Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

В червні 2022 року представник ПП АФ «Іззія» адвокат Путілін Є.В. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Чарівна Нива», про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішення реєстратора та припинення іншого речового права. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що ПП «АФ «Іззія» є орендарем земельної ділянки, площею 1,5109 га кадастровий номер 0524185300:01:004:0256, розташованої на території Торканівської сільської ради Тростянецького району на підставі договору оренди землі зареєстрованого 13.06.2007 за №040785300249. З інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав від 26.01.2022 стало відомо, що між [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива» було укладено договір оренди земельної ділянки №78 від 01.06.2012 та додаткова угода №1 від 06.05.2019. Вказаний договір зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора №35296141 від 22.05.2017. Згідно з договором оренди землі укладеного між ПП «Агропромислова фірма «Іззія» та [PERSON] зареєстрованого 13.06.2007 за №040785300249 строк оренди складає 15 років. Отже строк закінчення договору оренди 13.06.2022. Позивач вважає, що право оренди ПП «Агропромислової фірми «Іззія» на зазначену вище земельну ділянку є дійсним, оскільки договір оренди земельної ділянки зареєстрований у передбаченому законом порядку, станом на 01.06.2012, коли було укладено договір між відповідачами, не був розірваний та недійсним не визнавався, позивач є законним належним користувачем вказаної земельної ділянки. Стверджує, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації договору оренди від 01.06.2012 зобов`язаний був витребувати договір оренди земельної ділянки, що був укладений між позивачем та [PERSON] , перевірити інформацію про строк дії договору оренди та внести достовірні відомості до Державного реєстру прав про строк дії договору оренди. У зв`язку з чим просить визнати недійсним договір оренди №78 від 01.06.2012 та додаткову угоду до договору оренди землі №1 від 06.05.2019, укладені між [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива». Усунути перешкоди ПП «АФ «Іззія» у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 0524185300:01:004:0256 площею 1,5109 га, розташованої на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області шляхом скасування рішення державного реєстратора №35296141 від 22.05.2017 та припинення ТОВ «Чарівна Нива» іншого речового права (права оренди) на земельну ділянку кадастровий номер 0524185300:01:004:0256 площею 1,5109 га. Крім того, просить стягнути на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою судді від 21 червня 2022 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Витребувано від відповідача копію договору оренди №78 від 01.06.2012 та копію додаткової угоди до договору оренди №1 від 06.05.2019. Також витребувано від Другої Тростянецької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи на майно померлої [INFO] [PERSON] 12 липня 2022 року представником відповідача ТОВ «Чарівна Нива» адвокатом Забродцем С.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ПП «АФ «Іззія» у червні 2022 року звернулось до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 1,5109 га, кадастровий номер 0524185300:01:004:0256, яка знаходиться в адміністративних межах Торканівської сільської ради Тростянецького (Гайсинського) району Вінницької області, шляхом скасування рішення державного реєстратора та припиненим речового права ТОВ «Чарівна Нива» на земельну ділянку. Позов обгрунтовано тим, що позивач вважає себе орендарем земельної ділянки в силу наявності договору оренди землі, укладеного 26.10.2005 між позивачем і [PERSON] (власником земельної ділянки), строк дії якого не закінчився, а також існуванням укладених між ТОВ «Чарівна Нива» і [PERSON] договору оренди землі №78 від 01.06.2012 та додаткової угоди до нього від 06.05.2019, предметом яких є спірна земельна ділянка. Проти позовних вимог заперечує, виходячи з наступного. Станом на день укладення та набрання чинності договором оренди землі №78 від 01.06.2012, державна реєстрація якого була проведена 03.09.2012 відділом Держкомзему у Тростянецькому районі Вінницької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №052480004002588, інші правочини щодо користування земельною ділянкою не існували, а тому наведеним договором жодні права позивача не були порушені. Позивач, стверджуючи про свій статус орендаря земельної ділянки, не вказав у позові та не надав суду будь-яких доказів на підтвердження виплати орендної плати власнику землі. Натомість, ТОВ «Чарівна Нива» щорічно, починаючи з 2012 року, виплачувало [PERSON] орендну плату. Вказане свідчить про необгрунтованість доводів позивача щодо наявності у нього прав орендаря земельної ділянки. Позивач звернувся до суду у червні 2022 року, не посилаючись, однак, на порушення його переважного права відносно поновлення договору оренди землі від 26.10.2005, строк дії якого, на думку позивача, закінчується 13.06.2023. До позовної заяви не додано доказів направлення позивачем [PERSON] повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю. 27 липня 2022 року представником позивача - адвокатом Путіліним Є.В. подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивач не звертався до [PERSON] як вимагає закон із заявою про поновлення договору оренди в зв`язку з чим його права не порушено, що є окремою підставою для відмови в задоволені позову пославшись на практику Верховного суду. Вважає доводи викладені у відзиві недоречними, оскільки представником відповідача не були враховані вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022, які визначають зокрема: Розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнити пунктами 27 і 28 такого змісту: "27. Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: а) державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування; б) приватної власності. Отже, оскільки договір оренди укладений між [PERSON] та ПП «Агропромислова фірма «Іззія», який мав закінчитись 13.06.2022, відповідно до вимог зазначеного закону вказаний договір є поновленим на один рік без волевиявлення сторін, тобто до 13.06.2023, тому надсилати повідомлення про поновлення та ще померлій [INFO] особі є недоречним. Тому просили задовольнити позов повністю. Ухвалою суду від 27 липня 2022 року клопотання учасників справи задоволено, витребувано від Другої Тростянецької державної нотаріальної контори витяг із спадкового реєстру після смерті [INFO] [PERSON] , також витребувано від Відділу №3 Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання укладеного між ПП «Агропромислова фірма «Іззія» та [PERSON] договору оренди земельної ділянки від 26.10.2005 площею 1,5109 га, кадастровий номер 0524185300:01:004:0256. На виконання вимог ухвали з Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області отримано лист - відповідь за №1176-22 від 02.09.2022. Ухвалою суду від 05.09.2022 витребувано від приватного нотаріуса Вірської А.І. належним чином завірену копію спадкової справи на майно померлої [INFO] [PERSON] . Також від відділу №3 УНАП Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином завірену копію Книги (журналу) реєстрації договорів оренди землі за період з 01.04.2012 по 03.09.2012 в частині реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання укладеного між ПП «Агропромислова фірма «Іззія» та [PERSON] договору оренди від 26.10.2005 земельної ділянки площею 1,5109 га, кадастровий номер 0524185300:01:004:0256. Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 04.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 19 грудня 2022 року представником відповідача Забродцем С.В. подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, яка обгрунтована тим, що ПП «АФ «Іззія» у травні 2022 року звернулось до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовною заявою. Позов обгрунтовано тим, що позивач вважає себе орендарем земельної ділянки в силу наявності договору оренди землі, укладеного 26.10.2005 між позивачем та власником земельної ділянки [PERSON] , строк дії якого не закінчився, а також існуванням укладеного між ТОВ «Чарівна Нива» та [PERSON] договору оренди землі №78 від 01.06.2012 та додаткової угоди від 06.05.2019. Представник стверджує, що оспорюваний договір укладено 01.06.2012. Доказів виплати орендної плати за 2012-2021 роки, а також доказів користування земельною ділянкою протягом 2012-2021 років позивачем до суду не надано. Тобто, не використовуючи з 2012 року земельну ділянку та не здійснюючи виплату власнику земельної ділянки орендної плати, позивач мав довідатись про існування оспорюваного правочину ще у 2012 році. При цьому в суд позивач звернувся лише у травні 2022 року. Вважає, що ними пропущено трирічний строк звернення до суду з даним позовом, тому просить суд застосувати у справі позовну давність та відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав. 03 лютого 2023 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення щодо заяви про застосування строків позовної давності, в якому вказує, що доводи викладені у вказаній заяві відповідача є недоречні, з огляду на наступне. Як вже зазначалось у відповіді на відзив, згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 внесено зміни до таких законодавчих актів України: Розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнити пунктами 27 і 28 такого змісту: "27. Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: а) державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування; б) приватної власності. Отже, оскільки договір оренди укладений між [PERSON] та ПП «АФ «Іззія» мав закінчитись 13.06.2022 відповідно до вимог зазначеного закону вказаний договір є поновленим на один рік без волевиявлення сторін, тобто до 13.06.2023. Тому враховуючи позицію викладену в постанові Великої палати ВС від 02 листопада 2022 року у справі №922/3166/20 провадження № 12-36гс21 вважає, що потягом усього часу дії договору оренди орендар має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, та усунення перешкод у користуванні нею. В судове засідання представник позивача адвокат Путілін Є.В. не з`явився, 09.03.2023 подав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю за обставин викладених в позовній заяві, прость його задовільнити. Одночасно повідомив, що ним протягом п`яти днів може бути подана заява про ухвалення додаткового рішення з приводу стягнення витрат за надання правничої допомоги. Представник відповідача ТОВ «Чарівна Нива» - адвокат Забродець С.В. в судове засідання не з`явився, 09.03.2023 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У задоволенні позову просить відмовити з підстав, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення не надходило, відзиву на позов не подано. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 26 жовтня 2005 року між [PERSON] та ПП АФ «Іззія» було укладено договір оренди землі (а.с.12, 13). Договір зареєстровано у Вінницькій регіональній філії центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.06.2007 №040785300249. Факт реєстрації договору оренди від 26.10.2005 у Вінницькій регіональній філії центр ДЗК також підтверджено книгою записів про державну реєстрацію договорів оренди землі, розділ 4, номер запису 249 (а.с.14, 15). Згідно з п.2 договору від 26 жовтня 2005 року в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,5109 га, у тому числі рілля. Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено на п`ятнадцять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до п.43 вказаного договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. З Інформації наданої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (дата формування 26.01.2022), встановлено, що щодо земельної ділянки кадастровий номер 0524185300:01:004:0256 площею 1,5109 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва наявна інформація про державну реєстрацію іншого речового права: номер запису про інше речове право 20518455; дата, час державної реєстрації 18.05.2017, 21:00:23; підстава для державної реєстрації: договір оренди землі серія та номер: 78, виданий 01.06.2012, додаткова угода до договору оренди землі, серія та номер 1, виданий 06.05.2019; вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; зміст: строк дії 02.09.2032, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду); відомості про суб`єкта: орендодавець [PERSON] , Орендар: ТОВ «Чарівна Нива» (а.с.16, 17). З метою представництва інтересів ПП АФ «Іззія» та з`ясування кола відповідачів адвокатом Путіліним Є.В. подавались запити до Тростянецького відділу ДРАЦС у Гайсинському районі та Тростянецької державної нотаріальної контори (а.с.18, 19). На виконання вимог ухвали суду від 05.09.2022 приватним нотаріусом Вірською А.І. надано суду копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.95-169). Оглянувши в судовому засіданні копію спадкової справи до майна померлої [PERSON] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2020 (а.с.99). Спадкоємцем до майна померлої на земельну ділянку кадастровий номер 0524185300:01:004:0256 є [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.04.2021 (а.с.167). Відповідно до п.40 договору ордени землі від 26.10.2005, укладеного між ПП «АФ «ІЗЗІЯ» та [PERSON] вбачається, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, не є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с.12, 13). Тобто прийнявши спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 0524185300:01:004:0256 та відповідно орендодавцем по договору оренди від 26.10.2005. Крім того, судом встановлено існування іншого договору оренди землі щодо земельної ділянки кадастровий номер 0524185300:01:004:0256. Дослідивши в судовому засіданні копію договору оренди землі №78 від 01 червня 2012 року, встановлено, що орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ «Чарівна Нива» 01 червня 2012 року украли договір оренди землі (а.с.43-47). Відповідно до п.2.1 вказаного договору в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер 0524185300:01:004:0256, загальною площею 1,5109 га, ріллі. Згідно з п.3.1 зазначеного договору, договір укладено строком на 10 (десять) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Договір діє з моменту його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Відповідно до п.14.1 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Крім того, 06 травня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива» було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі №78 від 01 червня 2012 року (а.с.48-50). Відповідно до п.2.1 якого, в оренду передається земельна ділянка розміром 1,5109 га, кадастровий номер 0524185300:01:004:0256. Відповідно до п.3.1 договір укладено строком на 20 (двадцять) років до 02 вересня 2032 року. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту реєстрації цього права відповідно до законодавства. Цей договір набирає чинності після його підписання сторонами. З витягу з ДРРПНМ про реєстрацію іншого речового права №198416318 від 31.01.2020 вбачається, що щодо земельної ділянки кадастровий номер 0524185300:01:004:0256 площа 1,5109 га, наявне зареєстроване право оренди земельної ділянки строком до 02.09.2032, на підставі договору оренди землі №78 від 01.06.2012, та додаткової угоди до договору оренди землі №1 від 06.05.2019, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива» (а.с.51, 52). Відповідачем в якості доказів використання земельної ділянки надано суду довідку №69 від 11.07.2022 про виплату орендної плати за період 2012-2021 роки виданою ТОВ «Чарівна Нива», з якої вбачається, що [PERSON] за період 2012 по 2019 роки виплачена орендна плата в розмірі 29294,65 грн (нараховано 35865,20 грн), період 2020 рік, 2021 рік наявний прочерк (а.с.53). З листа Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №1176/14-22 від 02.09.2022 наданого на виконання вимог ухвали суду, вбачається, що відповідно до архівних матеріалів других примірників договорів оренди землі та додаткових угод, а також реєстраційних справ до них, реєстраційна справа щодо реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ПП АФ «Іззія» у відділі відсутні (а.с.78). Аналогічна відповідь надана на ухвалу суду з Відділу 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №1613/14-22 від 17.11.2022 (а.с.208 том 1) та за №216/14-23 від 28.02.2023 (а.с.22 том 2). За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Відповідно до ч.1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Загальними засадами державної реєстрації прав, за змістом п.1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. На момент державної реєстрації договору оренди земельної ділянки діяв Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Держкомзему України 02.07.2003 № 174, відповідно до якого державна реєстрація договорів оренди землі здійснювалась територіальними органами Держкомзему. Таким чином, реєстрація договору оренди земельної ділянки проведена відділом органу державної реєстрації, тобто відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права оренди. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що між позивачем ПП «АФ «Іззія» та [PERSON] 26 жовтня 2005 року укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Вінницькій регіональній філії центр ДЗК 13.06.2007, тобто до даних правовідносин застосовуються норми закону, що діяли саме на момент укладення даного договору. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (чинного на момент укладення договору від 26.10.2005 ) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (чинного на момент укладення договору від 26.10.2005) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (чинного на момент укладення договору від 26.10.2005) встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Згідно з ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації (в редакції чинній станом на дату укладення договору оренди землі від 26.10.2005). Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 202 ЗКу України (в редакції чинній станом на дату укладення договору оренди землі від 26.10.2005) державний реєстр земель складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Пунктом 1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174 (чинного на момент укладення договору оренди землі від 26.10.2005), визначено, що книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - книга реєстрації) - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Відповідно до положень Тимчасового порядку державна реєстрація договорів оренди земельної ділянки вважається здійсненою з моменту внесення даних до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Факт державної реєстрації засвідчується присвоєнням реєстраційного номеру, скріпленням печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації. Печатка, підпис, реєстраційний номер ставляться на всіх примірниках договору. Після засвідчення факту державної реєстрації договір реєструється у Книзі записів державної реєстрації, яка ведеться державним органом земельних ресурсів. Датою реєстрації договору у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли виникають права та обов`язки за договором, тобто коли на підставі договору (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) виникають правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року по справі №697/1767/17, провадження № 61-783св18. Аналізуючи вищевказані норми Закону України «Про оренду землі» та прирівнюючи їх зміст до укладеного між позивачем ПП «АФ «Іззія» та [PERSON] договору оренди земельної ділянки від 26.10.2005, судом встановлено, що його норми за своїм змістом відповідають змісту норм, що наведені в однойменних розділах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Типового договору оренди землі. Слід окремо зазначити про те, що зміст приписів договору - сторони продублювали зі ст. 25 Закону України «Про оренду землі» у редакції, що була чинна станом на момент укладення договору і зміст приписів не суперечить ст. ст. 95-96 ЗК України. Тобто в судовому засіданні підтверджено, що строк дії договору оренди землі від 26 жовтня 2005 року укладеного між позивачем ПП «АФ «Іззія» та [PERSON] зареєстрований відповідно до діючого порядку 13.06.2007, та право ПП «АФ «Іззія» користування земельною ділянкою, що належала [PERSON] та на даний час належить [PERSON] , закінчувались 13 червня 2022 року. Відповідно до п.1-2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про оренду землі» укладення, виконання, зміна, поновлення і припинення договорів оренди землі та набуття права оренди, суборенди земельних ділянок в Україні або окремих її місцевостях, у яких введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням пунктів 27 і 28 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. В свою чергу підпунктом "б" пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: б) приватної власності тощо. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено, та станом на день звернення до суду з даним позовом 16.06.2022, Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Таким чином, договір оренди землі від 26 жовтня 2005 року, укладений між ПП «Агропромислова фірма «Іззія» та [PERSON] є поновленим на один рік та діє до 13 червня 2023 року в силу підпункту "б" пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, оскільки строк користування земельною ділянкою за вказаним договором закінчився після введення воєнного стану. В зв`язку з цим, ПП «Агропромислова фірма «Іззія» має право на користування земельною ділянкою належною [PERSON] (як спадкоємцю первинного орендаря [PERSON] та власнику земельної ділянки) до 13 червня 2023 року. Також судом встановлено, що 01.06.2012 між [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива» укладено договір оренди землі №78, щодо земельної ділянки кадастровий номер 0524185300:01:004:0256, площею 1,5109 га, та в подальшому додаткову угоду №1 від 06.05.2019 до договору оренди землі №78 від 01.06.2012. Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно з ч.4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності. Статтею 126 ЗК України у редакції, чинній на час реєстрації правовідносин за оспорюваним правочином між відповідачами установлено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 10 якого (в редакції на момент реєстрації права за оспорюваним договором) встановлено, що державний реєстратор у ході здійснення реєстраційних дій, зокрема, встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Отже, на час укладення та реєстрації оспорюваного договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива» був чинним договір оренди цієї ж земельної ділянки, укладений між [PERSON] і ПП «Агропромислова фірма «Іззія» від 26 жовтня 2005 року, який зареєстрований 13 червня 2007 року зі строком дії до 13 червня 2023 року і в установленому законом порядку не припинений. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до порушення прав сторін за договором. Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно з абз.4 ч.2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Відповідно до п.«в» ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною. На виконання вимог ухвали суду від 03.02.2023 надано лист-відповідь Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №216/14-2 від 28.02.2023, з якої вбачається, що відповідно до архівних матеріалів других примірників договорів оренди землі та додаткових угод, а також реєстраційних справ до них, реєстраційна справа щодо реєстрації додаткової угоди (договору) про розірвання договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ПП «АФ «Іззія» у відділі відсутні (а.с.22 том 2) Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення експертиз. Порядок належного виконання договору оренди землі від 01.06.2012 та додаткової угоди від 06.05.2019, укладених між [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива» щодо дотримання істотних умов договору в судовому засіданні не оспорюється сторонами та не є предметом позову. Тому суд критично відноситься до оцінки доказів наданих відповідачем щодо дійсності договору оренди земельної ділянки укладеного між [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива» та сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Відповідно до абзацу 4 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Твердження представника відповідача зазначені у відзиві на позов щодо не існування договору не підтверджені, з відповіді з ДЗК вбачається про відсутність угоди про розірвання договору оренди землі між ПП «АФ «Іззія» та [PERSON] , що трактується судом на користь позивача та слідує про дійсність договору оренди від 26.10.2005 між позивачем та відповідачем [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] . Щодо твердження відповідача про те, що позивачем не подано на підтвердження дійсності договору оренди доказів сплати орендної плати суд не приймає даної вимоги в якості доказів, оскільки предметом позову не є порушення істотних умов договору оренди від 26.10.2005. Також на думку суду позивачем не порушено вимоги передбачені договором щодо переважного права на поновлення дії договору, оскільки в силу підпункту "б" пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України договір автоматично продовжено на рік до 13.06.2023, і на момент звернення до суду договір вважається діючим. Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження своїх тверджень про розірвання договору оренди землі від 26 жовтня 2005 року. У постановах ВСУ №21-1434а15 від 30.03.2016 та №825/1287/15-а від 15.11.2016 суд дійшов висновку, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом, відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах, наявність обтяжень прав на нерухоме майно та наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно де законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; - під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Із системного аналізу законодавчо закріпленого порядку державної реєстрації вбачається, що однією із умов є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав необхідно зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо. Імперативними приписами п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав зокрема у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.06.2018 у справі №823/378/16 зробила наступний правовий висновок: "Із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора убачається, що одним із його обов`язків є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо. Такий обов`язок узгоджується із закріпленими частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 1)". Отже, в порушення вимог статей 10, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було зареєстровано право оренди на земельну ділянку, кадастровий номер: 0524185300:01:004:0256 та здійснено подвійну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТОВ «Чарівна Нива». Відповідачі [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива» не спростували факт чинності договору оренди земельної ділянки, що був укладений між позивачем ПП «АФ «Іззія» та [PERSON] 26.10.2005, а тому його положення діють у тій частині, що виникли і продовжують існувати до їх виконання, в той час як укладаючи інший договір №78 від 01.06.2012 та в подальшому додаткову угоду №1 від 06.05.2019 до договору від 01.06.2012 щодо цієї ж земельної ділянки орендодавець [PERSON] (на той час власник земельної ділянки) діючи недобросовісно та всупереч вимогам ст. 24 Закону України «Про оренду землі» та приписам ст. 525 ЦК України, в односторонньому порядку відмовилась від виконання умов раніше укладеного договору оренди з позивачем, чим були порушені права за захистом яких мало місце звернення до суду. Тому суд приходить до висновку, що договір оренди землі №78 від 01 червня 2012 року та додаткова угода №1 до договору оренди землі від 01.06.2012, укладені між [PERSON] і ТОВ «Чарівна Нива» є недійсними з підстав порушення вимог чинного законодавства та права ПП «Агропромислова фірма «Іззія», оскільки вони були укладені в період дії договору оренди землі від 26 жовтня 2005 року, укладеного між [PERSON] і ПП «Агропромислова фірма «Іззія». Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18; від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц; від 15.01.2020 у справі № 587/2326/16-ц. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання недійсним договору оренди землі №78 від 01 червня 2012 року та додаткової угоди №1 від 06 травня 2019 року до договору оренди землі від 01.06.2012, які укладено між відповідачами щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5109 га з кадастровим номером 0524185300:01:004:0256, є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Щодо заяви представника відповідача ТОВ «Чарівна Нива» адвоката Забродця С.В. про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи викладене та застосувавши статтю 261 ЦК України, початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше". В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що про наявність оспорюваного договору оренди землі №78 від 01.06.2012 позивач дізнався раніше ніж у 2022 році. Твердження відповідача про те, що позивач не використовуючи з 2012 року земельну ділянку та не здійснюючи виплату власнику земельної ділянки орендної плати, мав довідатись про існування оспорюваного правочину ще у 2012 році, не можуть бути підставою для застосування вказаних наслідків, оскільки сторонами не заперечується того, що позивач не використовував земельну ділянку, однак це не підтверджує факту обізнаності про наявність оспорюваного договору. Невикористання земельної ділянки чи несплата орендної плати орендодавцю не спростовує факту порушення вимог закону під час укладення та реєстрації оспорюваного правочину. Перешкоджання відповідачем у використанні позивачем земельної ділянки шляхом укладення оспорюваного договору оренди землі - це протиправні дії, які тривають у часі, існують на момент звернення позивача до суду та ухвалення рішення судом. Отже, протягом строку дії договору оренди землі орендар не може бути обмежений у праві звернення до суду з позовом, покликаним усунути порушення його прав щодо використання земельної ділянки, зокрема і шляхом визнання недійсним інших договорів оренди щодо відповідної земельної ділянки. Такий позов може бути пред`явлено протягом усього строку дії договору. Правова позиція щодо застосування строків позовної давності під час захисту прав сторони в договорі оренди викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмови в задоволенні позову з цієї підстави. Позивачем також ставиться вимога про повернення сплачених судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно з [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива» підлягає стягненню в рівних частках на користь позивача сплачений судовий збір в сумі по 2481,00 грн з кожного.

Outcome: approved