Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

12 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовано позов тим, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивача в даній квартирі зареєстровані відповідачі. Вказана квартира належить до державного житлового фонду, наймачем якої була [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] та її дочка - [PERSON] не проживають у зазначеній квартирі з 2017 року, а [PERSON] - з 2010 року. Оскільки відповідачі фактично не проживають у вказаному житлі понад шість місяців, будь-яких заходів щодо свого вселення не вживали, поважних причин проживання не мають, до правоохоронних органів з метою неможливості свого проживання не звертались, а тому є підстави для визнання їх такими, що втратили право на користування цим житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідачі відзив на позов не подали. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі в справі в якості третьої особи Виконавчий комітет Чернігівської міської ради. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Позивач вказала, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з 2017 року, вони виїхали до Російської Федерації, отримали громадянство цієї країни, спірною квартирою не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, їх речей у квартирі немає. Дочка позивача - [PERSON] фактично не проживає за адресою реєстрації близько 10 років, на даний час перебуває також за межами України. Перешкоди у користуванні житлом відповідачам не чинилися. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Судові повістки відповідачам надсилалися за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, раніше засобами поштового зв`язку надіслала заяву про визнання позову, в якій також просить справу розглянути за її відсутності. Зокрема, у заяві вказала, що позов визнає в повному обсязі, бо в квартирі [ADDRESS] дійсно не проживає. Крім того, зазначила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] тривалий час не проживають у вказаній квартирі, оскільки проживають у Росії та отримали громадянство цієї країни. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у судовому засіданні при вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, допитавши свідка [PERSON] та позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду. Наймачем вказаної квартири була [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 17). Позивач та відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 15 грудня 2022 року № 13048, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 11). Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 06 січня 2023 року, що підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчено майстром дільниці Комунального підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, у квартирі [ADDRESS] не проживають за місцем реєстрації з 2017 року [PERSON] та [PERSON] , з 2010 року - [PERSON] (а.с. 9). За даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20 січня 2023 року [PERSON] останній раз перетнула державний кордон України (виїзд) 24 травня 2022 року, [PERSON] - [INFO] , а [PERSON] - [INFO] (а.с. 46, 48). Також, з рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2013 року, яким з позивача на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] було стягнуто аліменти, вбачається, що остання проживала з батьком у смт Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області та з 17 вересня 2013 року навчалася в Гончарівській гімназії (а.с. 12-14). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що з 2020 року проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , і з цього часу відповідачів у квартирі не бачив. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Глава 2 Житлового кодексу України передбачає норми, які регулюють користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно із частинами першою, другою статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Нормами частини першої статті 63 Житлового кодексу України встановлено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до частин першої, другої статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із частиною першою статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи норми законодавства, визнання відповідачем [PERSON] позову, а також те, що відповідачі більше шести місяців за місцем реєстрації не проживають, житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, беручи до уваги, що поважних причин відсутності відповідачів за адресою їх реєстрації при розгляді справи не було встановлено, а тому відповідно до статей 71, 72 Житлового кодексу України наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved