Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що [INFO] на залізничному мості КДЗ біля вулиці Саранської внаслідок наїзду поїзду отримав смертельну травму син позивача - [PERSON] . Внаслідок смерті сина позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що смерть єдиного сина, який загинув у віці 25 років, спричинила та буде спричиняти їй протягом усього життя душевні страждання, зазначені обставини істотно змінюють життя позивачки, тягнуть за собою зараз та потяґнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з її боку на організацію свого життя та матеріальне забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачки не можливо. Остання позбавлена матеріальної та моральної підтримки з боку померлого сина у житті в майбутньому. Отже смертю сина позивачу завдано глибоких моральних страждань. Зважаючи на глибину та тривалість моральних страждань позивача, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулися у її особистому житті, вважає, що розмір моральної шкоди становить 496 200, 00 грн., яку просить стягнути з відповідача на користь позивача, без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної безпеки. Ухвалою судді від 28 червня 2022 року постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 13). 18.08.2022 представник відповідача АТ «Українська залізниця» - Григоріва О.Ю. надала відзив на позовну заяву, в якому вказувала на безпідставність позовних вимог та недоведеності причетності відповідача до завдання моральної шкоди. Зазначає, що жоден наданий з документів до позовної заяви не містить викладення обставин нещасного випадку, які вказували б на конкретне місце травмування, особу або джерело підвищеної небезпеки, яким було завдано шкоду, причини та наслідки нещасного випадку. Наданими доказами підтверджується тільки факт смерті [PERSON] [INFO] від травматичного шоку, сполученої травми голови, тулубу та кінцівок. Зазначає, що посилання позивача у позовній заяві та документах на «залізничний міст КДЗ біля Саранської» не дає можливості точно встановити місце та умови отримання потерпілим травм не сумісних з життям. Запис у лікарському свідоцтві про смерть № 1396 від 04.06.2022 «Пішоход травмований при зіткненні з поїздом» та «ж/д травма» також не дає можливості достовірно встановити заподіювача шкоди, оскільки володільцем залізничного транспорту є не тільки АТ «Укрзалізниця», а й підприємства промислового залізничного транспорту та багато інших промислових підприємств. Крім того, зазначає, що вулиця Саранська, на яку посилається позивач, знаходиться на окраїні міста Кривого Рогу, в тій частині розташовані промислові підприємства, зокрема камене-дробильний завод та гранітний кар`єр, тому не виключено, що [PERSON] був смертельно травмований промисловим залізничним транспортом, що належить іншому промисловому підприємству, а не відповідачу. Таким чином, вважає, що твердження представника позивача про те, що [PERSON] був смертельно травмований саме поїздом АТ «Укрзалізниця» нічим не підтверджене і має характерне припущення. Вказує, що представником позивача не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог. Акт про нещасний випадок форми НТ або інші матеріали розслідування нещасного випадку у справі відсутні, що унеможливлює встановлення належного відповідача, як заподіювача шкоди, що призвела до смерті [PERSON] . А сам по собі факт смерті потерпілого та доведеність моральних страждань його матері з приводу загибелі сина не може бути підставою для покладення на АТ «Укрзалізнця» обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди. Щодо розміру стягнення моральної шкоди у сумі 496200,00 грн, яку просить стягнути представник позивача з відповідача, вказує, що при визначені розміру відшкодування шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, позивачка тривалий час, а саме 15 років не зверталася до суду з метою відшкодування понесених моральних страждань. У задоволені позовних вимого просила відмовити (а.с. 26-28). 14 грудня 2022 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 54). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» - Григоріва О.Ю. в судовому засіданні позовні вимог позивача не визнала, просила відмовити у їх задоволені, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 25 років помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 07 червня 2007 року, актовий запис №16 (а.с.3). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №1396 від 04 червня 2007 року [PERSON] помер [INFO] , смерть настала внаслідок травматичного шоку, сполученої травми голови, тулубу і кінцівок. Пішохід травмований при зіткненні з поїздом (а.с.4). Відповідно до листа № 152 від 28.03.2022 року, виданого завідувачем Криворізького районного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Рубановим А., надано роз`яснення причин смерті [PERSON] , та зазначено, що видане лікарське свідоцтво про смерть №1396 від 04.06.2007 року: а) травматичний шок; б) сполучена травма голови, тулубу, кінцівок; г) пішохід, травмований при зіткненні з поїздом. Труп доставлений за направленням помічника Саксаганського району [PERSON] згідно направлення з ж/д мосту за адресою КДЗ біля вул. Саранської (а.с.5). Листом № 82-55-22 від 09.06.2022 року, виданим Криворізькою центральною окружною прокуратурою Дніпропетровської обласної прокуратури, повідомлено [PERSON] - позивачу по справі, що відповідно до п.п. "в" п.31 Переліку документів, що створюються під час діяльності органів прокуратури України, із зазначенням строків зберігання документів затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №2 від 08.01.2019 року, закриті кримінальні провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями Кримінального кодексу України, санкції яких встановлюють позбавлення волі, та наглядові провадження заведені за ними зберігаються 10 років, після чого підлягають знищенню. На підставі викладеного, не можливо надати копію процесуального рішення за фактом загибелі 31.05.2007 [PERSON] на залізничному шляху поблизу селища Зелений Гай (а.с.6). Позивач є матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 7), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , відповідно до якої позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » під час укладення шлюбу (а.с. 8). Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням поїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем поїзду є АТ «Укрзалізниця», то воно зобов`язане відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими воно володіє, шкоду. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19). З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18). З матеріалів справи не встановлено свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті. Оскільки АТ «Українська залізниця» не наведено даних, які б свідчили, що [PERSON] передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, наявності ознак умислу в діях [PERSON] не вбачається. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», те, що у результаті наїзду поїзду на [PERSON] , що мало наслідком спричинення йому смерті, позивачу спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю рідної для неї людини - сина, що потягло за собою тяжкі вимушені зміни у її житті, відчуття самотності, тривожності, також, те, що позивач тривалий час, а саме 15 років, не зверталася до суду з метою відшкодування понесених моральних страждань, проте непоправна втрата і страждання, у зв`язку з загибеллю сина є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя, суд з урахуванням принципу розумності і співмірності, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 150 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю її сина, в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial