Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» про стягнення коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 1311 від 13.11.2018 року в розмірі 30 000 гривень. В обґрунтування позовної заяви від 09.10.2019 року позивач зазначила, що 13.11.2018 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» було укладено Договір №1311 про надання поворотної фінансової допомоги, на виконання якого в той же день позивач здійснила на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» переказ поворотної фінансової допомоги в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень згідно договору №1311 від 13.11.2018 року. Даний договір поворотної фінансової допомоги було укладено усно та не було визначено строків повернення поворотної фінансової допомоги. У зв`язку з цим 06.09.2019 року позивач направила на адресу відповідача письмову Вимогу про повернення поворотної фінансової допомоги, в якій просила терміново в семиденний строк з дня отримання цієї вимоги повернути поворотну фінансову допомогу в сумі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень) в семиденний строк з моменту отримання Вимоги, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок. Вимога була отримана відповідачем 14.09.2019 року, таким чином строк повернення грошових коштів настав 21.09.2019 року. Але станом на день подання позовної заяви, поворотна фінансова допомога відповідачем позивачу не повернена. 21.04.2021 року позивачем було подано уточнену позовну заяву відповідно до якої позивач зазначає, що нею при викладенні позовних вимог в позовній заяві від 09.10.2019 року зазначено, що договір поворотної фінансової допомоги було укладено усно та не було визначено строків повернення поворотної фінансової допомоги, але як було встановлено з відзиву відповідача, договір поворотної фінансової допомоги № 1311 від 13.10.2018 року укладено у друкованому вигляді між позивачем та відповідачем, скріплено печаткою ТОВ «Фесіт Юнайтед» та п. 2.3 Договору передбачений строк повернення поворотної фінансової допомоги до 24.12.2020 року. Факт відсутності посилання позивача на даний договір при висуванні позовних вимог від 09.10.2019 року, обумовлений значним терміном між його укладанням 13.10.2018 року та моментом подання позовної заяви. Згідно договору розділ «2. Порядок розрахунків» пунктом 2.3 передбачено строк повернення поворотної фінансової допомоги до 24.12.2020 року. Також в разі порушень умов Договору пунктом 4.2 передбачено відповідальність на прострочення зобов`язань понад 10 днів, нараховується штраф у розмірі 0,1% від суми за кожний день прострочення. Сума відсотку вираховується таким чином X*Y/100 (де Х це розмір штрафу 0.1%, а Y сума поворотної фінансової допомоги - 30 000, 00 грн. ) та складає 30 грн. за день. Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто строк обрахування штрафу розпочинається з 04.01.2021 року. Станом на подачу уточненої позовної заяви 20.04.2021 року термін нарахування заборгованості становить 106 днів, що в з розрахунку 0,1 % (30 грн.) за 106 днів прострочення складає 3180 гривень. 3 вказаного вбачається, що заборгованість станом на 20.04.2021 року складає 30 000, 00 грн. сума поворотної фінансової допомоги та 3180 грн. штраф за кожний день прострочення. 09.03.2021 року через засоби поштового зв`язку представником позивача було направлено Відповідачу претензію про повернення грошових коштів та штрафних санкцій відповідно до Договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовою накладною №0303506682099. Вказану претензію про повернення грошових коштів у відділі поштового зв`язку отримано 09.03.2021 року але відповідач не відреагував, свої зобов`язання по сьогоднішній день не виконав. У зв`язку з чим, позивач просила суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесід Юнайтед» на користь позивача грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, штраф у розмірі 0,1 % від суми за кожний день прострочення на момент ухвалення рішення, разом зі стягненням суми судового збору. 14.04.2020 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги безпідставні та необгрунтовані, так як строк договору поворотної фінансової допомоги за договором № 1311, укладеного між сторонами по справі 13.11.2018 року, ще не закінчився. Згідно п. 2.3 договору поворотна фінансова допомога повертається у строк до 24 грудня 2020 року. Згідно п. 2.2 по закінченню строку дії договору отримувач коштів зобов`язується перерахувати отриману суму на рахунковий рахунок [PERSON] без нарахування відсотків процентної ставки за користування фінансовими засобами. Відповідно до умов договору дострокове розірвання можливо лише з письмової згоди сторін. Позовна заява подана і розглядається в порядку цивільного судочинства, і тому посилання позивача на норму Господарського Кодексу України є незаконною. Також вказує, що позивач не довела, що є підстави для односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов чи визнання його недійсним. На підставі вищезазначеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесід Юнайтед» будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. На підставі письмової заяви позивача, суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» (займоотримувач) з одного боку, та [PERSON] (займодавач) з іншого боку, було укладено договір, згідно якого [PERSON] зобов`язкується, на умовах передбачених дійсним договором, надати зворотню фінансову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» в розмірі 30 000, 00 гривень. Відповідно до п. 2.2 вищезазначеного Договору, по закінченню строку дії договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» зобов`язується перерахувати отриману суму на розрахунковий рахунок [PERSON] без нарахування відсоткової ставки за використання фінансовими коштами. Згідно п. 2.3 Договору, зворотня фінансова допомога надається на строк до 24.12.2020 року. Згідно п. 4.2 Договору у разі прострочення зобов`язання займоотримувачем по виконанню цього договору більш ніж на 10 днів, нараховується штраф в розмірі 0,1 % від суми за кожний день прострочення. Відповідно до п. 6.2 Договору, умови даного договору можуть бути змінені лише по взаємній згоді Сторін з обов`язковим складанням письмового документу. Також встановлено, що відповідно до п. 6.3 Договору, дострокове розірвання Договору можливе лише з письмової згоди Сторін, якщо інше не встановлено Договором або законодавством України, за виключенням випадків, коли одна із сторін систематично порушує умови даного Договору та свої зобов`язання, /а.с. 65-66/. Згідно квитанції № 0.0.1183428258.1 від 14.11.2018 року встановлено, що [PERSON] перевела отримувачу ТОВ «Фесіт Юнайтед» 30 000,00 гривень, призначення платежу: зворотня фінансова допомога згідно договору № 1311 від 13.11.2018 року, /а.с.67/. Відповідно до вимоги про повернення грошових коштів від 06.09.2019 року направленої [PERSON] на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» встановлено, що [PERSON] просить терміново в семиденний строк з дня отримання цієї вимоги повернути поворотну фінансову допомогу в сумі 30 000,00 гривень, шляхом перерахування грошових коштів на її банківський рахунок, /а.с.68-69/. Згідно претензії про повернення грошових коштів та штраф від 09.03.2021 року направленої [PERSON] на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» встановлено, що [PERSON] просить терміново в строк 5 (п`ять) календарних днів з моменту отримання даної претензії повернути поворотну фінансову допомогу в сумі 30 000,00 гривень та штраф відповідно до п. 4.2 договору № 1311, шляхом перерахування грошових коштів на її банківський рахунок, /а.с.71-74/. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (ст. 14 п. 14.1 п.п. 14.1.257 Податкового кодексу України). За своєю цивільно-правовою природою та юридичним змістом договір про надання поворотної фінансової допомоги є договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, за своєю суттю розрахунковий документ у вигляді видаткового касового ордеру або платіжного доручення про отримання грошових коштів із відображенням призначення платежу є документом, який посвідчує виникнення договірних правовідносин, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ході розгляду справи судом встановлено, що укладений між сторонами договір про надання поворотної фінансової допомоги є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач виконала умови договору та передала відповідачу кошти в обумовлених в договору сумі, однак, відповідач свої зобов`язання не виконав, та не повернув позивачу кошти, а ні в обумовлені в договорі строки, а ні станом на день винесення рішення, та доказів, зворотному з боку відповідача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача доведено обґрунтування позовних вимог та неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором, стороною відповідача доводи позову не спростовані, та не надано суду докази належного виконання зобов`язань, а відтак суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума зворотної фінансової допомоги в розмірі 30 000,00 гривень, а також сума штрафу відповідно до п. 4.2 Договору в розмірі 3 180,00 гривень (з розрахунку: 04.01.2021 рік - початок обрахування штрафу до 20.04.2020 року - день подання уточненої позовної заяви - 106 днів; 30 000,00*0,1%*106=3 180,00 гривень, тим самим частково задовольняє позовні вимоги в цій частині. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Так, з ордеру серії КС № 705968 від 19.05.2020 року встановлено, що 19.05.2020 року між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Ліглс» було укладено договір № б/н про надання адвокатом Нагула Олександром Олексійовичем правової допомоги. Відповідно до рахунку - фактури від 19.04.2021 року розмір витрат на професійну правову допомогу складає 7 420,00 гривень, яку позивач сплатила на банківський рахунок АО «Лігл», що підтверджується квитанцією № 0.0.2095611161.1 від 19.04.2021 року. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7 420,00 гривень, та в уточненій позовній заяві розписані етапи надання правової допомоги та розмір гонорару, а саме: - вивчення та юридичний аналіз документів та інформації по справі - 2500,00 гривень; - формування правової позиції в справі - 2500,00 гривень; - складання тексту заяви - 2420,00 гривень. Враховуючи те, що справа розглядалась без присутності сторін в судових засіданнях, а також обсяг наданих адвокатом послуг, який фактично складається з складення позовної заяви та уточненої позовної заяви, у склад яких само по собі входить формування правової позиції по справі, а текст уточненої позовної заяви є похідним від первісної позовної заяви, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 4500,00 гривень. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial