Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

07.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що він здійснює постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи [PERSON] , [INFO] ,яказа станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] вказує про те, що [PERSON] , [INFO] , відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу КНП ЛПУ «Міжгірської районної лікарні» за № 1820 від 07.09.2022 року, потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з нездатністю до самообслуговування. Заявник [PERSON] також зазначає, що він є єдиною особою, який на даний час здійснює догляд та піклується про хвору [PERSON] , а саме допомагає їй у самообслуговуванні, прибирає житло, допомагає у веденні підсобного господарства, купує ліки, заготовляє дрова, забезпечує всім необхідним. Догляд здійснює добровільно, на безоплатній основі. Проти здійснення ним постійного догляду, [PERSON] не заперечує. У поданій заяві [PERSON] наголошує, що від встановлення факту здійснення ним постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує, залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Законом України від 19 червня 2003 року № 966-ІV «Про соціальні послуги», Законом України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХП «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» та інших. Вимоги поданої заяви [PERSON] просить задовольнити, посилаючись на те, що факт здійснення ним догляду за [PERSON] , яка потребує постійного догляду, має для нього юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків щодо отримання соціальних пільг і виплат, а також виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та у зв`язку з наведеним, у нього виникла необхідність для звернення до суду з цією заявою про встановлення факту здійснення ним постійного догляду за [PERSON] . Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.02.2023 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Подану заяву та заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити вимоги з підстав, викладених у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення. Заінтересована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подав до суду письмову заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі, підтримує у повному обсязі заявлені [PERSON] вимоги та підтверджує дійсність викладених ним у заяві обставин. Заінтересована особа: Виконком Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання в особі уповноваженого представника не з`явився, проте до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до Висновку ЛКК КНП ЛПУ «Міжгірської районної лікарні» за № 1820 від 07.09.2022 року, та Виписки із протоколу ЛКК КНП ЛПУ «Міжгірської районної лікарні» № 1820 від 07.09.2022 року, [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю ІІ групи,та за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Вказаний висновок дійсний протягом 12 місяців з часу видачі (а.с.6). Як вбачається з доданої до матеріалів заяви довідки МСЕК серії АА № 0004291 від 28.03.2019 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.8). [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю другої групи, безтерміново, та [PERSON] протипоказана фізична праця, рекомендовано лікування у кардіолога та копія вказаної довідки МСЕК міститься в матеріалах справи (а.с.8). Актом встановлення факту здійснення догляду [PERSON] за [PERSON] від 01.02.2023, складеним Міжгірською селищною радою Закарпатської області, було встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є пенсіонеркою - інвалідом ІІ групи, важко хворіє, неодноразово проходить лікування у Міжгірській районній лікарні. [PERSON] постійно здійснює доглядає за [PERSON] , а саме: виконує усю фізичну роботу, купує необхідні ліки, продукти харчування, забезпечує усім необхідним для полегшення пересування. Матеріально-побутові умови для проживання [PERSON] задовільні. (а.с.10). З довідки Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області за вих.№ 1771 від 16.09.20223 року вбачається, що [PERSON] , 1991 року народження, який зареєстрований в [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] , дійсно з 16.09.2022 року здійснює постійний сторонній догляд за інвалідом ІІ-ої групи - [PERSON] , 1961 року народження, яка потребує постійного стороннього догляду (а.с.9). Отже, матеріалами справи достовірно встановлено факт здійснення на теперішній час заявником [PERSON] постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи [PERSON] , 1961 року народження, та даний факт має для заявника юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків заявника щодо отримання соціальних пільг та виплат та виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У розумінні статті 1 Закон України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» № 2961-IVвід 06.10.2005 року (далі - Закон № 2961-IV), медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності. Відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 2961-IV, рішення медико-соціальних експертних комісій є обов`язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними закладами незалежно від типу і форми власності. Постійний сторонній догляд - вид догляду, яким забезпечуються інваліди із вираженими порушеннями в організмі, зумовленими професійними та загальними захворюваннями, травмами, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати гігієнічні потреби, потребують допомоги на прогулянках). Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно п.5 ч.2 ст.293 та ч.2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки. Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в статті 315 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У вказаній Постанові зазначено вичерпний перелік заяв, які не можуть розглядатися судами, серед яких не вказано про факт здійснення догляду за інвалідом або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річноговіку. Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту здійснення догляду не суперечить Закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні цієї заяви, судом не встановлено. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника, напряму впливає на його права й обов?язки та інтереси особи похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду. При цьому суд зауважує, що питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є компетенцією уповноваженого органу відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» й не входить до компетенції суду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту здійснення заявником постійного догляду за особою похилого віку, яка цього потребує. Враховуючи вищенаведене, аналізуючи надані заявником докази [PERSON] на підтвердження факту здійснення догляду за особою похилого, непрацездатного віку [PERSON] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та за станом свого здоров`я, згідно висновку ЛКК № 1820 від 07.09.2022 року, потребує постійного стороннього догляду, та подані заявником докази є належними, допустимими та достатніми у контексті положень статей 77-80 ЦПК України, а тому заявлені [PERSON] вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved