Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У грудні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому прохає ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача фізичної особи -підприємця [PERSON] на її користь 254570 грн. моральної шкоди завданої смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилаються на наступні обставини: 13.08.2020 року близько 08:00 год., у м. Ковелі на вул. Володимирській сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля «Mercedes-Benz 313», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , якийдопустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , внаслідок чого, останній отримав тілесні ушкодження від яких помер. По даному факту, було відкрито кримінальне провадження, яке внесено 13 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020030110001224, яке в подальшому постановою СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській від 31.12.2020 року було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.309 КК України. На момент вчинення ДТП [PERSON] працював водієм у фізичної особи - підприємця [PERSON] . Оскільки позивач є матір`ю загиблого [PERSON] , і внаслідок його смерті було спричинено їй моральну шкоду, яка полягала у вимушених змінах у її житті, душевних стражданнях, погіршення стану здоров`я, а тому з урахуванням викладеного та з посиланням на норми чинного законодавства, заподіяну моральну шкоду вона оцінює у розмірі 254570 грн. Стислий виклад заперечення відповідача. 09 січня 2023 року відповідачем подано відзив на позов, згідно якого, відповідач позов не визнає, прохає відмовити в повному обсязі. Так, позивач покликається на існування угоди між нею та страховиком, та долучає Договір про врегулювання страхового випадку № 097/21 від 04.06.2021, на підставі якого отримано компенсацію моральної шкоди в певному розмірі. Отже, на думку відповідача це свідчить про відсутність підстав для звернення до суду з вимогами відшкодування шкоди. Крім того, посилається на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду щодо застосування приписів загальних та спеціальних норм, а також на рішеннях Європейського суд з прав людини. Вказує, на те що разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі закону , яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною. Рух справи в суді. Позовну заяву подано до суду 07 грудня 2022 року. Ухвалою судді від 08.12.2022 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою, залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Позиція учасників судового розгляду У ході судового розгляду представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві. У ході судового розгляду представник відповідача [PERSON] , позов не визнав заперечував проти його задоволення, з підстав викладених у відзиві на позов. 09.02.2023 року в судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: [PERSON] , не заперечував що саме він, як водій транспортного засобу скоїв наїзд на велосипедиста працюючи по найму у ФОП [PERSON] . Вважає позов безпідставним, оскільки на його неодноразові пропозиції відшкодувати шкоду категорично відмовлялись. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до Витягу з ЄРДР встановлено , що 13 серпня 2020 року до Ковельського ВП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення підприємства проте, що 13 серпня 2020 року близько 08 год.00 хв. водій мікроавтобуса « Mercedes-Benz 313», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який переїжджав проїзну частину дороги велосипедом по пішохідному переходу, внаслідок чого, останній отримав тілесні ушкодження, від яких знаходячись в реанімаційному відділені Ковельської ЦРЛ помер. З копії постанови про закриття кримінального провадження від 31.12.2020 вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12020030110001224 від 13.08.2020 року за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.309 КК України Згідно копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.08.2020 року, виданим Ковельським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ ЗМУ Міністерства юстиції (м.Львів), [PERSON] помер [INFO] . Позивач є матір`ю померлого, зокрема факт родинних відносин, як між матір`ю [PERSON] та сином [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про народження померлого серія [NUMBER] виданим Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області 23.10.1998 року. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого ВДРАЦС по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського МУЮ Волинської області доводиться, що у померлого [PERSON] батько [PERSON] , помер [INFO] Відповідно до копії довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданою РЖКП-1 м.Ковеля, позивач проживала разом з [PERSON] по день його смерті. У ході судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами у справі, що водій автомобіля Mercedes-Benz 313, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових правовідносинах (працював водієм) у [PERSON] , який на момент ДТП був фізичною особою-підприємцем. З копії електронного договору ПрАТ« Страхова компанія «Український Страховий Стандарт №ЕР/200687404 вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ« Страхова компанія «Український Страховий Стандарт». Ліміт за шкоду заподіяну майну 130000 грн., ліміт за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 260000 грн., франшиза 2600 грн. Як вбачається з копії ліцензійної картки серії [NUMBER] до ліцензії серії [NUMBER], надано дозвіл ліцензіату [PERSON] на внутрішні перевезення пасажирів автобусами, в тому числі і на транспортний засіб «Mercedes-Benz 313», державний номерний знак [NUMBER] . Строк дії ліцензійної картки: 03.09.2014 року - необмежений. З копії договору про врегулювання страхового випадку №097/21 від 04.06.2021 року укладеного між [PERSON] та ПрАТ« Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» вбачається, що позивач отримала виплату страхового відшкодування в розмірі 53048 грн. Крім того, у позовній заяві зазначила, що за заявленим страховим випадком отримала 53048 грн., з яких 45430 грн. моральної шкоди. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Отже, у разі установлення, що особа, з вини якої завдано шкоду, перебуває у трудових відносинах з юридичною особою та заподіяла шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, кошти на відшкодування майнової та моральної шкоди стягуються саме з цієї юридичної особи. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-933цс16. Встановлено, що ДТП мала місце 13.08.2020 року під керуванням водія автомобіля Mercedes-Benz 313, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , останній перебував у трудових правовідносинах (працював водієм) у [PERSON] , який на момент ДТП був фізичною особою-підприємцем. Отже, ФОП [PERSON] являється володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля Mercedes-Benz 313, державний номерний знак [NUMBER] та є співвідповідальною особою за завдані збитки. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. З урахуванням того, що на день настання страхового випадку (13 серпня 2020 року) потерпілий мав одну матір, а тому страхова компанія визначила розмір страхового відшкодування в загальному розмірі 53048 грн., в тому числі відшкодування моральної шкоди в розмірі 45430 грн., яке в подальшому отримала позивач. За правилами частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У силу ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається; до них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Доказів умислу велосипедиста [PERSON] або непереборної сили матеріали справи не містять і під час провадження у справі таких даних не здобуто та стороною відповідача такого суду не представлено; зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що дана ДТП сталася у прямому причинно-наслідковому зв`язку внаслідок порушення велосипедистом [PERSON] ПДР України, тобто, у водія [PERSON] , який був в трудових відносинах з ФОП [PERSON] настала безвинна відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відтак, суд вважає, що діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала душевних страждань, а саме перенесла душевний біль та психологічний стрес внаслідок втрати близької людини. Одночасно згідно з частиною 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, розмір відшкодування зменшується; питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивач безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина, однак заявлений розмір моральної шкоди є завищеним, тому, враховуючи відсутність вини відповідача, те, що саме загиблий порушив правила безпеки руху, враховуючи невідворотність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивача, пов`язаних із втратою сина, виходячи з принципу розумності та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 150000 грн. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховний Суд від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17 (провадження №61-40790св18) та від 27 січня 2021 року у справі №607/15258/19 (провадження №61-4431св20). З врахуванням зазначених положень цивільного законодавства, встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про часткове відшкодування моральної шкоди, а саме в розмірі 150000 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Outcome: partial