Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовують тим, що їм стало відомо, що Деснянською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері проводилося встановлення фактів за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, поданою 15 липня 2022 року. За змістом зазначеної заяви відповідачка повідомила, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не несли службу в лавах ЗСУ, ніколи не були жодного дня на військовій службі, ні в першому відділі [INFO] , ні в самому [INFO] . Крім вказаного, в заяві [PERSON] повідомила, що даних осіб не було на робочих місцях, ні на блокпостах чи при виконанні будь-яких інших військових завдань, про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] весь свій час проводили за місцем своєї реєстрації, а не в ЗСУ. Відповідачка стверджує, що оскільки ці особи фактично не несли службу в ЗСУ, при цьому отримували заробітну плату, їх дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ККУ щодо привласнення військового майна в період воєнного стану. Також посилаються на те, що вказана у зазначеній заяві інформація є недостовірною, такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію загиблих військовослужбовців, чоловіків позивачок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з огляду на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану з 16 березня 2022 року їх чоловіків було призвано на службу до лав ЗСУ. До самої своєї загибелі вони виконували бойові завдання щодо забезпечення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі [INFO]. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] загинули, захищаючи Україну, тож і були поховані як військовослужбовці. Більше того, зокрема, [PERSON] та [PERSON] посмертно нагороджені почесними відзнаками начальника Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також батькам цих військовослужбовців вручено подяки від імені особового складу [INFO] за виховання сина - справжнього патріота, мужнього і самовідданого Захисника України. Натомість, повідомляти широкому загалу (в тому числі відповідачці, яка не є ні родичкою, ні подругою сімей загиблих) про військові частини, місця дислокації військовослужбовців чи виконувані ними бойові завдання в період збройної агресії (фактично війни) на території України жоден з чоловіків не був зобов`язаний, більше того, такі дії є фактично розголошенням державної таємниці та порушенням військової присяги. Проте, відповідачка в своїй заяві стверджує, що загиблі чоловіки є злочинцями, цинічно паплюжачи пам`ять загиблих, посилаючись при цьому на те, що вона не бачила їх на блокпостах чи не була обізнана про їх бойові завдання. Своїми діями відповідачка завдає їм значних душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні їх життєвих планів, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, фактично здійснює наклеп на їх чоловіків, змушує докладати багато додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що чоловіки були головами сімей, твердження відповідачки про те що вони злочинці, а не військові, накладає відбиток на репутацію всієї родини. Більше того, [PERSON] є невеликим містом, а тому у позивачів існує побоювання того, що сусіди, друзі та громадяни міста звинувачуватимуть їх у незаконному збагаченні за рахунок заробітної плати їх чоловіків військовослужбовців, а діти загиблих через неправдиві звинувачення їх батьків в майбутньому можуть зазнати булінгу в учбових закладах. Моральні страждання, постійний пригнічений стан та депресія в цілому незадовільно відображаються на їх здоров`ї. Так, зокрема [PERSON] через постійний стрес та напруження отримала захворювання та перебувала на лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Бобровицька опорна лікарня». Також зазначають, що повідомлена відповідачкою [PERSON] , у заяві до Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері інформація про загиблих чоловіків позивачок, містить не оціночне суб`єктивне судження відносно останніх, не особисте відношення автора, а саме: недостовірні дані, стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів стосовно причетності до протиправної діяльності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які можуть бути перевіреними. Фактичні твердження про вчинення загиблими чоловіками позивачок дій, що містять ознаки злочину, порушують презумпцію невинуватості та негативно впливають на їх немайнові права. У зв`язку з цим вважають, що повідомлена відповідачкою у заяві до спеціалізованої прокуратури інформація завдає їм значної шкоди як членам сімей загиблих, їх честі, гідності та діловій репутації, а тому вони змушені звертатися до суду та просять суд визнати недостовірною інформацію викладену відповідачкою [PERSON] у заяві від 15 липня 2022 року, поданій до Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, зобов`язати відповідачку офіційно спростувати та відкликати вказану заяву, зазначивши, що наведені у ній факти є недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, а також стягнути з [PERSON] судові витрати. Позивачі в судове зсідання не з`явилися, надали заяву, в якій просять справу розглядати без їх участі та задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідачки також надав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачки. У задоволенні позову просить відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. У відзиві на позов представник відповідачки, адвокат Фурсій С.О., зазначає, що згідно вимог діючого законодавства, інформація, яка міститься у заяві [PERSON] від 14 липня 2022 року, поданій до Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, не може вважатися інформацією, яка посягає на честь, гідність та ділову репутацію як самих загиблих, так і їх сімей, оскільки відповідачка звернулася до відповідного компетентного органу в межах наданих їй Конституцією України прав. Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були подружжями, що підтверджується відповідними свідоцтвами про одруження (а.с.26-27). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00036060456 від 06.07.2022, [PERSON] та [PERSON] є батьками спільної дитини (а.с.28). Відповідно до свідоцтв про смерть серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] (а.с.29-31). [PERSON] та [PERSON] посмертно нагороджені почесними відзнаками начальника Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (а.с.38-40). Згідно довідки Бобровицької опорної лікарні № 130 від 15.08.2022 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Бобровицька опорна лікарня» з діагнозом загострення дискогенного радикуліту (а.с.42). Як вбачається із матеріалів справи, відповідачкою [PERSON] 13.07.2022 на адресу Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, було надіслано заяву про вчинення кримінального правопорушення, в якій вона посилалася на те, що їй стало відомо, що перший відділ [INFO] за безпосереднім сприянням начальника [INFO] [PERSON] , здійснюють привласнення військового майна шляхом шахрайства, в т. ч. із застосуванням свого службового становища в умовах воєнного стану. Так, після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які загинули в червні 2022 року у Сумській області, їй стало відомо, що вони якимось чином були військовослужбовцями мобілізованими до лав ЗСУ, проте ніхто з них не був жодного дня на військовій службі в ЗСУ. Як з`ясувалося вже після смерті останніх, вони рахувалися військовослужбовцями разом з іншими громадянами, які теж не мали жодного відношення до ЗСУ та мали між собою дружні відносини, в т.ч. з начальником [INFO] . Як з`ясувалося, вищевказаних громадян в березні 2022 року було мобілізовано до лав ЗСУ через [INFO] , а саме за сприянням начальника [PERSON] , який мав дуже тісні стосунки з [PERSON] та [PERSON] . До смерті зазначених осіб, ніхто в Бобровицькій ОТГ не знав, що [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] були військовослужбовцями ЗСУ, оскільки їх ніколи не було на робочих місцях, на блокпостах, чи при виконанні військових завдань. Всі ці дані стали відомі лише після їх смерті, яких привезли до Бобровицької ОТГ для поховання як військовослужбовців, проте вказані особи постійно, весь свій час проводили за місцем їх реєстрації, а не в ЗСУ. У заяві зазначено, що події відбувалися за сприянням [PERSON] , який виносив накази про нарахування заробітної плати, зокрема, загиблим чоловікам, як мобілізованим, проте, останні свої обов`язки не виконували, а перебували вдома. У зв`язку з цим [PERSON] вважає, що було вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 410 КК України, а саме: привласнення військового майна або заволодіння ним шляхом шахрайства, вчинене в умовах воєнного стану, а тому просила внести відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 410 КК України за її заявою до ЄРДР та притягнути до кримінальної відповідальності винних осіб; повідомити її про результати розгляду зазначеної заяви (а.с.32-34). Позивачки зазначають, що заява [PERSON] на адресу Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері надійшла 15.07.2023, а як вбачається із витягу з ЄРДР, заява [PERSON] надійшла 13.07.2022. Такі розбіжності не є суттєвими для розгляду справи. Згідно довідок виданих Ніжинським РТЦК №3/2526, №3/2527, №3/2528 від 23.08.2022 солдати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в період з 16.03.2022 по 15.06.2022 виконували бойове завдання щодо забезпечення та здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі [INFO] (а.с.35-37). Статтею 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб (ч. 1 ст. 275 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. (ч.1 ст. 22 ЦК України). Згідно із ч.1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Частиною 1 ст. 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація Відповідно до змісту ч.1 ст. 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. (ст. 297ЦК України). Згідно ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою соціальна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків . Позови про захист гідності, честі та ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа, в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №761/6866/16-ц. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Конституцією України кожному також гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). У пунктах 1, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі - Постанова Пленуму) судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно п.5 Постанови Пленуму, відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Згідно із п. 4 Постанови Пленуму, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як зазначено у п.15 вказаної вище Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Якщо поширено недостовірну інформацію про особу, яка померла, з відповідним позовом вправі звернутися члени її сім`ї, близькі родичі та інші заінтересовані особи, навівши у заяві такі обставини: характер свого зв`язку з особою, щодо якої поширено недостовірну інформацію; у який спосіб це порушило особисті немайнові права особи, яка звертається до суду. Позивачки [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом як члени сім`ї , оскільки є дружинами померлих [PERSON] та [PERSON] , надавши відповідні свідоцтва про реєстрацію шлюбу. Позивачка [PERSON] надала суду тільки свідоцтво про народження спільної із [PERSON] дитини. Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співвідповідача. [PERSON] у позовній заяві не обґрунтувала характер свого зв`язку з померлою особою щодо якої поширено інформацію на підставі того, що вона є заінтересованою особою, оскільки вона не є членом сім`ї померлого, ні його близьким родичем. Надане свідоцтво про народження дитини, на думку суду, не підтверджує процесуальної правосуб`єктності позивачки, що вона дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Іншою обставиною, яка підлягає зазначенню у позові та доведенню у судовому засіданні належними та допустимими доказами, враховуючи роз`яснення, викладені в Постанові Пленуму, є і те, у який спосіб поширення інформації порушило особисті немайнові права особи, яка звертається до суду. Оскільки позивачі не з`явились до суду, скориставшись своїм правом надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, тому суд, вирішуючи вказану вище обставину, враховує вказане у позовній заяві. Зокрема: позивачі, звертаючись до суду, у позові зазначали, що своїми діями відповідачка завдає їм значних душевних страждань, які виразились у руйнуванні їх життєвих планів, негативний вплив на честь, гідність та ділову репутацію, фактично здійснення наклепу на їх чоловіків, змушує докладати багато додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, всупереч вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України, жодними доказами позивачі не довели, не обґрунтували та не підтвердили порушення їх особистих немайнових прав, визначених статтею 201 ЦК України (честі, гідності і ділової репутації) інформацією, викладеною у листі [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, поданою 13 липня 2022 року до Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері. В позовній заяви позивачки зазначали, що з урахуванням того, що їх чоловіки були главами сімей, твердження про те, що вони були злочинцями, а не військовими, накладає відбиток на репутацію всієї родини, однак не зазначили у який спосіб це відбувалось. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав,свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі вказують на те, що у зв`язку з тим, що [PERSON] є невеликим містом, у них виникають побоювання відносно того, що сусіди, друзі та громадяни міста звинувачуватимуть їх у незаконному збагаченні за рахунок заробітної плати їх чоловіків військовослужбовців, а діти загиблих через неправдиві звинувачення їх батьків в майбутньому можуть зазнати булінгу в учбових закладах. Тобто, зазначено про порушення їх прав у майбутньому, а не на час звернення до суду для захисту своїх прав. В п. 16 вищевказаної Постанови Пленуму вказано, що відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003, зазначено, що відповідно до Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40). Питання практичної реалізації громадянами цих прав регулюються, зокрема, Законом України "Про звернення громадян", який забезпечує їм можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Пунктом 3 Наказу Офісу Генерального прокурора від 22.11.2021 № 370 «Про особливості організації діяльності спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері» зазначено, що спеціалізованим прокуратурам у військовій та оборонній сфері (на правах обласних) слід забезпечувати виконання повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», іншими законодавчими актами, наказами Генерального прокурора. У частині 1 статті 5 ЗУ «Про прокуратуру» закріплено, що функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Виходячи із аналізу вищезазначених норм та досліджених в судовому засіданні доказів, слід дійти висновку, що відповідачка при зверненні із заявою до Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері реалізувала своє право на звернення до компетентного органу для перевірки зазначених у заяві фактів, які можуть свідчити про можливі протиправні дії з боку певних осіб, а тому викладені у адресованій Деснянській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері заяві факти, не є такими, що принижують честь і гідність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також честь і гідність безпосередньо позивачок у справі, а лише є інформацією, яку відповідачка просила перевірити уповноважені на те Законом органи. У витязі з єдиного реєстру досудових розслідувань зазначено, що 14.07.2022 до ЄРДР було внесено відомості з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 410 КК України, так як із заяви [PERSON] стало відомо, що посадовими особами [INFO] здійснюється заволодіння державними коштами шляхом протиправного нарахування заробітних плат військовослужбовцям, які фактично не виконують службові обов`язки. Таким чином, відповідачка скориставшись своїм правом на звернення до посадових осіб Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері стосовно перевірки виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та посадових осіб [INFO] виконувала свій громадський обов`язок та реалізувала своє Конституційне право на звернення до компетентного органу для перевірки фактів, що на її думку, свідчать про вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу, не може бути підставою для визнання інформації викладеної в заяві до Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері недостовірною та не є підставою для застосування до особи цивільно-правової відповідальності. Отже, з наведеного можна зробити висновок про те, що відповідачка, звертаючись з заявою до Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері як компетентного органу, який забезпечує виконання повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», іншими законодавчими актами, наказами Генерального прокурора, мала на меті довести до відома останньої для перевірки виявлені нею факти можливої протиправної поведінки вищевказаних осіб, а не поширити недостовірну інформацію чи довести такі відомості до громадськості. З позицією, викладеною у Постанові Пленуму ВС № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» також погодився і Верховний Суд, виклавши свою правову позицію у постанові від 15.08.2018 у справі № 207/1161/17, зазначивши, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Виходячи із позиції відповідачки, при надісланні заяви до органу прокуратури, вона керувалася виключно наміром виконати свій громадський обов`язок та здійснити надані Конституцією права і не мала на меті поширити недостовірні відомості про [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] чи якимось чином порушити їх права та свободи, а тому і просила компетентні органи перевірити такі відомості. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Позивачі не довели належними, допустими та достовірними доказами, того, що інформація, вказана відповідачкою у заяві та адресована компетентному органу прокуратури, була спрямована на посягання на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] чи самих позивачів і надіслана з явним злим умислом у зв`язку з чим порушувалися немайнові права позивачів. Виходячи із вищезазначеного, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання недостовірною інформації, викладеної відповідачкою [PERSON] у заяві поданій до Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері не підлягають задоволенню, тому не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки не стягуються.

Outcome: dismissed