Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

В грудні 2005 року позивачі звернулися до суду з позовом у якому, з урахуванням уточнень та доповнень, просили знести за рахунок науково-виробничого колективного підприємства "МІТІС" вже збудовану частину підземного паркінгу з надбудовою за адресою: [ADDRESS] та стягнути на користь кожного з позивачів моральну шкоду в сумі 10000 гривень, посилаючись на те, що відповідач НВКП "МІТІС" на відстані від 1,5 до 6 метрів від їх будинку за адресою: [ADDRESS] , веде будівництво підземного паркінгу з надбудовою не маючи на це відповідної дозвільної документації та проекту, та, використовуючи земельну ділянку без достатньої правової підстави. Після закінчення будівництва торгівельного центру з підземним паркінгом будуть порушені їх права та інтереси. Оскільки новобудова закриє їх вікна, які зозташовані на рівні другого - третього поверхів та до їх квартир не буде надходити сонячне світло. 16.12.2005 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. 16.12.2005 року ухвалою суду заяву [PERSON] , [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення заборони Науково-виробничому колективному підприємства «МІТІС» та Київському державному авіаційному заводу «АВІАНТ» проводити будівельні роботи по будівництву підземного паркінгу з торгівельним центром за адресою [ADDRESS] до розгляду справи в суді. 30.01.2006 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду. 07.11.2006 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва позовні вимоги задоволено частково, зобов`язано Науково-виробничий колективний підприємства «МІТІС» за власний рахунок, знести збудовану частину підземного паркінгу з надбудовую за адресою [ADDRESS] . Стягнуто з Науково-виробничий колективний підприємства «МІТІС» на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожного, по 8 гривень 50 коп. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено. 30.01.2007 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу Науково-виробничого колективного підприємства «МІТІС» відхилено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2006 року залишено без змін. 27.06.2007 року ухвалою Верховного суду України касаційну скаргу Науково-виробничого колективного підприємства «МІТІС» задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30.01.2007 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 18.07.2007 року ухвалою суду справу прийнято до провадження. 01.11.2007 року ухвалою суду провадження по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Науково-виробничого колективного підприємства «МІТІС», Київського державного авіаційного заводу «АВІАНТ» про припинення будівництва, зобов`язання виконати дії та відшкодування моральної шкоди - зупинено до проведення НВКП «МІТІС» повного державного погодження проекту будівництва за адресою [ADDRESS] . 26.10.2016 року згідно розпорядження керівника апарату справу направлено для повторного автоматизованого розподілу у зв`язку із припиненням повноважень судді Чалої А.П. 26.10.2016 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено головуючого суддю Шум Л.М. 09.06.2021 року на адресу суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі від позивачки [PERSON] . Клопотання обґрунтовано тим, що відповідач на протязі 14 років не виконує ухвалу суду від 01.11.2007 року. Ухвалою суду від 10.06.2021 року поновлено провадження та призначено до розгляду справу на 16.11.2021 рік. Ухвалою суду від 16.11.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового засідання. Ухвалою суду від 22.02.2023 року закрито провадження в частині позовних вимог щодо позивача [PERSON] по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Науково-виробничого колективного підприємства «МІТІС», Київського державного авіаційного заводу «АВІАНТ» про припинення будівництва, зобов`язання виконати дії та відшкодування моральної шкоди, в зв"язку зі смертю останнього. В судовому засіданні представник позивачів: [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача ДП "Антонов"- Парубець Є.О. просив суд відмовити в задоволені позову посилаючись на те, що відповідачами у справі зазначені дві особи: Науково-виробниче колективне підприємство «МІТІС» та Київський державний авіаційний завод «АВІАНТ», водночас, до ДП «Київський авіаційний завод «АВІАНТ» не висувається жодних позовних вимог, у самій позовній заяві не викладено обставин, які б свідчили про те, що ДП «Київський ізіаційний завод «АВІАНТ» порушив, не визнав чи оспорив суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивачів, у ДП «АНТОНОВ», як правонаступника ДП «Київський авіаційний завод «АВІАНТ», відсутній обов`язок відповідати за даним позовом, оскільки до останнього не висувалося жодних позовних вимог. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Отже, позовні вимоги до Державного підприємства «АНТОНОВ», як -правонаступника Державного підприємства «Київський авіаційний завод «АВІАНТ», у позовній заяві відсутні, як відсутній і виклад обставин, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги. В судовому засіданні представники відповідача Науково-виробничого колективного підприємства «МІТІС» - Маліков С.В. та Дмитрук В.О. заперечували проти задоволення позову посилаючись на те, що як на дату звернення до суду так і на сьогоднішній день права позивачів не порушені, оскільки з будівництва прибудованого магазину виконана тільки підземна частина і проведення будівельних робіт не проводиться. Тобто, на день звернення позивачів до суду, порушень зазначених прав позивачів не відбулося. З урахуванням зазначених вище вимог законодавства, для захисту права суду необхідний факт його порушення, а чи відбудеться це у майбутньому- невідомо. Враховуючи вищезазначене представники відповідача вважають, що позивачі передчасно звернулися до суду за захистом своїх прав. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради № 443 від 20.05.1986 р. Київському авіаційному заводу "Авіант" була відведена земельна ділянка площею 1,00 га для будівництва житлових будинків №103 та [ADDRESS] . Судом встановлено, що проектна документація на будівництво житлових будинків №103 та [ADDRESS] розроблена Українським державним інститутом проектування міст "Гіпроград" та погоджена на містобудівній раді 02.11.1988 р. Згідно проекту в будинку №103 передбачалось будівництво вбудовано-прибудованого магазину. Судом встановлено, що будівництво зазначених будинків розпочато у 1991 р. на підставі дозволу Управління державного архітектурно- будівельного контролю м. Києва від 31.12.1990 р. № 181-Лгр та ордеру спеціального управління по контролю за благоустроєм м. Києва від 26.07.1991 р. Судом встановлено, що через відсутність коштів будівництво житлових будинків призупинено у 1994 р. Судом встановлено, що 05 червня 1997 р. між НВКП "МІТІС" та КиДАЗ "АВІАНТ" було укладено Договір № 23-03/97-491/ДС-97 про спільну дольову участь у будівництві житлових будинків, в тому числі і за адресою: [ADDRESS] , в якому мешкають позивачі. Судом встановлено, що пунктом 1.5. Договору передбачалось, що до закінчення будівництва функції Замовника від КиДАЗ "АВІАНТ" переходять до НВКП "МІТІС". Всі будівельні роботи НВКП "МІТІС" вело згідно вищезазначеного договору та проекту, відповідно до яких було побудовано та здано в експлуатацію житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] . Будівництво вбудовано- прибудованого магазину (друга черга будівництва) було тільки розпочате. Тому твердження позивачів, щодо самочинного будівництва не відповідають дійсності. Крім того, позивачі, як інвестори будівництва, були обізнані про другу чергу будівництва, саме про наявність в проекті вбудовано-прибудованого житлового приміщення. Судом встановлено, що 19.06.2005 р. Святошинська районна в м. Києві державна міністрація звернулася до НВКП "МІТІС" з пропозицією про часткову зміну призначення вбудовано-прибудованих приміщень в будинку [ADDRESS] на відділ реєстрації актів громадського стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві. Судом встановлено, що на час коригування проекту Приписом Управління державного архітектурно-будівельного контролю № 34/3 від 11.2005р. будівельні роботи призупинені, про що зазначено у загальному журналі будівельних робіт, до опрацювання проектно- кошторисної документації та схвалення її містобудівною радою. Судом встановлено, що процес погодження коригування затягнувся і п ідприємство втратило зацікавленість в реалізації планів зміни призначення вбудовано-прибудованих приміщень в будинку [ADDRESS] щодо розміщення додаткових приміщень відділу реєстрації актів громадського стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві. За зазначених обставин заявлений позивачами позов втрачає підстави для його розгляду та задоволення. Щодо вимоги позивачів знести збудовану частину підземного паркінгу з надбудовою суд зазначає, що з будівництва вбудовано- прибудованого приміщення виконана лише підземна частина і жодних надбудов немає. Так само, не має і підземного паркінгу. Жодних належних доказів щодо цього позивачами не надано. Судом встановлено, що на сьогоднішній день збудовані фундамент та підземна частина (підвальні приміщення) вбудовано-прибудованого приміщення. Згідно з пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" (надалі - Постанови) визначено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦЮ, а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Як зазначалося вище, позивачі в позовній заяві не зазначили про жодні порушені, на час звернення до суду, їх права, а лише зазначили, що вони можуть бути порушені в майбутньому, в тому числі щодо порушення їхніх прав щодо користування прибудинковою територією, факту створення відповідачами загрози у користуванні їх квартирами, оскільки жодного доказу з приводу зазначеного суду не було надано. Враховуючи зазначене у позивачів відсутнє право на право на звернення до суду з позовом про знесення частково збудованого об`єкта нерухомості. Пунктом 22 Постанови визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Судом встановлено, що НВКП «МІТІС» під час будівництва будинку №103 з вбудовано-прибудованим приміщенням не здійснювало самочинного будівництва, а від так органами державної влади, так і органами місцевого самоврядування не вживалось заходів реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Пунктом 24 Постанови встановлено, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Натомість, позивачі у позовні заяві навіть не розглядають можливість про продовження НВКП «МІТІС» будівництва вбудовано-прибудованого магазину, відповідно до погодженого проекту, а наполягають на знесенні вже побудованого. Проте, як зазначалося вище, навіть знесення самочннного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи. Позовна заява позивачів не відповідає вимогам ЦПК щодо форми та змісту позовної заяви. Позивачі в якості відповідача залучили до справи КиДАЗ "АВІАНТ", проте з позовної заяви вбачається, і це підтверджувалося в судовому засіданні представником позивачів [PERSON] , що до відповідача КиДАЗ "АВІАНТ" позивачі не висувають жодних вимог. Підсумовуючи викладене вище,суд вважає, що позовна заява позивачів є необгрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено факту створення відповідачем загрози у користуванні їх квартирами, хоча саме на захист такого права позивачі звернулися до суду.

Outcome: dismissed