Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

22.09.2022\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом,\~у якому\~просила наступне: - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від «04» серпня 2008 року, прощею 1,17 га, кадастровий номер 1824081701:02:000:0028, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний №1031; - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 557514 від «01» жовтня 2008 року, що виданий [PERSON] , на ділянку площею 1,1715 га, кадастровий номер 1824081701:02:000:0028, для ведення особистого селянського господарства; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від «04» серпня 2008 року, прощею 1,51 га, кадастровий номер 1824081701:04:000:0005, із цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний №1028; - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №557515 від «01» жовтня 2008 року, що виданий [PERSON] , на ділянку площею 1,5056 га, кадастровий номер 1824081701:02:000:0028, для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її дід, [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельних ділянок площею 1,1715 га, кадастровий номер 1824081701:02:000:0028 та 1,5056 га, кадастровий номер 1824081701:04:000:0005, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2021 року по цивільній справі № 285/4998/21 визнано за [PERSON] право власності на вищезазначені земельні ділянки. 13.01.2022 на підставі рішення суду, що набрало законної сили 28.12.2021 року за позивачем зареєстровано право власності на зазначені земельні ділянки, про що було внесені і відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 30.06.2022 з кримінального провадження № 12022065530000087 від 09.05.2022 року за заявою [PERSON] , позивачу стало відомо, що право власності на вищезазначені земельні ділянки було зареєстровано за відповідачем [PERSON] 01.10.2008 року, згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 557514 та серії ЯД №557515. Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області від 19.07.2022 року кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Державні акти на право власності на земельні ділянки містять інформацію, що підставами набуття права власності на зазначені земельні ділянки є договори міни земельних ділянок від 04.08.2008 року. На підтвердження факту набуття права власності [PERSON] було надано договори купівлі-продажу земельних ділянок від 04.08.2008 року з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які були укладенні між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , та [PERSON] , що зареєстровані в реєстрі за №1028 та №1031. Позивач вважає, що [PERSON] не надавав повноважень [PERSON] на відчуження вищезазначених земельних ділянок. Крім того, позивач посилається на те, що на момент укладення оспорюваних договорів діяла законодавча заборона на укладення угод про відчуження земельних ділянок даної категорії; а оскаржувані державні акти оформлені з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідачем [PERSON] 10.11.2022 подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необгрунтованість. Вважає правочини купівлі-продажу земельних ділянок таким, що відповідають вимогами закону за змістом та формою, оскільки вони посвідчені нотаріально. Зазначає, що сам продавець [PERSON] після укладання договорів їх дійсність не оспорював. Крім того, [PERSON] заперечує законність набуття [PERSON] права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Посилався на підстави, наведені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Дали пояснення щодо обставин укладання спірних правочинів. Представники відпоідача Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області та третьої особи Новоград-Волинської РДА Житомирської області в судове засідання не з`явились. Така неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані ними докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. \~Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інщих правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 04.08.2008 року, між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 12.05.2008 року Майстрівською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області, та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки прощею 1,17 га, кадастровий номер 1824081701:02:000:0028, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Договір посвідчено приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомрської облості Кайдановичем Е.Й. та зареєстровано за №1031 (а.с. 19-20). \~ \~ \~ \~Крім того, 04.08.2008 ті ж особи уклали аналогічний договір купівлі-продажу земельної ділянки прощею 1,51 га, кадастровий номер 1824081701:04:000:0005, із цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, який посвідчено приватним нотаріусом Кайдановичем Е.Й. та зареєстровано за №1028 (а.с. 22). \~ \~ \~ \~Посилання на повноваження [PERSON] представляти інтереси [PERSON] міститься у тексті оскаржуваних договорів. Будь-яких доказів на підтвердження або спростування таких повноважень сторони суду не надали. \~ \~ \~ \~На підставі вищезазначених договорів, відповідач [PERSON] отримала наступні державні акти: \~ \~ \~ \~- від 01.10.2008 на право власності на земельну ділянку площею 1,1715 га, кадастровий номер 1824081701:02:000:0028, оформлений на бланку серії ЯД №557514 (а.с. 73); \~ \~ \~ \~- від 01.10.2008 на право власності на земельну ділянку площею 1,5056 га, кадастровий номер 1824081701:04:000:0005, оформлений на бланку серії ЯД №557515 (а.с. 72). [INFO] помер\~ [PERSON] . Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2021 року по цивільній справі № 285/4998/21 визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно у вигляді земельних ділянок: площею 1,1715 га, кадастровий номер 1824081701:02:000:0028 та 1,5056 га, кадастровий номер 1824081701:04:000:0005, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території Кам`яномайданської сільської ради Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області (а.с. 11) 13.01.2022 на підставі рішення суду за позивачем зареєстровано право власності на зазначені земельні ділянки, про що було внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с 12, 13). Позивач посилається на те, що вона дізналась про наявність оскаржуваних правочинів у червні 2022 року з кримінального провадження № 12022065530000087 від 09.05.2022 року. На теперішній час [PERSON] звернулась до Житомирського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 25.11.2021 року по цивільній справі № 285/4998/21, та оспорює право власності [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] . За таких обставин, позивач вважає, що існування оспорюваних правочинів створює правові підстави для вимог [PERSON] на спірні земельні ділянки. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд визнає необгрунтованими заперечення відповідача [PERSON] проти позовних вимог з посиланням на відсутність у [PERSON] права на спадкове майно після смерті [PERSON] , оскільки родинний зв`язок між ними підтверджується належними доказами (а.с. 88-92). Крім того, право власності [PERSON] на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] встановлено рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 25.11.2021 по справі №285/4998/21, яке набрало законної сли 28.12.2021 та до теперішнього часу не скасовано. Розбіжність у визначенні цільового призначення земельних ділянок, що зазначено в оспорюваних договорах та державних актах (ведення особистого селянського господарства) та рішенні Новоград-Волинського міськрайонного суду від 25.11.2021 (ведення товарного сільськогосподарського виробництва), не впливає на право позивача оскаржувати спірні правочини та державні акти. Цільове призначення відповідно до чинного закондавства не є незмінною ознакою земельної ділянки, а її ідентифікація відбувається за кадастровим номером. Усунення виявлених розбіжностей у визначенні цільового призначення земельних ділянок не є предметом спору в межах даної справи. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 125 Земельного кодексу України в редакції від 04.06.2008 року, що діяла на дату укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу земельних ділянок, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалось Державними актами. Форми Державних актів затверджувались Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Разом з\~тим,\~на момент\~укладання оспорюваних\~договорів діяли\~норми підпункту «б», пункту 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, згідно яких до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не допускалась купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебували у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку. Угоди, укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених пунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Закон України «Про Державний земельний кадастр» набрав чинності 07.07.2011 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» лише 31.03.2020 року. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочнну не може суперечити актам цивільного законодавства. Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оскільки недійсність\~оспорюваних договорів\~прямо встановлена\~частиною 2\~підпункту «б», пункту 15 Перехідних положень Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент їх укладання), суд дійшов висновку про нікчемність таких правочинів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №916/3156/17 зазначено, що «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №463/5896/14-ц. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу вищезазначених земельних ділянок від 04.08.2008, реєстраційні номери 1028 та 1031. Розглянувши вимоги позивача в частині визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, суд встановив наступне. Сторони у даній справі визнають факт, що спірні державні акти видано на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 04.08.2008. Оскільки суд дійшов висновку про нікчемність укладених договорів, відповідач [PERSON] не набула за ними права власності на земельні ділянки. Отже підстави для отримання державних актів на право власності були відсутні. Крім того, суд зазначає, що досліджені у судовому засіданні оригінали державних актів від 01.10.2008 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,1715 га, кадастровий номер 1824081701:02:000:0028 та земельну ділянку площею 1,5056 га, кадастровий номер 1824081701:04:000:0005 оформлено з порушенням вимог чинного законодавства. Як встановлено судом, підставами для оформлення двох оспорюваних державних актів стали два договори купівлі-продажу земельних ділянок від 04.08.2008. Разом з тим, до кожного державного акту внесено інформацію про договір міни земельних ділянок, як підставу набуття права власності, що не відповідає дійсності. Крім того, надані відповідачем [PERSON] державні акти оформлено на спеціальних бланках встановленого зразка серії ЯД №557514 та серії ЯД №557515, від імені Новоград-Волинської райдержадміністрації, проте не містять у відповідній графі підпису посадової особи (голови РДА) та відбиток печатки зазначеного державного органу. За відсутності таких реквізитів спірні державні акти не набули необхідних ознак правовстановлюючого документа. За таких обставин суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо визнання недійсними вищезазначених державних актів про право власності на земельні ділянки. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх належними доказами, суд дійшов висновку, що спір стосується правовідносин, які виникли у зв`язку з укладанням оспорюваних договорів купівлі-продажу земельних ділянок та оформленням державних актів на право власності на земельні ділянки. Брониківська сільська рада Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області не була стороною оспорюваних договорів. Суду не надано доказів на підтвердження порушення цим органом місцевого самоврядування будь-яких прав або інтересів позивача [PERSON] . Рішення у справі не створює будь-яких правових наслідків для зазначеної сільської ради. Таким чином, дана юридична особа є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до неї. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Стороною позивача заявлено до відшкодування судові витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. На підтвердження зазначеної суми, суду надано наступні докази: Угоду-доручення №91/2022 про надання правничої допомоги від 21.09.2022; додаткову угоду №1 від 21.09.2022 до Угоди-доручення №91/2022; квитанцію до прибуткового касового ордера №85 від 21.09.2022 про оплату послуг адвоката в сумі 5000 грн та квитанцію до прибуткового касового ордера №90 від 24.11.2022 на суму 5000 грн. (а.с. 43, 136-138) Як передбачено частинами 1-3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суду не надано детального опису та розрахунку вартості наданих послуг адвоката. Як передбачено ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, клопотання, запиту, надання консультацій, тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Предметом спору в дані справі є дійсність двох договорів купівлі-продажу земельних ділянок та державних актів на право власності на земельні ділянки, що видані на підставі оспорюваних правочинів. На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Враховуючи фактично надані послуги адвоката зі складання позовної заяви та представництва в судовому засіданні, а також часткове задоволення позовних вимог, суд визнає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень. Решта частина виплати позивача у даній справі на користь адвоката в сумі 8000 грн. не підлягає відшкодуванню. Одночасно з позовною заявою до суду позивачем було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору. Ухвалою суду від 25.10.2022 клопотання позивача задоволено частково - відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Позовна заява містить чотири вимоги немайнового характеру, ставка судового збору за якими становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022, що складає 992,40 грн. Таким чином загальна сума судового збору в даній справі складає 3969,60 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (дві з чотирьох), відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 50% загальної суми, що становить 1984 грн 40 коп. Решта суми судового збору в сумі 1984 грн 40 коп. підлягає відшкодуванню стороною позивача. Надані позивачем докази на підтвердження витрат з оплати правничої допомоги в сумі 10000 грн., на думку суду, спростовують посилання позивача на скрутний матеріальний стан, що нібито позбавляє [PERSON] можливості сплатити судовий збір. За таких обставин, суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Outcome: partial