Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі за текстом - ТОВ «Фінпром Маркет»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі виконавчого напису № 7246 від 18.08.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 68448814 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором № 026-068453/13-00938-вкл-к у сумі 25000 грн. Позивач вважає, що даний виконавчий напис є таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак не підлягає виконанню. Так, відповідно до вимог п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999, для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин та одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відтак лише за вказаних умов може бути вчинений виконавчий напис. Разом з тим при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримав від ТОВ «Фінпром Маркет» первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед ТОВ «Фінпром Маркет» є безспірним. На думку позивача, виписка з рахунку щодо наявності грошового зобов`язання за кредитом не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог ТОВ «Фінпром Маркет» до [PERSON] . Так само ТОВ «Фінпром Маркет» не надало нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору. Крім цього, позивач зазначає, що нотаріус порушив положення Закону України «Про споживче кредитування» в частині неможливості нарахування [PERSON] неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання в період з 01.03.2020 до останнього календарного дня місяця включно, в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (Covid-19). За таких підстав позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 7246 від 18.08.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором № 026-068453/13-00938-вкл-к у сумі 25000 грн. 27.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 02.02.2023, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 02.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, судове засідання відкладено на 02.03.2023 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. про дату, час та місце розгляду справи. У судове засідання 02.03.2023 позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 15.02.2023 представник відповідача ТОВ «Фінпром Маркет», належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та не заперечував проти задоволення позову. У судове засідання 15.02.2023 відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. Правом подання відзиву не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що 14.06.2013 між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір № 026-068453/13-00938-вкл-к. У подальшому ПАТ «Банк фінанси та кредит» на підставі договору факторингу № 000116-а від 12.06.2018 відступило право вимоги як кредитора за цим кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет». Останнє, у свою чергу, відступило ці права згідно з договором про відступлення прав вимоги 04.08.2020 ТОВ «Фінпром Маркет». Указане вбачається зі змісту виконавчого напису, вчиненого 18.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 7246 (а.с. 17). Також вказаним виконавчим написом нотаріус пропонує задовольнити вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 11.06.2018 до 18.08.2020 у сумі 25050 грн, яка складається з: 25000 грн заборгованості за тілом кредиту; 50 грн плати за вчинення виконавчого напису. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 02.02.2022 для примусового виконання виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП № 68448814, що підтверджується інформацією з автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 18). Відтак суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з вчиненням та виконанням виконавчого напису нотаріуса та регулюються Законом України «Про нотаріат» та іншими нормативно-правовими актами в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а саме станом на 18.08.2020. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом встановлений Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі за текстом - Порядок), який затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі за текстом - Перелік документів), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Слід враховувати, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, в свою чергу, внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин, можливе лише за нотаріально посвідченими договорами. При цьому для вчинення виконавчого напису стягувач повинен надати нотаріусу відповідну заяву (п.п. 2.1. глави 16 Порядку), оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, в якій також зазначено, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відтак суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що нотаріусом оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, зокрема нотаріусу не був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору та первинні бухгалтерські документи, які підтверджують безспірність вимог ТОВ «Фінпром Маркет» до [PERSON] . Так само нотаріус порушив положення Закону України «Про споживче кредитування» в частині неможливості нарахування [PERSON] неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання в період з 01.03.2020 до останнього календарного дня місяця включно, в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (Covid-19). Щодо позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. суд зазначає таке. Так, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 201/9570/18 , нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій із метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не є належним відповідачем у цій справі, а тому у позові в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. слід відмовити. Щодо обґрунтованості позовних вимог до ТОВ «Фінпром Маркет» суд зазначає таке. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що кредитний договір № 026-068453/13-00938-вкл-к, укладений між ПАТ « Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] , нотаріально не посвідчувався. Відтак відповідач ТОВ «Фінпром Маркет» на виконання п. 1 Переліку документів не міг надати нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору. Докази на спростування таких доводів позивача відповідач не надав, а навпаки повністю визнав наявність цих обставин у своїй заяві про визнання позову. Отже, вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим суд відхиляє за недоведеністю доводи позивача про те, що нотаріусу не були надані первинні бухгалтерські документи, які підтверджують безспірність вимог ТОВ «Фінпром Маркет» до [PERSON] . Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Так, позивач надала суду виписку з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення за кредитним договором № № 026-068453/13-00938-вкл-к від 14.06.2013, який містить відмітку уповноваженого представника ТОВ «Фінпром маркет» про непогашення заборгованості. Дана виписка була надана відповідачем нотаріусу на виконання п. 2 Переліку. Указані обставини дають суду підстави вважати, що при зверненні до нотаріуса ТОВ «Фінпром маркет» було дотримано вимог п. 2 Переліку в частині надання засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому вимоги надавати нотаріусу додаткові первинні бухгалтерські документи зазначений нормативно-правовий акт не містить. Так само суд відхиляє за недоведеністю доводи позивача про те, що нотаріус порушив положення Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування [PERSON] неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання в період з 01.03.2020 до останнього календарного дня місяця включно, в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (Covid-19). Такі доводи позивача спростовуються змістом виконавчого напису, вчиненого 18.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 7246 (а.с. 17), з якого вбачається, що нотаріусом задоволені вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 25050 грн, яка складається з: 25000 грн заборгованості за тілом кредиту; 50 грн плати за вчинення виконавчого напису. Відомостей про стягнення з позивача неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання вказаний виконавчий напис не містить. З урахуванням викладеного, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем ТОВ «Фінпром маркет» позову, суд доходить висновку, що позивачем доведено, що виконавчий напис № 7246 від 18.08.2020 є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. на підставі договору кредиту № 026-068453/13-00938-вкл-к від 14.06.2013, який не був нотаріально посвідчений, а відтак позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 1118304460 від 23.12.2022 (а.с. 1), з відповідача ТОВ «Фінпром маркет» на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: partial