Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Заявник звернулася в суд із заявою про визнання особи померлою. На підставу своїх вимог спирається на те, що заявник із 8 жовтня 1982 року перебуває в шлюбі з [PERSON] , [INFO] , уродженцем села Осітна Христинівського району Черкаської області. Від шлюбу у них є троє дітей, які на даний час повнолітні та проживають окремо. 18 лютого 1992 року, на підставі договору купівлі - продажу, вони придбали житловий будинок по [ADDRESS] , який є їх спільним майном подружжя, вони в будинку постійно зареєстровані та проживали. Іншого житла у [PERSON] не було. 21 березня 2001 року [PERSON] працевлаштувався в будівельно - монтажне управління №21 АТФ «Укргазбуд» розташоване в м. Київ, де працював вахтовим методом, а саме 20 днів працював і 10 днів знаходився дома за місцем проживання на вихідних. Будівельно - монтажне управління №21 АТФ «Укргазбуд» займалося монтажем газового обладнання, відповідно працівники постійно перебували в командировках по всій території України. В липні місяці 2001 року, точної дати вона не пам`ятає, [PERSON] поїхав на роботу, однак через кілька днів зв`язок з ним припинився, додзвонитись вона до нього не змогла. 22 липня 2001 року її подзвонив на телефон невідомий її чоловік, представився, що він співробітник державної автомобільної інспекції м. Київ і повідомив, що її чоловік потрапив в транспортну пригоду і кілька людей, в тому числі і [PERSON] отримали травми та були поміщені до лікарні, однак її чоловік самовільно залишив медичний заклад, і вибув в невідомому напрямі. Особа яка її надала вказану інформацію не назвала свого прізвища та ім`я, а також не повідомила звідки вони отримала її телефон, в подальшому по даному номеру телефону вона додзвонитись не могла. Заявник намагалася встановити місце знаходження її чоловіка, їздила на місце його роботи, однак будь якої інформації про обставини його зникнення її не повідомили. Зі слів керівництва, склад монтажних бригад часто змінювався, вони завжди перебували в командировках і постійно змінювали місце перебування та перебували поза контролем керівництва. Інформації про транспортну пригоду з працівниками підприємства яка могла трапитись в липні місяці 2001 року, у керівництва підприємства не було. Про місце перебування заявника чоловіка вони нічого не знали. Заявник зверталася із заявою про зникнення її чоловіка до Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області, працівниками міліції проводилась перевірка, її неодноразово викликали для огляду невпізнаних трупів, однак свого чоловіка серед непізнаних померлих вона не знайшла. З тих пір вона ніякої інформації про свого чоловіка [PERSON] не отримувала. В жовтні місяці 2001 року заявник отримала поштовим переказом трудову книжку, свого чоловіка, на ім`я [PERSON] . Згідно записів в трудовій книжці, її чоловіка було звільнено 01.07.2001 року за його власним бажанням, разом з тим наказ №76к про його звільнення було видано 20 липня 2001 року. Тобто приблизно в той час, коли її чоловік пропав і відповідно до телефонного дзвінка невідомих осіб міг попасти в дорожньо транспортну пригоду. Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області проводилась перевірка по даних фактах, однак перевірити інформацію про ДТП та встановити їх обставини як і місце проходження лікування не вдалося. Тому є всі підстави вважати, що [PERSON] , в липні місяці 2001 року міг стати жертвою злочину і померти. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 1 червня 2010 року [PERSON] , [INFO] визнано безвісно відсутнім. На даний час з моменту зникнення [PERSON] минуло більше двадцяти років, однак відомостей про місце його перебування та обставини зникнення відсутні. Відповідно до довідки №518/52/01/-2023 від 9 лютого 2023 року, інформація про місце знаходження [PERSON] , на даний час відсутня. За життя [PERSON] належала частина житлового будинку по [ADDRESS] . Як дружина, заявник являється співвласником даного будинку, однак на даний час не може використати своє право та розпоряджатися майном, на свій розсуд також вона не може використати своє право на отримання субсидії на оплату за газ та світло. Викладені нею обставини підтверджуються наданими заявника письмовими документами, а саме: копією паспорта та ідентифікаційного коду заявника, копією свідоцтва про шлюб, копією трудової книжки на ім`я [PERSON] , копією диплома № [NUMBER] , копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, копією облікової карти до військового квитка, копією рішення Маньківського районного суду від 01.06.2010 року, довідкою №518/52/01/-2023 від 9 лютого 2023 року, копією договору купівлі - продажу. Вищевикладене змушує заявника звернутися до суду з даною заявою. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 20.02.2023 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Заявник до суду не з`явився, але згідно письмової заяви просила справу слухати в її відсутності та заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи: Буцької селищної ради в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутності та не заперечує на задоволеня заявлених вимог. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Заявник із 8 жовтня 1982 року перебуває в шлюбі з [PERSON] , [INFO] , уродженцем села Осітна Христинівського району Черкаської області. (а.с.8). 18 лютого 1992 року, на підставі договору купівлі - продажу, вони придбали житловий будинок по [ADDRESS] , який є їх спільним майном подружжя, вони в будинку постійно зареєстровані та проживали. (а.с.16). Обгрунтовуючи заявлені вимоги завник зазначає, що 21 березня 2001 року [PERSON] працевлаштувався в будівельно - монтажне управління №21 АТФ «Укргазбуд» розташоване в м. Київ, де працював вахтовим методом, а саме 20 днів працював і 10 днів знаходився дома за місцем проживання на вихідних. Будівельно - монтажне управління №21 АТФ «Укргазбуд» займалося монтажем газового обладнання, відповідно працівники постійно перебували в командировках по всій території України. В липні місяці 2001 року, [PERSON] поїхав на роботу, однак через кілька днів зв`язок з ним припинився, додзвонитись вона до нього не змогла. 22 липня 2001 року її подзвонив на телефон невідомий її чоловік, представився, що він співробітник державної автомобільної інспекції м. Київ і повідомив, що її чоловік потрапив в транспортну пригоду і кілька людей, в тому числі і [PERSON] отримали травми та були поміщені до лікарні, однак її чоловік самовільно залишив медичний заклад, і вибув в невідомому напрямку. Заявник зверталася із заявою про зникнення її чоловіка до Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області, працівниками міліції проводилась перевірка, її неодноразово викликали для огляду невпізнаних трупів, однак свого чоловіка серед непізнаних померлих вона не знайшла. З тих пір вона ніякої інформації про свого чоловіка [PERSON] не отримувала. В жовтні місяці 2001 року заявник отримала поштовим переказом трудову книжку, свого чоловіка, на ім`я [PERSON] . Згідно записів в трудовій книжці, [PERSON] було звільнено 01.07.2001 року за його власним бажанням, наказ №76к про його звільнення було видано 20 липня 2001 року (а.с.9-10). Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 1 червня 2010 року [PERSON] , [INFO] визнано безвісно відсутнім. (а.с.13). Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області проводилась перевірка по даних фактах, однак перевірити інформацію про ДТП та встановити їх обставини як і місце проходження лікування не вдалося. Відповідно до довідки СПД №1 ВП №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області№518/52/01/-2023 від 9 лютого 2023 року, інформація про місце знаходження [PERSON] , на даний час відсутня. (а.с.15). Згідно письмових показів гр. [PERSON] та [PERSON] , наданих безпосередньо до суду, вбачається, що останні, кожен зокрема, підтверджують фактичні обставини зникнення [PERSON] викладені заявником в заяві. Вирішуючи заявлені вимоги суд керується наступним. Відповідно до ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків,які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи,яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК України). Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Не залежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю,а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала,що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. Уразі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою,відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звернуто увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Аналізуючи норми права, суд вважає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Отже, особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що зі змісту заяви та пояснень заявника витікає, що підставою для звернення до суду є не лише тривала відсутність її чоловіка [PERSON] за місцем проживання (понад 22 роки), але і відомостей про обставини, що дають підстави припускати загибель останнього. Крім того, заявником надані належні та допустимі докази вжиття нею заходів щодо розшуку її чоловіка та неможливості встановлення його місця знаходження. Отже, оскільки [PERSON] , як у місці свого проживання, так і в будь-якому іншому місці не з`явився впродовж останніх трьох років, з особистого листування вбачається, що він міг загинути і зв`язок рідних, в тому числі із дружиною та дітьми відсутній тривалий час, то, на даний час, є всі підстави для оголошення його померлим. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наведені заявником обставини та мету, з якою йому необхідно оголосити особу померлим, є підстави для висновку про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявником та свідком, оскільки відсутні дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним та дослідженим у справі доказам. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість задоволення заяви [PERSON] про оголошення померлим [PERSON] , оскільки під час розгляду справи встановлено ряд обставин, які дають підстави припускати смерть останнього. Так, встановлено, що в липні місяці 2001 року, точної дати заявник не пам`ятає, [PERSON] поїхав на роботу, однак через кілька днів зв`язок з ним припинився, додзвонитись вона до нього не змогла. 22 липня 2001 року її подзвонив на телефон невідомий її чоловік, представився, що він співробітник державної автомобільної інспекції м. Київ і повідомив, що її чоловік потрапив в транспортну пригоду і кілька людей, в тому числі і [PERSON] отримали травми та були поміщені до лікарні, однак її чоловік самовільно залишив медичний заклад, і вибув в невідомому напрямі.Заходи, які вчинялись родичами особи щодо її пошуку, - не дали позитивних результатів. Підстав вважати, що [PERSON] переховується від правоохоронних органів, кредиторів, тощо, з метою уникнення відповідальності, немає. Разом з тим, оскільки день вірогідної смерті [PERSON] у точності не може бути встановлено, то необхідно датою смерті [PERSON] вважати 2001 рік. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі- ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність у задоволенні заявлених вимог, як таких, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved