Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

У вересні 2022 року позивачі [PERSON] та [PERSON] (далі - позивачі) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї, в якому просили суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] ; - призначити [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] опікунами над дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] (РНКОПП [NUMBER] [ADDRESS] ) на користь опікуна [PERSON] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у ромірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дати подачі даної заяви і до досягнення повноліття; - виселити [PERSON] (РНКОПП [NUMBER] ) з квартири [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2022 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2022 позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів на утримання дітей та виселення роз`єднано в окремі самостійні провадження. Позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна над дітьми мотивовані тим, що позивачі є батьками відповідачки [PERSON] . Відповідачка [PERSON] є матір`ю: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Діти народилися не в шлюбі, тому відомості про батька в актовий запис про їх народження було внесено зі слів відповідачки. У зв`язку з зловживанням наркотичними засобами та алкоголем, відповідачка по справі не виконувала своiх материнських обов`язків по відношенню до своїх дітей, не піклувалась про них, матеріально не утримувала, не цікавилась станом здоров`я дітей, ні фізичним, ні духовним розвитком, а з червня 2022 року пішла з дому і з того часу не повернулась. З народження першої онуки, позивачi по справі, як дідусь та бабуся фактично виконували батьківські функції по відношенню до всіх дітей, матеріально утримували, виховували та проводили з ними дозвілля. Враховуючи, що відповідачка свiдомо обрала такi життєві умови, за якими її участь у вихованні дітей є мiнiмальною та недостатньою, а останнім часом вiдсутня взагалі, що в свою чергу свідчить про її умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків, а відтак в контексті такої поведінки вбачається, що доцільно позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дітей з підстав ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2022 відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні третя особа надала висновок Органу опіки і піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 109-5489 від 07.12.2022 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. 23.12.2022 на адресу суду від Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Служби у справах дітей та сім`ї надійшло подання, у якому орган опіки та піклування підтримує позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо призначення їх опікунами над неповнолітніми онуками. 25.01.2023 на адресу суду від Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Служби у справах дітей та сім`ї надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідачка у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, направили до суду клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. За змістом ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.24). Відповідачка [PERSON] є матір`ю: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1994); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 58); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1233); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1884). Відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебуває, відомості про батька в актовий запис про їх народження було внесено зі слів відповідачки. Висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 109-5489 від 07.12.2022 встановлено наступне. Так, 25.07.2019 до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист № 675/1-04 від Шевченківського районного в місті Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про те, що під час проведення профілактичного рейду «Діти вулиці» здійснено відвідування родини [PERSON] . Під час відвідування вдома перебували малолітні діти під наглядом діда [PERSON] та баби [PERSON] . Зі слів бабусі мати, [PERSON] , [INFO] , тривалий час вдома не з`являється, біологічний батько дітей з родиною не проживає, матеріально не допомагає. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.07.2019 гр. [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП за ухилення, її як матері, від виконання передбачених законодавством обов`язків. 27.01.2020 (наказ 9-од) малолітні діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були взяті на облік, як такі, що опинились в складних життєвих обставинах. 3 отриманих характеристик зі школи I-IIІ ступенів № 27 Шевченківського району мати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] гр. [PERSON] не приділяє належну увагу вихованню та навчанню дітей, рідко з`являється в школі та не цікавиться їх успіхами, з класним керівником постійно підтримує зв`язок дідусь [PERSON] . Зі слів позивачів їх донька гр. [PERSON] зловживає наркотичними засобами та алкогольними напоями, вчиняє сварки вприсутності дітей, зникає з дому на деякий час. На даний час місце знаходження гр. [PERSON] не відомо, діти тимчасово влаштовані в родину дідуся [PERSON] і бабусі гр. [PERSON] , та перебувають на повному їх утриманні. У зв`язку з такою поведінкою до гр. [PERSON] складено протокол про притягнення її до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 184 КУпАП так як вищезазначена громадянка з 26.06.2022 відсутня за місцем проживання, ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та не приймає участі в їх вихованні. [PERSON] , добровільно самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. З дітьми не спілкується, не виявляє бажання до зустрічі з ними, не бере участі у їх вихованні, фізичним та духовним розвитком не цікавиться, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, а також не підтримує матеріально. Вищенаведене свідчить про свідоме ухилення громадянки [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, оскільки вона не приділяє належної уваги вихованню, навчанню, розвитку, не виявляє турботу до них, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до подання Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 109-5799 від 22.12.2022, третя особа підтримує позовні вимоги позивачів про призначення їх опікунами онуків, за умови позбавлення відповідачки батьківських прав. Як зазначено у поданні, [PERSON] та [PERSON] виявили бажання стати опікунами над неповнолітніми онуками, при цьому, було складено Акт обстеження житлових умов заявників, отримано висновки про їх стан здоров`я. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Окрім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із положеннями статті 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я; без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 109-5489 від 07.12.2022, суд дійшов висновку про позбавлення відповідача [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьківських прав, з підстав самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дітей, відсутності бажання на виконання батьківських обов`язків, в обсязі, необхідному для їх нормального виховання та утримання, відсутності прояву інтересу до внутрішнього світу дітей, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Щодо позовних вимог в частині призначення опікунів, суд дійшов наступних висновків. В своїх позовних вимогах позивачі просять суд встановити над дітьми опіку та призначити їх опікунами: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно ст. ст. 55, 59 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Частиною 3 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частинами 1, 2 статті 244 СК України передбачено, що опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється у випадку, якщо батьки померли, невідомі, визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими, а також може бути встановлена і при житті батьків, зокрема, коли батьки судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини (п. 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 N 34/166/131/88). Відповідно ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного працівниками Служби у справах дійте та сім`ї Шевченківської районної м. Києві державної адміністрації, в квартирі наявні необхідні функціональні меблі, побутова техніка. Житлово-побутові умови проживання нележні, відповідають встановленим нормам. Квартира двокімнатна, знаходиться на 3 поверсі 5 поверхового будинку, загальна площа квартири 45,0 кв.м. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 05.10.2022 [PERSON] має дохід за попередній рік 400 000, 00 грн., [PERSON] тимчасово не працює. Обмежень, за яких [PERSON] та [PERSON] не можуть бути опікунами, судом не встановлено. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням особистих стосунків між позивачами та [PERSON] , можливостей виконувати обов`язки опікуна, з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав, а також інтересів неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суд вважає за можливе призначити [PERSON] та [PERSON] опікунами над [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Outcome: approved