Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Представник позивача адвокат Супрун Д.В. звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що з 17.02.2020 року позивача прийняли на роботу до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ». 14.12.2022 року Позивач звернувся до керівництва підприємства з заявою, у якій просив: - звільнити його з 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 26.12.2022 року на підприємстві було видано Наказ № 3084/ВК, відповідно до якого: [PERSON] , заступника начальника управління інформаційних систем, звільнити 28 грудня 2022 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Наказ підписано Директором з кадрових питань та побуту: С.О. Ткачов. Позивач не погоджується з таким формулюванням його звільнення і вважає наказ незаконним, виходячи з наступного. Відповідач по справі останні пів року виплачував заробітну плату не регулярно, виплати проводились у частковому еквіваленті від зарплати та за попередні місяці, а в деякі періоди взагалі не платилася, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі. Загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати станом на день звільнення склала 81 115,34 грн. Ця сума без урахування вихідної допомоги яку Позивачу має бути нараховано та виплачено у зв`язку з тим, що Відповідач тривалий час систематично порушував законодавство про працю відносно строків та розмірів виплати заробітної плати. На це посилався у своїй заяві про звільнення Позивач і ці факти Відповідачу достеменно відомі. Так, станом на жовтень 2022 року борг підприємства перед Позивачем становив 73 999,50 грн., листопад 2022 року - 81 115,34 грн. Позивач вже звертався до Ковпаківського районного суду м.Суми з позовом (станом на кінець жовтня 2022 року, в розмірі 73 999,50 грн.) згідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.12.2022 року по справі № 592/9087/22 стягнуто 73 999,50 грн. на його користь. На день подачі цього позову рішення не набрало законної сили. Таким чином, визнаний самим підприємством борг на сьогодні, не охоплений рішенням суду, та без урахування суми вихідної допомоги становить 7 115,84 грн. (81 115,34 грн.- 73 999,50 грн.) Відповідач відмовляється сплатити Позивачу заборгованість, чим грубо порушує вимоги кодексу законів про працю в ч. 5 ст. 97, де визначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку і не може бути поставлена в залежність від здійснення інших платежів. З такими діями Відповідача Позивач категорично не погоджується. Вказане, на думку Позивача, є підставою для зміни формулювання причин звільнення із внесенням відповідних відомостей у трудову книжку. Позивач не просив звільнити його за власним бажанням за частиною першою статті 38 КЗпП України. В заяві про звільнення від 14.12.2022 р., адресованій директору АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» зазначено факт порушення Відповідачем законодавства про працю, а саме - систематичне порушення строків виплати заробітної плати - тому обґрунтовано ставилася вимога про його звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України. Таким чином, оскільки Позивачем було наведено конкретні факти порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, які останній мав би визнати, а тому були всі підстави для звільнення Позивача за частиною третьою статті 38 КЗпП України на підставі поданої ним заяви. Тому, зважаючи на волевиявлення Позивача щодо звільнення за власним бажанням та, враховуючи наявність підстав в роботодавця для його звільнення у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, дії Відповідача щодо припинення трудового договору з Позивачем згідно ст. 38 КЗпП (ч.1) України є необгрунтованими та такими, що вчинені не на підставі та у спосіб, що не передбачений законодавством України. Позивач в своїй заяві від 14.12.2022 року просив його звільнити саме 28.12.2022 року, тобто скористався правом яке йому надає саме частина 3 ст. 38 КЗпП України. Таким чином, звільняючи Позивача саме з 28.12.2022 року Відповідачем не заперечувалось порушення законодавства про працю, в частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, роботодавець фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 28.12.2022 року роботодавець повинен був звільнити Позивача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак Відповідачем самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору. Адже саме порушення роботодавцем законодавства про працю спонукало Позивача розірвати з ним трудовий договір та подати заяву на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, тому слід змінити формулювання причин звільнення, зазначивши, що його звільнено згідно ч. З ст. 38 КЗпП України. При нарахуванні та стягненні вихідної допомоги слід виходити з наступного розрахунку середньоденного заробітку: згідно до розрахункових листів, наданих АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ № 100 заробітна плата Позивача за два останні місяці, що передували звільненню становить:- за жовтень 2022 року- 16 302,16 грн., за листопад 2022 року- 18 219,95 грн., що в сумі складає 34 522,11 грн. Таким чином, середньомісячна заробітна плата становить 17 261,06 грн. (34 522,11 / 2). Отже, вихідна допомога, що має бути стягнута на користь Позивача відповідно до положень 44 КЗпП України становить 51 783,17 грн. (17 261,06 грн. * 3) з послідуючим утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. Також, 13.01.2023 року представник позивача надав до суду заяву про збільшення позовних в у зв`язку з отриманням позивачем розрахункового листа за грудень 2022 року, сума заборгованості з виплати заробітної плати становить 45 502,79 грн. (за листопад 27 282,84 грн. + за грудень 18 219,95 грн.) Тому просить суд змінити формулювання причини звільнення та визнати [PERSON] , заступника начальника управління інформаційних систем, звільненим 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати, з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ». Стягнути на користь Позивача з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ», нараховану але не виплачену Позивачу заробітну плату в сумі 45 502,79 грн., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, у загальній сумі 51 783,17 грн., з послідуючим утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. 10.03.2023 року представником відповідача Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» надано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що товариство не погоджується з визначеним розміром стягнення заробітної плати в сумі 45 502 грн. 79 коп. Доданий до позовної заяви розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із заробітної плати позивача. Станом на 01.01.2023р. загальна сума заборгованості по заробітній платі перед Позивачем складала 80 603 грн. 58 коп., яка складається з : Червень 2022 року - 10 200 грн. 61 коп.; Липень 2022 року - 18 284 грн. 24 коп.; Серпень 2022 року - 17 288 грн. 98 коп.; Листопад 2022 року - 14 667 грн. 06 коп.; Грудень 2022 року - 20 162 грн. 69 коп. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.12.2022р. по цивільній справі № 592/9087/22 стягнуто з Товариства на користь Позивача заборгованість по заробітній платі за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року (включно) в сумі 73 999 грн. 50 коп. Таким чином, залишок заборгованості Товариства перед Позивачем складає 34 829 грн. 75 коп. (80 603,58 - 10200,61 (червень) - 18284,24 (липень) - 17288,98 (серпень) = 34829,75). У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022р. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ, на території України було введено воєнний стан. Згідно з п. З Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» яким передбачено, що «у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Відповідно до ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». В прикінцевих положеннях Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено що, цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини четвертої статті 13 та статті 15 цього Закону, які втрачають чинність з моменту завершення відшкодування працівникам та роботодавцям грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України. Таким чином, на період воєнного стану Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» має пріоритетне право ніж Кодекс законів про працю України. Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Розмір вихідної допомоги залежить від обставин, за якими припиняється трудовий договір, та розміру середнього заробітку працівника або його конкретний заробіток у двотижневий період перед звільненням. 24.02.2022р. на території м. Суми внаслідок військової агресії Російської Федерації, розпочались бойові дії, у зв`язку з чим, повністю був зупинений рух транспорту громадського користування, введено комендантську годину (з 07.00 до 18.00). запроваджено обмеження пересування містом, припинена робота державних (комунальних, приватних) підприємства, установ та організацій, та інші, що є поважними причинами для відсутності на робочому місці. 05.03.2022р. по виробничим приміщенням Товариства літаком країни агресора був нанесений авіаудар, внаслідок чого були зруйновані виробничі приміщення, знищені засоби виробництва, виготовлена продукція та інші матеріальні цінності. Починаючи з 08.03.2022р. Сумською обласною військовою адміністрацією разом з урядом України були створені «зелені коридори» для евакуації мешканців міста Суми, якими скористалися працівники Товариства (станом на дату підписання даного наказу близько 700 працівників перебувають за межами України, близько 300 працівників отримали статус внутрішньо переміщених осіб. Також, на протязі березня 2022р. по об`єктам критичної інфраструктури міста Суми (забезпечення життєдіяльності населення міста Суми) літаками країни агресора неодноразово наносились авіаудари, що створило і для Товариства неможливість користуватись в нормальному режимі даними життєво важливими послугами. 08.04.2022р. Сумська область та місто Суми (за інформацією Сумської обласної військової адміністрації) були звільнені від військ країни агресора, про те. останні щоденно здійснюють повітряні або артилерійські обстріли Сумської області, які вимагають від Товариства та його працівників обов`язкового дотримання вимог правил цивільного захисту, та в свою чергу створюють об`єктивну неможливість виконання працівниками в повному обсязі виробничих завдань. Також, відсутність безпечного залізничного, авіаційного, автотранспортного та морського сполучення створює неможливість виконання працівниками дій щодо поставки технологічного обладнання (включаючи отримання дозволів, сертифікатів, пакування, маркування, страхування, декларування тощо), відрядження працівників та інше. Вищевказані обставини, зумовили неможливість виконання Товариством прийнятих на себе договірних зобов`язань з поставки готової продукції, та отримання за неї оплати, призвели Товариство до складних фінансово-економічних умов, затримки розрахунку з постачальниками енергоресурсів (газу, теплової та електричної енергії), а також затримки своєчасного розрахунку з працівниками Товариства. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Передумовами виникненню заборгованості по заробітній платі було неможливість Товариства в нормальному режимі забезпечувати працею своїх працівників, через що Товариство було вимушено призупинити трудові відносини з усіма своїми працівниками і суттєво скоротити обсяги виробництва. З урахуванням зазначеного зменшення виробничих потужностей Товариства, не могло не позначитись на фінансово- економічному стані. Військова агресія росії проти України безпосередньо та вкрай негативно позначилась на забезпеченні функціонування більшості підприємств, завдавши нищівного удару по логістичних ланцюгах збуту продукції. За результатом терористичних дій агресора, направлених на знищення виробничої інфраструктури України, через масові обстріли об`єктів критичної інфраструктури значно було знижено виконання замовлень за рахунок яких можливо було б забезпечити вчасну виплату заробітної плати всім працівникам Товариства. Товариство не могло передбачити можливість початку ведення військових дій на території Сумської області, а тому не могло достатньо підготуватися до них: налагодити додаткові шляхи постачання своєї продукції, створити альтернативні логістичні ланцюги для постачання матеріалів, сировини та технологічного обладнання, які виготовлялися контрагентами з Південно-Східних областей України. Виходячи з зазначених норм, які на даний час (в період воєнного стану) регулюють трудові відносини, роботодавець звільняється від відповідальності за несвоєчасну виплату всіх належних грошових сум звільненому працівнику у зв`язку з обставинами непереборної сили, які дійсні на момент такого порушення. В обґрунтування наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які спричинили порушення зобов`язання Товариства по своєчасній виплаті заробітної плати є надзвичайність та невідворотність військової агресії з боку російської федерації. 30.11.2022р. Сумською Торгово-промисловою палатою було видано АТ «СМНВО - Інжиніринг» сертифікат № 5900-22-1596, яким засвідчено форс- мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. 24.01.2023р. Сумською Торгово-промисловою палатою було видано AT «СМНВО - Інжиніринг» сертифікат № 5900-23-0322, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України по Договору на поставку № 1467/21 запасних частин до насосного обладнання для планово-попереджувального ремонту енергоблоку № 1 Білоруської АЕС від 03.11.2021р. 13.02.2023р. Сумською Торгово-промисловою палатою видано «СМНВО - Інжиніринг» сертифікат № 5900-23-0741, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України по Контракту № 104/2113050-051.01.5635 від 19.05.2021 року укладеному між AT «СМНВО - Інжиніринг» та Відкритим акціонерним товариством «Нафтан». Тому просить суд в частині позовних вимог [PERSON] до AT «СМНВО - Інжиніринг» про стягнення заробітної плати задовольнити частково, зменшити суму стягнення до 34 829 грн. 75 коп., задоволені інших позовних вимог- відмовити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Супрун Д.В. просить суд справу слухати у його відсутність за наявними матеріалами справи, подав до суду письмові пояснення від 13.03.2023 року, в яких просив відзив представника відповідача не брати до уваги, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Суд встановив, що з 17.02.2020 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг». (а.с.8) 14.12.2022 року позивач звернувся до керівництва Товариства з заявою, у якій просив звільнити його з 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. (а.с.9) 26 грудня 2022 року було видано наказ №3084/ВК відповідно до якого, [PERSON] звільнено 28 грудня 2022 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. (а.с.10) Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.8), копією заяви від 14.12.2022 року (а.с.9) та копією наказу №3085/ВК від 26.12.2022 року (а.с.10). Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору. Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору. Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. В заяві про звільнення від 14.12.2022 pоку, адресованій Генеральному директору Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, а саме - систематичне порушення строків виплати заробітної плати. З розрахункових листків вбачається, що станом на жовтень 2022 року борг перед позивачем по заробітній платі становив 73 999,50 грн., на листопад 2022 року - 81 115,34 грн. (а.с.11). Згідно розрахункового листа за грудень 2022 року, сума заборгованості з виплати заробітної плати становить 45 502,79 грн. (за листопад 27 282,84 грн. + за грудень 18 219,95 грн.) (а.с. 17) Крім того, позивач вже звертався до суду і згідно рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 23.12.2022 року по справі №592/9087/22 року стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 73 999 грн. 50 коп. Отже, порушення відповідачем законодавства про оплату праці носять триваючий характер. Відповідач порушив вимоги трудового законодавства і у позивача були підстави для написання ним заяви про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Таким чином, оскільки позивачем було наведено конкретні факти порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, тому були всі підстави для звільнення позивача за частиною 3 статті 38 КЗпП України на підставі поданої ним заяви. Суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно з якою роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Право позивача бути звільненою на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України не є мірою відповідальності роботодавця за порушення строку виплати заробітної плати. Викладені представником відповідача загальновідомі обставини щодо військової агресії РФ проти України не є підставами для невиплати заробітної плати позивачу протягом невизначеного проміжку часу. У день звільнення працівника за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП необхідно згідно вимог законодавства у цей же день видати наказ на звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок. Позивач в своїй заяві від 14.12.2022 року просив його звільнити саме 28.12.2022 року, тобто позивач скористався правом, яке йому надає саме частина 3 ст.38 КЗпП України. Таким чином, звільняючи [PERSON] саме з 28 грудня 2022 року, відповідачем не заперечувалось порушення законодавства про працю, в частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, роботодавець фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 28 грудня 2022 року роботодавець повинен був звільнити позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак відповідачем самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору. Адже саме порушення роботодавцем законодавства про працю спонукало позивача розірвати з ним трудовий договір та подати заяву на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №754/1936/16-ц і від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Таким чином, Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» не мало права звільняти [PERSON] за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, не вирішивши питання щодо можливості його звільнення згідно з поданою ним заявою на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. З викладених підстав, суд вважає необхідним змінити формулювання причини звільнення [PERSON] та вважати [PERSON] , заступника начальника управління інформаційних систем, звільненим з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. Відповідно до довідки Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» вбачається, що загальна сума заборгованості перед [PERSON] з виплати заробітної станом на день звільнення становила 45 502,79грн. (27 282, 84 грн.+ 18 219, 95) (а.с.17). Таким чином, визнаний самим підприємством борг на сьогодні, не охоплений рішенням суду від 23.12.2022 року, та без урахування суми вихідної допомоги становить 45 502,79грн. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» на користь [PERSON] суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 45 502,79грн. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав зазначених у ч.3 ст.38 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом 1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного, заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При нарахуванні та стягненні вихідної допомоги слід виходити з наступного розрахунку середньоденного заробітку: згідно до розрахункових листів, наданих AT «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ №100 заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню становить: за жовтень 2022 року - 16 302,16 грн., за листопад 2022 року - 18 219,95 грн., що в сумі складає 34 522,11 грн. Таким чином, середньомісячна заробітна плата становить 17 261,06грн. (34 522,11/2). Отже, вихідна допомога, що має бути стягнута на користь позивача відповідно до положень 44 КЗпП України становить 51 783,17грн. (17 261,06 грн. х 3) з послідуючим утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн.60 коп. за вимогу немайнового характеру та 1073 грн.60 коп. за вимогу майнового характеру.

Outcome: approved