Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

02.09.2022 року представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом, якому просив суд про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 9674,95 грн., та суму судового збору в розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначив наступне. Згідно позовної заяви, [PERSON] є споживачем філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ТОВ «ІНФОКС», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № [NUMBER] та договором про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №27710 від 01.01.2008 року. Позивач зазначає, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] . Згідно позову, [PERSON] плату за надані позивачем послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 9674,95 грн. за період з 01.06.2019 р. по 31.07.2022 р. Враховуючи все вищевикладене, представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.09.2022 року відкрито провадження та призначено підготовче провадження у справі. 26.09.2022 року відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 03.10.2022 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.11.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено слухання справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглядати без його особистої участі. Відповідач в судове засідання з`явилась, повідомлялася про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, надала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог та заяву, в якій просила розглядати справу без її особситої участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону - учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. В свою чергу відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 5 Закону передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно вимог ст. 12 Закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ТОВ «ІНФОКС», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № [NUMBER] та договором про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №27710 від 01.01.2008 року. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення" від 05.07.2019 року №690 Водоканал надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: [ADDRESS] , за які позивачка у відповідності з п. 5 4.47 Правил повинна оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Відповідно до п. 3.4.1. Договору споживач зобов`язаний щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним, сплачувати послуги за водопостачання та водовідведення. Судом встановлено, що нарахування відповідачці за надані послуги здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25.02.2010 р. та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 23.10.2018 р. №1251, від 04.02.2020 р. № 283, від 16.12.2020 р. №2499, від 22.12.2021 р. №2841, а відповідач в свою чергу користувався такими послугами. Судом встановлено, що [PERSON] плату за надані позивачем послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 9674,95 грн. за період з 01.06.2019 р. по 31.07.2022 р., що підтверджується обґрунтованим розрахунком суми боргу. Згідно із договором купівлі-продажу від 27.12.2006 року, що державним нотаріусом Другої Одеської нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1-5641, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Стосовно тверджень відповідачки, що вона ніколи у квартирі [ADDRESS] , не проживала, а комунальними послугами за даною адресою користується інша особа, суд роз`яснює наступне. Відповідно до ст. 13 Конституції України, власність зобов?язує. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №62189-VIII, п. 47 Правил на споживача покладено обов`язок оплачувати надані послуги. Однак, в порушення наведених норм права, відповідач не сплачує у добровільному порядку заборгованість за надані послуги. Згідно зі ст. 525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачка не зверталась із заявою до позивача з питання відключення (зменшення розміру плати) виконавцем послуг у зв`язку з невикористанням водовідведенням за період тимчасової відсутності споживача. З огляду на зазначене відповідач не скористалась своїм правом як того передбачає укладений договір між нею та позивачем, а тому має нести відповідальність за несплату житлово-комунальних послуг. Також, суд звертає увагу відповідачки, що справи про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] не можуть бути належними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не встановлюють факту проживання особи за вказаною адресою. Також, в матеріалах справи відсутні докази укладення договору найму вищевказаної квартири між відповідачкою та іншими особами. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.\~Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач надавав відповідачці, як споживачу, послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачка такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась. У зв`язку з чим згідно з відомостей про стан розрахунку за період з 01.06.2019 року по 31.07.2022 року за адресою надання послуги: [ADDRESS] , утворилася заборгованість у розмірі 9674,95 грн. Також, суд звертає увагу на те, що не проживання відповідача у квартирі, який належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації та не проживання у цій квартирі не звільняє відповідачку, як власницю, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані позивачем відповідно до укладеного договору. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. Суд вважає, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають. В той же час, жодних належних доказів на підтвердження заперечень проти позовних вимог відповідачем не надано. Відповідач оплату за послуги вносить не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Тому, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved