Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.08.2022 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що сторони перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2001 року по 2011 рік. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 05.06.2012 було присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів щомісячно, починаючи з 06.04.2012 і до досягнення дитиною повноліття. На сьогодні дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися на 2 курсі денної форми навчання за державним замовленням. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення сином 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. 03.10.2022 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив, відповідно до якого позов визнає частково в розмірі 1/20 частки від усіх доходів. Вважає, що саме такий розмір буде справедливим та достатнім для забезпечення та утримання сина. Просить суд позов задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання в розмірі 1/20 частки від усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання або досягнення двадцятитрьохрічного віку, в залежності від того, яка обставина настане раніше. 19.10.2022 в судовому засіданні, із зазначення в протоколі судового засідання, судом ухвалено про залучення в якості третьої особи [PERSON] . 23.02.2023 від позивачки [PERSON] до суду надійшла заява про зміну позовних вимог, яка прийнята судом, в якій зазначено, що з урахуванням доводів, наданих відповідачем, погоджується на зміну позовних вимог, а саме на щомісячне перерахування аліментів в твердій грошовій сумі 10000,00грн на картку Монобанку [NUMBER] , відкритою на ім`я [PERSON] . Також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та третьої особи [PERSON] , позовні вимоги підтримали та просили стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 23.02.2023, не з`явився, в матеріалах справи міститься посилання про неможливість з`явитися до суду у зв`язку з занятістю на роботі, просив проводити судове засідання через відео конференцію, однак у зв`язку технічних проблем не вдалося вийти в онлайн зв`язок. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції. [PERSON] є курсантом другого курсу Національної академії внутрішніх справ на денній формі навчання, за державним замовленням, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр за спеціальністю «Право», термін навчання з 28.08.2021 до 04.07.2025, що підтверджується довідкою від 20.02.2023 № 46/01-6032. Судом установлено, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, сторонами цей факт не спростовується. За змістом статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). [PERSON] працює суддею Вінницького міського суду Вінницької області. Згідно розрахункового листа за 2022 рік, дохід з січня 2022 року по серпень 2022 року становить 892237,14грн. [PERSON] працює заступником начальника управління - начальника відділу Головного слідчого управління. Згідно довідки про доходи за 2022 рік, дохід з січня 2022 року по листопад 2022 року становить 725058,70грн. Судом установлено, що з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, що підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.05.2016. Постановою про відкриття виконавчого провадження № 51628670, та відрахуванням грошових коштів, які підтверджується розрахунковими листами з місця роботи [PERSON] графою «205 Аліменти». Враховуючи вимоги вказаних норм права, бажання відповідача допомагати матеріально сину, визнання відповідачем частково позовних вимог, суд дійшов висновку, що повнолітній [PERSON] , який продовжує навчання у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, що відповідає ст.199 СК України. Тому суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення вимоги позивачки про стягнення аліментів в розмірі 10000,00грн, щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення сином 23 років, починаючи з 12.08.2022 на картку Монобанку [NUMBER] , відкритою на ім`я [PERSON] . Також, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 496,20грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved