Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

03.09.2019 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів удаваними та витребування нерухомого майна, в якому просив суд визнати удаваним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.09.2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON] 21.04.2010 року та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В.; визнати удаваним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.09.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А. за реєстровим №4769; витребувати квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] , з володіння [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Ця квартира була позивачем 03 травня 1994 року. В подальшому, у зв`язку із виїздом на постійне проживання до Держави Ізраїль та при цьому у зв`язку із необхідністю здійснювати управління моїм майном, між позивачем та іншими особами, а саме [PERSON] , [PERSON] укладалися договори щодо управління належним позивачу майном. Однак, у зв`язку з тим, що виконання усіх повноважень як власника на підставі самого лише договору управління майном на території України було обмежено, позивач вимушений був укладати з даними особами договори купівлі-продажу та дарування цієї нерухомості з метою передання усіх повноважень щодо неї, управління, отримання прибутку та при цьому зменшення оподаткування цього прибутку (оскільки позивач є нерезидентом). Кожному із управителів, які отримували право власності було достовірно відомо, що насправді договором відчуження майна ними приховувався договір управління майном з метою зменшення оподаткування доходу, отримуваного позивачем від управління таким майном. Зокрема, [PERSON] написав відповідну заяву, яку було завірено адвокатом (виконує нотаріальні функції) Держави Ізраїль. [PERSON] , отримуючи право власності на квартиру [ADDRESS] , перед цим особисто написав зобов`язання щодо повернення цієї квартири у власність позивача. Так, приїхавши до [PERSON] в Ізраїль, [PERSON] особисто склав документ, відповідно до змісту якого йому відомо, що Позивач - [PERSON] , є єдиним власником квартири [ADDRESS] , підтвердив, що квартира передається йому у довірчу власність із зобов`язаннями виконувати вказівки справжнього власника. Вказані повноваження мають тимчасовий характер, а тому [PERSON] зобов`язався повернути цю квартиру у власність позивача не пізніше 01 вересня 2019 року. Однак, [PERSON] помер, не виконавши цього зобов`язання. Оскільки на момент його смерті спірна квартира перебувала у його власності, то право власності на неї у порядку спадкування було оформлено його дружиною та донькою у рівних частках. Таким чином, вказані особи отримали право власності на належну позивачу квартиру безпідставно. Укладені спочатку між [PERSON] та [PERSON] , а в подальшому між [PERSON] та [PERSON] договори насправді не були спрямовані на реальне настання наслідків - отримання [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019 року, головуючим по справі обрано суддю Подус Г.С. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.09.2019 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів удаваними та витребування нерухомого майна, залишено без руху. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.11.2019 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів удаваними та витребування нерухомого майна повернуто позивачу. Постановою Харківського апеляційного суду від 26.12.2019 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.11.2019 року скасовано та повернуто справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 17.01.2020 року Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів удаваними та витребування нерухомого майна залишено без руху. 05.03.2020 року представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою також долучено позовну заяву з додатками та оригінал квитанції про сплату судового збору. 11.03.2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова здійснено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію міста проживання ГУ ДМС України в Харківській області. 31.03.2020 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію міста проживання ГУ ДМС України в Харківській області надійшли відповіді про адреси реєстрації сторін по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року заяву представника позивача та представника відповідача про витребування доказів задоволено. Витребувано у Приватного нотаріуса ХМНО Слоневської Д.В. (м. Харків, пр. Московський, б. 15) копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 21.04.2010 року за реєстровим №694. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. ( 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 58, оф. 1) копії свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , виданого 13.11.2015 року за реєстровим №1109, та [PERSON] , виданого 06.11.2015 року за реєстровим №1086 виданих після смерті [PERSON] . Витребувано у Приватного нотаріуса ХМНО Гібадулової Л.А. належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 23.09.2013 року за реєстровим №4769. Витребувано з Державної прикордонної служби України (01601, м Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію щодо наявності чи відсутності відомостей про перетин кордону України громадянином України, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.01.2013 року по 05.09.2013 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд по справі. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримали. Крім того, позивачем подано заяву про поновлення строку позовної давності, у разі якщо суд дійде висновків про його пропуск. Відповідачі в судове засідання не зявились, повідомлялись завчасно та належним чином, про поважність причин пропуску суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, з обставин викладених у відзиві та письмових поясненнях, також заявив про застосування строку позовної давності. 21.07.2020 року відповідачем [PERSON] через свого адвоката Гуляєва А.В. подано відзив на позовну заяву Вх. №36720, в якому проти задоволення позовних вимог заперечували, та вказали, що позивачем порушено строк позовної давності, адже спірні договори укладено у 2010 та 2013 роках, а з позовом [PERSON] звернувся лише у 2019 році. Стосовно твердження позивача, про те що спірні договори укладені з метою уникнення оподаткування, відповідач вважає, що дані дії позивача повинні бути кваліфіковані за ст. 212 КК України. Крім того, вказує, що [PERSON] було достеменно відомо про те, що [INFO] помер [PERSON] і про те, що у нього є спадкоємці, що в свою чергу підтверджується листами Асраф Шломо. Також по суті позову відповідач вказує, що передача грошових коштів продавцю у відповідності до п. 4 Договору від 23.09.2013 року здійснено у повному обсязі, що підтверджено особистою заявою представника [PERSON] , а саме [PERSON] , яку посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А. 23.09.2013 року. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. 21.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В., що не заперечувалось учасниками процесу. 23.09.2013 року між [PERSON] , який діє від імені [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А. [INFO] помер [PERSON] , що не заперечується сторонами по справі, та підтверджується наданими до суду приватним нотаріусом КМНО Корсак А.Ю. копіями свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.130-131) 13.11.2015 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину, а саме по частині спадкового майна, спадщина складається з квартири [ADDRESS] . (а.с. 130-131) В матеріалах справи наявні свідчення [PERSON] , які належним чином засвідчені нотаріусом та у відповідності до норм міжнародного права містить [PERSON] конвенція 05.10.1961 р.), відповідно до яких останній вказує, що підтверджує, що гр. [PERSON] звернувся до нього у 2010 році та попросив його утримувати його квартиру на [ADDRESS] і останній діяв у відповідності до його вказівок. Також підтвердив, що 26.04.2010 року передача квартири здійснена на його ім`я ( [PERSON] ), а власник ( [PERSON] ) не отримав від [PERSON] ніякого відшкодування за дану передачу квартири, лише по домовленості. Також підтвердив, що на початку вересня 2013 року власник ( [PERSON] ) просив підписати довіреність на передачу права власності на квартиру від його імені ( [PERSON] ) на імя [PERSON] , який бажав, і також погодився тимчасово володіти квартирою для власника та діяти у відповідності до вказівок даних власником. В Пункті 4 свідчеть вказано, що [PERSON] підтверджує, що йому сказали, що одночасно з довіреністю [PERSON] квартири він зобов`язався уникнути залогового утримання та стягнення, покладених місцевими банками по кв. №9 и 7 вищевказаній будівлі по тій же адресі, і за ці дії він отримає квартиру [ADDRESS] в якості заробітної плати за її експлуатацію. Також підтверджено, що 17.09.2013 року [PERSON] підписав довіреність на передачу ввіреної йому квартири по згоді з Аркадієм нотаріусом Світланою Браславською по довіреності [PERSON] . Підтвердив також, що йому не заплатили грошові кошти, і на скільки йому відомо власник ( [PERSON] ) також не отримав оплату за квартиру від Аркадія. (а.с.61-65) Також в матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] від 01.09.2013 року, яка належним чином посвідчена адвокатом, у відповідності до норм міжнародного права містить [PERSON] конвенція 05.10.1961 р.), в якій [PERSON] вказав, що дійсним він підтверджує, що йому відомо, що адвокат Шломо Асраф є єдиним володільцем квартири [ADDRESS] , також підтвердив свою готовність та згоду на то, щоб володілець квартири [ADDRESS] передав йому в довірчу власність і уповноважив діяти у відповідності до вказівок, які час від часу буде давати йому власник. Пунктом 3 підтвердив, що йому відомо, що наразі квартира зареєстрована на [PERSON] і що власник передав її в довірчу власність і йому. В пункті 5 підтвердив, що йому відомо, що дані йому повноваження стосовно довірчої власності на квартиру носять тимчасовий характер і мають силу виключно протягом трьох років. По сплину даного строку і не пізніше 01.09.2016 року дані повноваження не будуть мати ніякої сили і будуть скасовані, квартира буде повернута її власнику адвокату Шломо Асрафу. (а.с.66-68) Отже, вищевказаними свідченнями підтверджується факт обізнаності [PERSON] , [PERSON] , про те, що єдиним законним власником спірної квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Стосовно наданих представником відповідача доказів, а саме: копії заяви за реєстровим номером №4771 від імені [PERSON] , яким начебто підтверджується факт отримання гр. [PERSON] грошових коштів від імені [PERSON] , суд вважає його недопустимим, з огляду на вимоги ст. 78 ЦПК України. Стороною надано ксерокопію заяви, належним чином не завірену, відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідачем не заявлялось клопотань про витребування даних доказів. Ознайомившись з заявою позивача про поновлення строку звернення до суду, і з заявою відповідача про застосування строку позовної давності (її пропуском), суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Стосовно посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, що обізнаність позивача про смерть [PERSON] підтверджується листами, суд зазначає наступне. Представником відповідача до матеріалів справи долучено фотокопію листа (а.с.115), який начебто було направлено на ім`я відповідачів, однак дана копія не містить жодних ідентифікуючих ознак, а саме від кого направлено було даний лист та кому, не містить дату вчинення такого листа. Дана фотокопія роздруківки містить лише номер телефону та електронну адресу, жодної інформації про те, що даний номер телефону на електронна скринька належать позивачу відповідачем не надано. Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, що позивач одразу дізнався про смерть [PERSON] , і не містять доказів того, коли саме він про це дізнався. Суд категорично не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що строк позовної давності необхідно обраховувати з моменту смерті [PERSON] , адже позивач хоч і мав договірні стосунки з [PERSON] , однак не є близьким його родичем та не був повідомлений про його смерть. Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №37351517 від 13.05.2014 року, спадкова справа №56066713 була заведена 13.05.2014 року, а тому твердження представника відповідача про необхідність обраховування строку позовної давності з моменту смерті є необґрунтованими. Однак з заяви [PERSON] від 01.09.2013 року, вбачається, що відповідно до домовленостей, які існували між позивачем [PERSON] та [PERSON] , строк їх зобов`язань становив 3 роки, та не пізніше 01.09.2016 року [PERSON] повинен був повернути у власність спірне майно. Отже, позивач обґрунтовано сподівався на виконання [PERSON] своїх зобов`язань, не знав і не міг знати про смерть [PERSON] саме [INFO] , а тому суд вважає необґрунтованим обраховувати строк позовної давності з моменту смерті [PERSON] . Крім того, суд вважає обґрунтованими сподівання позивача про повернення відповідачами належного йому майна, крім того з боку відповідачів лише 13.11.2015 року було отримано свідоцтво на спадщину на спірне майно. Відомостей про те, коли саме позивач дізнався та повинен був дізнатися про переоформлення відповідачами на себе спірного майна у суду не має, позивач лише вказує, що відповідачі запевняли його до 2019 року про те, що повернуть йому майно. Суд вважає, що позивач обґрунтовано вважав, що строк позовної давності обраховується з 01.09.2016 року, крім того, суд бере до уваги, що позивач є громадянином іншої країни, знаходиться на значній віддаленості від місцезнаходження майна, для швидкого контролю та моніторингу ситуації, а тому вважає, що з урахуванням обставин справи, строк пропуску є незначним та повинен бути поновлений з метою відновлення порушених прав позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. При цьому слід з`ясувати, що: 1) факт укладення правочину на думку сторони, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Так, Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц провадження № 61-2858св18 зазначив, що удаваний правочин може бути вчинений як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування іншого незаконного правочину, при цьому будь-якого обмеження щодо наявності умислу в усіх сторін такого правочину законом не встановлено. Такий умисел може бути завуальований лише однією стороною, про що інша сторона може не знати, як і навпаки. Визнання правочину удаваним в частині визначення особи покупця не суперечить приписам статті 235 ЦК України, оскільки удаваним може бути не весь правочин, а лише в частині когось із учасників. При цьому, суди зобов`язані виходити, зокрема, з того, що встановивши, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, а відповідач вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеним таким в договорі, суд визнає покупцем за договором позивача у справі. Оцінюючи докази в своїй сукупності, а саме нотаріально посвідчені свідчення [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , які підтверджують факт удаваності договору, про те, що сторони спірних договорів були обізнані про їх удаваність і фактичне не настання наслідків передбачених договором купівлі-продажу, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, з боку відповідачів не було спростовано факт удаваності договору купівлі-продажу, не надано належних та допустимих доказів того, що спірний договір купівлі-продажу був відплатним. Отже, [PERSON] вдавав лише з себе покупця, будучи лише формально зазначеним таким в договорі. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини на які посилається позивач, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved