Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить зняти арешт з 58/400 частин квартири [ADDRESS] , право власності на яку належало [PERSON] (далі - [PERSON] ) на підставі договору міни квартир від 26.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г., зареєстрованого у реєстрі за № 7871, та зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна 11.12.2003 року та записано в реєстрову книгу №д276-172 за реєстровим № 5423. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] , [INFO] , якого рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року (набрало законної сили 18.01.2021 року) визнано померлим. З метою оформлення права на спадщину позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зварича О.І., який, після відкриття спадкової справи, повідомив позивачу, що на 58/400 квартири [ADDRESS] накладено арешт, зареєстрований Першою київською державною нотаріальною конторою 17.05.2004 року за № 10487. Позивач зазначає, що за повідомленням нотаріуса власником 58/400 частин вказаної квартири вказано попереднього співвласника квартири [PERSON] (далі - [PERSON] ). Вказаний арешт на квартиру накладено постановою державного виконавця Печерського районного управління юстиції Філончука А.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.04.2004 року. Позивач наголошує, що станом на 30.04.2004 року [PERSON] не був власником вказаної частини квартири, оскільки на підставі договору міни квартир від 26.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г., зареєстрованого у реєстрі за № 7871, належна [PERSON] частина спірної квартири була обміняна на квартиру [ADDRESS] ; вказаний договір міни зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна 11.12.2003 року та записано в реєстрову книгу №д276-172 за реєстровим № 5423. З метою скасування арешту на 58/400 частин спірної квартири позивач звернулась до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арешту від 28.09.2021 року, проте відповіді не отримала. Посилаючись на те, що вказаний арешт квартири є незаконним та порушує право позивача на спадкування, на підставі ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 316, 319, 391, 1216, 1268, 1296, 1297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернулась до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна та призначено підготовче засідання у справі на 14.03.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 05.08.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2022 року відкладено розгляд справи на 10.10.2022 року. У зв`язку з повітряною тривогою та припиненням роботи суду під час неї судове засідання, призначене на 10.10.2022 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 16.11.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна та призначено справу до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 25.01.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2023 року відкладено розгляд справи на 01.03.2023 року. Позивач у судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі позивача та її представника, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що згідно з копією договору міни квартир від 26.11.2003 року, укладеного між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з другого боку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г. 26.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7871, сторони здійснили міну належних їм на праві приватної власності квартир, зокрема, [PERSON] обміняв квартиру [ADDRESS] на 58/100 частин квартири [ADDRESS] . Реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна від 11.12.2003 року посвідчено, що 58/100 частин квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни квартир від 26.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г. 26.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7871, та записано в реєстрову книгу №д276-172 за реєстровим № 5423. Відповідно до копії інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 07.07.2021 року КВ-2021 № 21127 згідно з даними реєстрових книг Бюро 58/100 ч. кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г. 26.11.2003 року № 7871, та зареєстрованого в Бюро 11.12.2003 року за реєстровим № 5423. Постановою державного виконавця Печерського районного управління юстиції Філончука А.В. від 30.04.2004 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме: 58/400 частини квартири [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] , а саме: 58/400 частини квартири [ADDRESS] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року у справі № 757/42300/17-ц, яке набрало законної сили 18.01.2021 року, оголошено померлим [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 3. Згідно з копією листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зварича О.І. від 07.06.2021 року № 69/02-14 [PERSON] шляхом подачі заяви до нотаріуса прийняла спадщину після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , та являється його спадкоємцем. Відповідно до копії листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зварича О.І. від 23.11.2021 року № 118/02-14 до майна [PERSON] 24.02.2021 року заведена спадкова справа № 3/2021, згідно з матеріалами якої єдиним спадкоємцем за законом є його дружина - [PERSON] . При підготовці документів для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 58/100 частин квартири [ADDRESS] за даними Державного реєстру речових прав було виявлено арешт на це майно, який зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 17.05.2004 року на підставі постанови АК №422087 Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції від 30.04.2004 року, р№3-643, вх. 3172, реєстраційний номер обтяження 10487. У зв`язку з цим видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, рекомендовано [PERSON] звернутись до суду для зняття арешту. Згідно з копією заяви про скасування арешту від 28.09.2021 року [PERSON] звернулась до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та просила скасувати арешт та заборону відчуження на 58/100 частин квартири [ADDRESS] , які належали [PERSON] на підставі договору міни квартир від 26.11.2003 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Стаття ст. 391 ЦК України визначає право власника вимагати усунення будь-яких порушень права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Печерського районного управління юстиції Філончука А.В. від 30.04.2004 року накладено арешт, зокрема, на 58/400 частин квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Однак, судом встановлено, що на час винесення вказаної постанови державного виконавця зазначене нерухоме майно, на яке накладено арешт, належало на праві власності [PERSON] на підставі договору міни квартир від 26.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г. 26.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7871. Реєстрація права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно посвідчена Реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна від 11.12.2003 року, та зареєстрована в реєстрі за № 7871, й записана в реєстрову книгу №д276-172 за реєстровим № 5423. Право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно, набуте на підставі договору міни квартир від 26.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г. 26.11.2003 року № 7871, підтверджується також інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 07.07.2021 року КВ-2021 № 21127. Встановлені судом вищевказані обставини дають підстави для висновку, що станом на час винесення державним виконавцем постанови про арешт 58/400 частин квартири [ADDRESS] , це нерухоме майно не належало на праві власності [PERSON] , оскільки власником спірного нерухомого майна станом на 30.04.2004 року був [PERSON] , спадкоємцем якого є позивач. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За приписами ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зазначене, суд вважає, що права позивача як спадкоємця власника спірного майна порушені, оскільки накладений та не знятий державним виконавцем арешт спірного нерухомого майна позбавляє позивача права на спадкування за законом та отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Враховуючи викладене, суд вважає, що державним виконавцем було неправомірно накладено 30.04.2004 року арешт на нерухоме майно, власником якого з 26.11.2003 року був [PERSON] (спадкоємцем якого є позивач) на підставі договору міни квартир, та що наявність чинного арешту належного спадкодавцю майна та не знятого на час розгляду цієї справи порушує законні права та інтереси позивача. Відтак, встановлені судом обставини справи та становище, в якому опинилась позивач у зв`язку з існуванням неправомірно накладеного державним виконавцем чинного арешту на спірне майно, дають підстави для висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, а саме 58/400 частин квартири [ADDRESS] , з наступним поданням такого рішення відповідному суб`єкту державної реєстрації для здійснення державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна в порядку, визначеному чинним законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. за подання позову до суду, що підтверджується квитанцією № 12 від 23.11.2021 року. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 908 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: approved