Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, 26 червня 1997 року між [PERSON] , діючою за довіреністю від імені [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №292, зареєстрований в Лозівській філії (представництві) Харківської товарної біржі на підставі біржового контракту №292 від 26 червня 1997 року. За умовами якого продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив однокімнатну квартиру, житловою площею 17,1 кв.м, загальною площею 31,5 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Оформивши вказаний договір через Лозівську філію Харківської товарної біржі та з урахуванням діючого на той час законодавства, сторони не здійснили нотаріального посвідчення договору. Після укладання договору, умови правочину були повністю виконані сторонами: продавець отримав гроші за квартиру, а покупець оселився у придбаній квартирі, і з часу купівлі житла ніс всі витрати по його утриманню та оплаті комунальних послуг, користувався всіма правами та виконував всі обов`язки як власник квартири. З часу придбання квартири ніяких претензій зі сторони відповідача не надходило. [INFO] її вітчим [PERSON] помер. За життя, 17 лютого 2021 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Т.Г., зареєстрований в реєстрі за №294. Згідно заповіту все майно яке належить на день смерті [PERSON] , де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, та все те, на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , позивачці по справі. Бажаючи прийняти спадщину, після смерті [PERSON] , вона звернулася до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завади М.В., однак у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено, оскільки право власності на квартиру зареєстровано на підставі угоди, укладеної на товарній біржі, без її нотаріального посвідчення. Наразі, нотаріально посвідчити спірну угоду неможливо, так як сторони померли. Оскільки в позасудовому порядку вирішити вказаний спір неможливо, а викладені обставини позбавляють її можливості оформити свої спадкові права, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом. На підставі викладеного просить, визнати дійсним договір №292 купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 26 червня 1997 року між [PERSON] , яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] , і [PERSON] та зареєстрований Лозівською філією Харківської товарної біржі. В судове засідання позивачка не з`явилася, в позові прохала розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. В судове засідання представник відповідач не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника Лозівської міської ради Харківської області, просила вирішити справу на розсуд суду. В судове засідання третя особа не з`явилася, надала телефонограму, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, вирішити справу на розсуд суду. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26 червня 1997 року між [PERSON] , діючою за довіреністю від імені [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №292, предмет якого є однокімнатна квартира, житловою площею 17,1 кв.м, загальною площею 31,5 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір підписаний і зареєстрований в Лозівській філії (представництві) Харківської товарної біржі на підставі біржового контракту №292 від 26 червня 1997 року, без наступного нотаріального посвідчення договору. Згідно технічного паспорту на квартиру, нерухоме майно знаходиться у власності громадянина [PERSON] . [INFO] помер вітчим позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 17 червня 2021 року, актовий запис №845. За життя, 17 лютого 2021 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Т.Г. та зареєстрований в реєстрі за №294. Зі змісту якого, все його майно, яке буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, та все те, на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] . У встановлений законом шести місячний строк позивачка звернулася до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округ Харківської області Завади М.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом на нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала вітчиму на підставі договору купівлі-продажу №292 від 26 червня 1997 року, та 02 липня 2021 року було заведено спадкову справу №63/2021 після померлого [INFO] [PERSON] . Із роз`яснення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, наданого [PERSON] , приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області від 18.02.2022 року №129/01-16, вбачається, що для підтвердження права власності спадкодавця на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] було надано Договір купівлі-продажу №292, укладений та підписаний на Лозівській філії Харківської товарної біржі, 26 червня 1997 року, реєстраційний номер 292. Однак, нотаріусом було роз`яснено, що вказаний договір не відповідає вимогам статті 15 Закону України №1957ХІІ «Про товарні біржі» від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання вище вказаного договору купівлі-продажу в 1997 році. Для захисту свого права та інтересу вона може звернутися з позовом до суду. Статтею 5 ЦК України\~встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу 26 червня 1997 року, щодо якого позивачкою заявлено позов про визнання його дійсними, діяв\~Цивільний кодекс УРСР\~в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, суд одночасно застосовує норми саме\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року і положення ст.204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у редакції 2004 року визначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності\~ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу\~щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Згідно із застереженнями, що містяться у\~ст. 5 ЦК України\~і п. 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Так, положеннями\~ст.\~42\~ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). У письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у ст. 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми (п.п. 2,3 ч.1\~ст. 44 ЦК УРСР). Згідно з ч.1 ст.47 ЦК УРСР\~нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Невиконання цих вимог, тягнуло недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч.2\~ст.48 ЦК України. Діяльність діючих на час укладення договору бірж, які реєструвалися угоди з нерухомістю, регулювалася Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1957-ХІІ у ред. від 15.05.2003 року. У пункті 3.2 зазначалося, що відповідно до\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, що діяла на момент укладання договору, при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. В інструкцію вносились зміни, але цей пункт залишений без змін. Тобто до 2004 року договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ. На теперішній час укладений між сторонами 26 червня 1997 року договір купівлі-продажу, підписаний і зареєстрований в Лозівській товарній біржі, не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова. Законом № 2756-V1 від 02.12.2010 року у ч. 1\~ст. 657 ЦК України\~були внесені зміни, відповідно до яких договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як вбачається зі змісту договору, на момент підписання договору вся сума за договором продавцем отримана у повному обсязі. Сторонами виконана умова договору щодо передачі квартири у повне володіння та розпорядження покупцеві. Факт проживання покупця у придбаній квартирі зафіксовано у заповіті складеного від імені [PERSON] та посвідченого Василенко Н.Т., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області 17.02.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №294 та Витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі, де місце проживання заповідача зазначено: [ADDRESS] . Вказані обставини свідчать про те, що сторони договору не тільки домовилися між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді однокімнатної квартири, а й повністю виконали всі умови даного договору, однак нотаріально його не засвідчили, так як у договорі містилося посилання на\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~про відсутність необхідності нотаріального засвідчення договору. Наразі, нотаріально посвідчити спірну угоду неможливо, оскільки [PERSON] та [PERSON] померли. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства,\~а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1\~ст.\~316\~ЦК України\~ правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 319 ЦК України \~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша\~статті 1223 ЦК України). Відповідно до\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою\~статті 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося, а саме продавець отримав кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на спірну квартиру, а тому\~є підстави вважати даний договір дійсним. З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що позивачкою надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу спірної квартири та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими, тому наявні підстави для задоволення позову. Оскільки позивачка у позовній заяві не вимагала відшкодування судових витрат, понесених нею при сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті\~141,\~142 Цивільного процесуального кодексу України, судом не вирішувалося. На підставі викладеного,

Outcome: approved