Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Адвокат Горбачевська К.В., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 30 серпня 2022 року, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між громадянкою України [PERSON] та громадянином Турецької Республіки [PERSON] , зареєстрований 30 листопада 2019 року Подільським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2009; судові витрати по справі залишити за позивачем. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 30 листопада 2019 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Подільським районним\~у місті\~Києві відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у місті\~Києві.\~Від шлюбу\~вони мають\~спільну дитину\~ доньку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Шлюбно-сімейні\~стосунки між\~подружжям не\~склались з\~огляду на\~різні погляди\~на сімейне\~життя,\~втрату взаєморозуміння,\~почуття любові\~та взаємоповаги.\~Із листопада\~2021\~року стосунки між ними\~остаточно припинено,\~будь-який\~зв`язок\~вони не\~підтримують, мешкають окремо, єдиного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Дитина залишилась проживати з матерію, перебуває на її утриманні. Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. На переконання позивача, шлюб між ними розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме її інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Майновий спір відсутній. Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.46). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Горбачевська К.В. не скористались, остання подала через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» заяву про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання в порядку ст.128 ЦПК України, ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №58/2023 від 06 лютого 2023 року, затвердженого Законом України №2915-ІХ від 07 лютого 2023 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 30 листопада 2019 року між громадянином Турецької Республіки [PERSON] та громадянкою України [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2009 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 21 липня 2020 року, а.с.10). Від шлюбу подружжя має спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що слідує зі свідоцтва про її народження\~серії [NUMBER] від 21 січня 2021 року (а.с.11). Малолітня [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.9), однак наразі вони проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.38-41). Як вказувала позивач, шлюбні стосунки між сторонами припинено з листопада 2021 року у зв`язку з різними характерами, відсутністю взаєморозуміння, взаємоповаги, втратою почуття любові, виникненням сварок, що в сукупності унеможливило подальше сумісне їх проживання однією сім`єю. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків, притаманних подружжю, не підтримують. Спір про розірвання шлюбу, укладеного між громадянином Турецької Республіки [PERSON] та громадянкою України [PERSON] в силу ч.1 ст.3 ЦПК України, ст.ст.63, 75, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ч.2 ст.28, ч.2 ст.29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, як спір з іноземним елементом підлягає вирішенню із застосуванням національного законодавства України як Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу, та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Тобто надання строку на примирення є обов`язком, а не правом суду за наявності заперечення сторони проти розірвання шлюбу, крім випадків коли надання такого строку буде суперечити моральним засадам суспільства. Думка сторін враховується судом лише при визначенні строку на примирення. Суд не застосовує в даному випадку положення ст.111 СК України, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач, діючи через представника, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва\~про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 21 липня 2020 року (а.с.10) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відповідну вимогу щодо цього, викладену у заяві від 21 грудня 2022 року (а.с.50-52). При розподілі судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем не заявлялася вимога про відшкодування понесених нею витрат по сплаті судового збору та не наводився попередній розрахунок витрат, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача.

Outcome: approved