Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

18 травня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № С03.199.74600 від 15 травня 2017 року у розмірі 17514,94 гривень, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено угоду № С03.199.74600 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок шляхом встановлення кредитної лінії в розмірі 5500 грн. строком до 15 травня 2021 року з встановленням процентної ставки в розмірі 48% річних. У порушення положень договору-анкети, відповідач користуючись коштами наданими йому Банком не виконав своєчасно і в повному обсязі свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. 03.12.2020 року ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уклали договір факторингу №12/90, згідно якого ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Ідея Банк», включно і до [PERSON] за кредитним договором № С03.199.74600 від 15 травня 2017 року № рах. 26201009980946.980. Станом на 03 грудня 2020 року становить 15453,76 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом - 5500 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 9953,76 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 500,35 грн., заборгованість за інфляційними втратами - 1560,83 грн., а також судові витрати в розмірі 2481 грн. та витрати по сплаті правничої допомоги. Відповідачем відзиву на позов не надано. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Мовчан Д.В. від 22 червня 2023 року справа була надіслана до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено угоду № С03.199.74600 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] , відповідно до умов якого відповідачу було надано ліміт кредитування у розмірі 5500 грн.. (а.с. 5-10). Згідно п.3.2 Договору, кредитодавець встановив позичальнику ліміт в розмірі 5500 грн. на умовах строковості, зворотності, оплатності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах цього кредитного договору в строк до 15 травня 2021 року зі сплатою процентів в розмірі 48% річних . Відповідачу були надані кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картку клієнта. Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» повністю виконав взяті на себе за кредитним договором № С03.199.74600 від 15.05.2017 зобов`язання, про що свідчить довідка про рух коштів по рахунку картки з лімітом (а.с. 6-7) . Згідно п.3.3 зазначеного договору, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується суд, вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 03 грудня 2020 року становить 15453,76 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом - 5500 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 9953,76 грн. (а.с.8). 03 грудня 2020 року між Акціонерним товариством «Ідея банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «Ідея банк» відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Профіт Капітал» приймає права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №12/90 від 03 грудня 2020 року, боржником за кредитним договором № С03.199.74600 № рах. 26201009980946.980 від 15 травня 2017 року зазначено [PERSON] (а.с.16-21). 30.11.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у 30-ти денний термін з моменту отримання вимоги, що підтверджується копією реєстру поштових відправлень, який долучений до матеріалів справи. Відповідачем вищезазначена вимога залишена без задоволення (а.с. 10). Згідно п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями526,527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Водночас,ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційні втрати становлять 1560,83 грн., 3 % річних за користування кредитом становлять 500,35 грн. У постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість не припинилось та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитор має право на отримання сум, передбачених у статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення. При цьому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає в кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином враховуючи, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за укладеним кредитним договором на час звернення з позовною заявою, відповідно зобов`язання відповідача сплатити борг не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Угодою № С03.199.74600 від 15 травня 2017 року в сумі 17514,34 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом 5500 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 9953,76 грн станом на 03.12.2020, та 3% річних за користування кредитом 500,35 грн., інфляційні витрати 1560,83 грн. станом на 17.01.2022 року. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 481,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з договором про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021, укладеним між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», винагорода Об`єднання складає 2000 грн. Згідно з актом прийому-передачі наданої правової допомоги від 01.06.2022, платіжним дорученням № 9641 від 05.07.2022 позивачем сплачено АО «Правовий діалог» кошти за правову допомогу, що для зазначеної справи становить 2000 грн. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). На підставі викладеного,

Outcome: approved