висновку дійшла під час розгляду справи № 328/1109/19 об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду, відповідно до якого витрати на правову допомогу, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого, оскільки вони мають іншу правову природу. Відповідно до\~ч.\~ 1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~до розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з [PERSON] на користь держави слід судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 992 грн 40 коп. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, а всього 1\~984 грн 80 коп. Відповідач [PERSON] заявила про стягнення з позивача на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 5\~500 грн 00 коп. Стаття 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідач заявила про стягнення судових витрат у відзиві на позов (а.с. 71-78) та долучила наступні докази понесених витрат: - оригінал квитанції про сплату грошових коштів у розмірі 5\~500 грн 00 коп. за надані послуги (а.с. 101) - розрахунок суми гонорару за договором (а.с. 100), - акт виконаних робіт від 20.01.2023 року (а.с. 102), - договір про надання правової допомоги № 1 ц/с від 16.01.2023 року (а.с. 65, 99), - ордер від 17.01.2023 року (а.с. 63); - копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 64). Отже, відповідачем надано докази сплати витрат в сумі 5\~500 грн 00 коп. на правничу допомогу. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку, що розумними та співмірними є витрати на правничу допомогу в сумі 4 500 грн 00 хв. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: partial