Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Сектор ведення реєстру територіальної громади м.Ізмаїл секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він набув право власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири № 39 , що належала продавцям [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Всі умови передбачені укладеним договором мною було дотримано та виконано в повному обсязі. Позивач на правах власника користується квартирою, проводить в ній ремонтні роботи, оплачує комунальні платежі, а [PERSON] та [PERSON] не дотрималась вимог п.4 укладеного Договору, а саме, відповідно до п.4.1.2 не знялися із реєстраційного обліку, як те було обговорено в самому Договорі і вибули за межі України. При придбанні квартири, вона була вільна, особистих речей відповідачів в квартирі немає. Наміру вирішити питання щодо зняття з реєстрації у відповідачів немає, так як вони одразу після укладення договору вибули за межі України, де проживають більше десяти років і наміру повертатися у них немає, тобто реєстрація колишнього власника квартири та особи, яка в ній зареєстрована, носить формальний характер, однак реєстрація колишнього власника з членами його сім`ї звужує права позивача як власника житла, унеможливлює користування у повному обсязі своїм майном. З огляду на те, що відповідачі, не будучи власниками квартири та не проживаючи в ній, залишаються зареєстрованими в квартирі, свідчить про вчинення ними перешкод у користуванні власністю позивачу, який є власником квартири. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Представник позивача надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, просила суд розглядати справу у її відсутність та відсутність позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2022 року, зареєстрованого в реєстрі №1127, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гнесько В.Г., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5-6). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №318575765 від 23.12.2022 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2022 року, зареєстрованого в реєстрі №1127, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гнесько В.Г. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями будинкової книги (а.с.11-13) та довідками Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області про місце реєстрації фізичних осіб від 21.09.2022 року та від 23.09.2022 року (а.с.20, 22). Разом із тим, відповідачі за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживають, що вбачається з поштових відправлень, які повернулися на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою (не проживає)». Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст. 7 цього Закону зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, оскільки відповідачі за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживають та не є членами сім`ї власника житлового будинку, вони втратили право користування житлом. Своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку у квартирі [ADDRESS] , який належить позивачу, відповідачі створюють перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушує ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрація місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки позовні вимоги обґрунтовані. За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved