Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

25 січня 2022 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса про вивільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . На виконання рішення суду було видано виконавчий лист від 07.05.2001 року № АЕ-98 та [PERSON] пред`явлено його до виконання. Постановою державного виконавця ВДВС Приморського району м. Одеси Сергєєвою Н.О. від 17.06.2008 р. накладено арешт на майно боржника [PERSON] та об`явлено заборону його відчуження, а саме на 3/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] . Виконавче провадження закінчено виконавцем у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду та досягненням дитиною повноліття, що припиняє обов`язок по сплаті аліментів, однак, накладений на майно [PERSON] арешт скасований не був, що порушує його право власності в частині вільного користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою суду від 31 січня 2022 року матеріали цивільної справи направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси за територіальною підсудністю. 19 липня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Приморського районного суду м. Одеси та за результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 20 липня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 28 вересня 2022 року від Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла заява про розгляд справи за відсутності. 07 жовтня 2022 року від представника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відповідності до якого зазначено, що у Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса відсутня можливість припинити чинність арешту по виконавчим провадженням відомості про які в реєстрі не збережено, а відтак просили здійснити розгляд справи на розсуд суду. 22 грудня 2022 року та 16 лютого 2023 року від представника Позивача до суду надійшли пояснення. 16 лютого 2023 року представника Позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності. Не заперечував проти заочного розгляду справи. В судове засідання 07 березня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Відповідач у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Судом справа розглянута за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку відповідно до положень\~ст. 281 ЦПК України. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. На підставі виконавчого листа № АЕ-98 виданого 07.05.2001 р. Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, прочинаючи з 04.05.2001 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , Першим ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця Сергеєвою Наталією Олександрівною від 17.06.2008 р. накладено арешт на майно [PERSON] , а саме на 3/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 18.05.2021 р., вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження майна, а саме арешт нерухомого майна, зареєстрований 24.06.2008 р. Першою Одеською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови Першого відділу ДВС Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 17.06.2008 р. № б/н, за реєстраційним номером обтяження: 7444865, об`єкт обтяження: кофейня № 510 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 21.01.2022 р., вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження майна, а саме арешт нерухомого майна, зареєстрований 24.06.2008 р. Першою Одеською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови Першого відділу ДВС Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 17.06.2008 р. № б/н, за реєстраційним номером обтяження: 7444749, об`єкт обтяження: 3/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа від 07.05.2001 р. № АЕ-98, завершено фактичним виконанням рішення суду, 08.05.2015 р. закінчився передбачений законом термін для даного виду стягнення. Станом на сьогоднішній день, виконавче провадження знищено за строком його зберігання. За вказаних обставин, наразі, відсутні законні підстави для збереження арешту зазначеного нерухомого майна. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України). У відповідність до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи, що станом на сьогоднішній день судом не встановлено будь-яких незавершених виконавчих проваджень, за якими боржником є [PERSON] , та те, що виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на кофейню № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] та 3/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , знищено через сплив строків зберігання, то наразі відсутні й законні підстави для збереження арешту даного нерухомого майна. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. При розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Так, відповідно до п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи вищенаведені обставини, в даний час дія арешту на нерухоме майно порушує право власності позивача, в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки в державному реєстрі наявні відомості про арешт нерухомого майна. Положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що виконавчі провадження по виконанню виконавчих документів, у яких боржником є [PERSON] на примусовому виконанні у відділі виконавчої служби не перебувають, тому відсутні підстави для існування арештів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved