Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив змінити розмір аліментів, які утримуються з нього на корить [PERSON] на утримання доньки у розмірі частини всіх видів доходу починаючи з 14.04.2017 року, до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 11.01.2016 року рішенням Московського районного суду м. Харкова їхній шлюб було розірвано. 26.06.2017 року заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова було призначено стягнути з позивача аліменти на утримання неповнолітної доньки у розмірі частки щомісяця з усіх видів доходу починаючи з 14.04.2017 року, до досягнення донькою повноліття. При цьому, заочним рішенням не було враховано істотні обставини, що мають суттєве значення для встановлення розміру аліментів, згідно до ст. 182 СК України, а саме:позивач, на час надання позовної заяви, має на утриманні трьох малолітніх дітей: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Позивач, на час надання позовної заяви перебуває в лавах ЗСУ, у званні майору та безпосередньо приймає участь у бойових діях. Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання позивач не з`явився, адвокат надав заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч.2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку, що вимоги за позовною заявою не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено,\~що сторони\~мають спільну\~неповнолітню дитину\~доньку.\~Батьками дитини\~відповідно до\~свідоцтва про\~народження зазначені\~сторони по\~справі. 11.01.2016 року рішенням Московського районного суду м. Харкова їхній шлюб було розірвано. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова було призначено стягнути з позивача аліменти на утримання неповнолітної доньки у розмірі частки щомісяця з усіх видів доходу починаючи з 14.04.2017 року, до досягнення донькою повноліття. Просив суд встановити розмір аліментів на утримання доньки у сумі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитини повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] звертає увагу на наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, стан здоров`я, матеріальне становище, перебування в лавах ЗСУ. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першоюстатті 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51\~Конституції Українита статтею 180СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3статті 181СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182СК\~України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1статті 192\~Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192\~СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Згідно з пунктом 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів»розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав жодних доказів щодо існування підстав для зменшення розміру аліментів, а саме зміни його майнового чи сімейного стану, після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, тоді як доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів. Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не буде спрямовано на належне забезпечення дитини з відповідачем та суперечитиме їхнім інтересам. Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розумінні ст.81ЦПК України\~саме ініціатору позову належить доводити обставини змін його матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я або ж вказати на обставини, що виникли після ухвалення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Отже, позивач не надав доказів такого погіршення його матеріального стану та зміни сімейного стану, які б впливали на обсяг його зобов`язання надавати утримання дитині, та в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) могли б бути підставою для зменшення визначеної за судовим рішенням доходів позивача, що стягуються в якості аліментів. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed