Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.12.2022 року він уклав договір позики з відповідачем [PERSON] на суму 400 доларів США, яку останній зобов`язувався повернути до 07.01.2023 року. Зазначає, що у разі несвоєчасного повернення боргу відповідач зобов`язався виплатити позивачу вказану суму з 20% за користування коштами, або віддати майно, що було придбане за отримані у борг кошти, а саме: Apple Macbook Pro 13 2017 i5 8GB RAM 256GB SSD ноутбук il2755. Проте, до цього часу відповідач зобов`язання по договору від 25.12.2023 року не виконав. На підставі наведеного просить суд, стягнути з [PERSON] в його користь суму боргу за договором позики в розмірі - 400 доларів США, відсотки за користування позикою в розмірі - 80 доларів США, а також судовий збір. Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи міститься розписка про отримання судової повістки. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 25.12.2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 400 доларів США, а останній зобов`язався повернути борг до 07.01.2023 року. Крім того, у разі несвоєчасного повернення боргу відповідач зобов`язався виплатити позивачу вказану суму з 20% за користування коштами, або віддати майно, що було придбане за отримані у борг кошти, а саме: Apple Macbook Pro 13 2017 i5 8GB RAM 256GB SSD ноутбук il2755. Про укладення між сторонами вказаного договору позики свідчить розписка, складена відповідачем [PERSON] (а.с. 21). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Судом встановлено, що на день розгляду даної справи відповідач [PERSON] борг за договором позики від 25.12.2022 року позивачу не повернув. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 400 доларів США згідно розписки від 25.12.2022 року підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно умов договору позики сторони домовилися, що в разі невиконання чи неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань, позикодавець має право вимагати від позичальника сплати неустойки (штрафу) в розмірі 20% від суми позики. Зважаючи на те, що відповідач мав виконати зобов`язання до 07.01.2023 року, вимога про стягнення нарахованої пені за прострочення виконання зобов`язання, що становить 80 доларів США також підлягає до задоволення. Зі змісту ст.533 Цивільного кодексу України вбачається, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 25.12.2022 року в розмірі - 480 доларів США, що згідно офіційного курсу валют на день подання позову становить 17 552,93 грн. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved