Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №\~МКМОGL00000280 від 20.11.2007 в розмірі 45\~352, 01 дол. США, що за курсом 29,25 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.05.2022 складає 1\~326\~546, 29 грн., з яких : 33\~782, 68 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3\~845, 28 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 7724, 05 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 08.02.2015 по 03.08.2015, звернути стягнення на квартиру загальною площею 47, 30 кв.м., житловою площею 27,40 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах; -виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за вказаною адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №\~МКМОGL00000280 від 20.11.2007 [PERSON] (далі - Відповідач) 20.11.2007 отримала кредит у розмірі 46 200,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.11.2027. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті, податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 04.05.2022 має заборгованість 102\~585,06 доларів США, яка складається з наступного: - 33782,68 Доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 3845,28 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 102585,06 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Враховуючи передбачену законодавством можливість вимагати повернення від боржника будь - якої частини суми заборгованості, позивач скориставшись наданим правом вважає достатньою заборгованість до стягнення у розмірі 45\~352, 01 доларів США, яка складається з наступного: 33782,68 Доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 3845,28 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7\~724,\~05 Доларів США (за період з 08.02.2015 по 03.08.2015) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 20.11.2007 уклали договір іпотеки №МKMOGL00000280 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 47,30 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 265\~125 грн. 50 коп. Посилаючись на положення ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України позивач зазначає про наявність підстав для виселення відповідача з житла, яке є предметом іпотеки, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом з позовом представником позивача подано клопотання про витребування доказів, в якому останній просить витребувати довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб у квартирі, що є предметом іпотеки, мотивуючи таке тим, що у сторони позивача відсутня можливість самостійно отримати вказані документи, оскільки такі містять конфіденційну інформацію. Ухвалою суду\~від 28.11.2022\~відкрито провадження\~у цивільній\~справі за\~вказаною позовною\~заявою,\~постановлено розгляд\~справи проводити\~в порядку\~загального позовного\~провадження з\~повідомленням (викликом)\~сторін.\~Клопотання\~представника позивача\~про\~витребування доказів\~задоволено\~та витребувано\~з відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради довідку про склад сім`ї та зареєстрованих осіб у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання, на визначену судом дату та час, не з`явився, разом з тим у прохальній частині позову просив здійснювати розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась судом належним чином про час та місце його проведення. Про причини неявки суду не повідомила. Відзиву до суду не надіслала. Відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористалась і позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.11.2007 між Закарпатським РУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Керуючого Ужгородського головного відділення Закарпатського РУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» Орбан Л.Ю. та [PERSON] укладено Кредитний договір №\~МКМОGL00000280 від 20.11.2007. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору, Банк надає Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 20.11.2007 по 19.11.2027 включно у вигляді не поновлювальна лінія у розмірі 42\~000,00 дол. США на наступні цілі купівля квартири, а також у розмірі 4200, 00 дол. США. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3,2.2.7 Договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,\~03 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 Договору. Періодом сплати вважати період з «25»по «30» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 478, 12 дол.США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії. Пунктом 7.3 Договору визначено, що забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири загальною площею 47, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 7.4 Договору визначено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день просрочки, але не менше 1 гривні. Прийняті на себе зобов`язання по Кредитному договору Банк виконав у повному обсязі, надавши Позичальнику кредит на суму, що зазначена в п. 7.1 Кредитного договору. Факт отримання кредиту підтверджується ордером-розпорядженням та заявою на видачу готівки №1 від 20.11.2007. У подальшому, 27.03.2012, між Банком та відповідачем укладено Додаткову угоду №\~МКМОGL00000280-1/1, в якій п.6.9. Договору викладено в новій редакції: «п.6.9 Сторони узгодили, що при настанні однієї з умов, передбаченої п.6.2 цього Договору, розмір відсоткової ставки за користування Кредитом становить розмір, що встановлений на дату звільнення Позичальника наказом Банку/ рішенням кредитного комітету Банку для здійснення операцій споживчого кредитування фізичних осіб. Розмір відсоткової ставки за користування кредитом 14,04% річних, зазначені в цьому пункті Договору, є чинним з дня складання (формування) Позичальником в системі електронного документообігу Банку обхідного листа про звільнення з роботи. Обхідний лист Позичальника про звільнення з роботи з урахуванням умов цього пункту Договору містить в собі інформацію про розмір Щомісячного платежу за Кредитом, та розмір, узгодженого згідно цього пункту Договору розміру відсоткової ставки за користування Кредитом є письмовим повідомленням Позичальника про зміну розміру відсоткової ставки та розміру Щомісячного платежу.» Правовідносини, що виникли між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. Згідно із частиною першою статті\~509, статтею\~526 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідносини, що виникають між сторонами на підставі зобов`язання, безпосередньо складаються із двох частин: 1) обов`язку вчинити певну дію; 2) права вимагати вчинення цієї дії. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626\~ЦК України). Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). При цьому зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя\~статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048\~ЦК України). Відповідно до вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п. 1 ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов`язання є обов`язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом. За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу\~України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності і передбачає обов`язковість виконання договірних зобов`язань. Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу приписів ст.\~204\~ЦК України діє презумпція дійсності правочину. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства. Кредитний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі. У відповідності до ст.ст.610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати обов`язкових платежів, процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Судом встановлено, що відповідач не виконала зобов`язання, передбачені кредитним договором у строк, встановлений цим договором, що підтверджується розрахунком заборгованості та не спростовано відповідачем у ході розгляду справи. Відтак суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст.612, ст.610\~ЦК України відповідач прострочила виконання зобов`язання. Зазначене також свідчить про порушення позичальником умов договору, а також вимог ст.525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Положеннями п.2.3.3.Кредитного договору визначено, що у випадку порушення Позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного Договору, у т.ч. при порушенні цільового використання коштів, Банк має право з-поміж іншого змінити умови Договору, зокрема зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань строк виконання яких настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування у повному обсязі, виконати й інші зобов`язання за договором. Відповідне повідомлення з вимогою у семиденний строк з дня отримання даної вимоги повернути наявну прострочену заборгованість за Кредитним договором, що станом на 09.02.2022 складає 53361, 51 дол. США, було надіслане позичальнику [PERSON] . У той же час Банк повідомив Позичальника, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зі спливом цього строку має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, Кредитним договором та договором іпотеки. У зв`язку з тим, що Позичальник перестала виконувати взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором у визначені Кредитним договором терміни, Позивач, відповідно до положень\~ст.1050\~Цивільного кодексу\~України та вищевказаних умов Кредитного договору, набув право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідач станом на 04.05.2022 наявна заборгованість у розмірі 45\~352, 01 доларів США, яка складається з наступного: 33782,68 Доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 3845,28 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7\~724,\~05 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (за період з 08.02.2015 по 03.08.2015). 20.11.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника по Кредитному договору, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець), укладено договір іпотеки квартири №\~МКМОGL00000280, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М. та зареєстрований в реєстрі за №4594, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку Банку нерухоме майно (Предмет іпотеки), а саме: цілу квартиру загальною площею 47,3 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 27,4 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Смірновою С.М., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, 20 листопада 2007 року,реєстраційний номер 2457859, згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 20 листопада 2007 року. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS] . сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 265\~125, 50 грн. Відповідно до п. 16.7. Договору іпотеки Іпотекодержатель з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого - небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно з п. п. 16.8, 16.9 Договору іпотеки сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання Кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п. 16.7 цього договору Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог. Пунктом 18.13 Договору іпотеки передбачено, звернення стягнення на предмет застави у випадках у випадках, передбачених п.п. 16.7.1,16.7.2, 16.9 цього договору здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору. Якщо Іпотекодержатель у випадку порушення Іпотекодавцем умов Кредитного договору набуває права звернення на Предмет іпотеки, він може використати таке право у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10% або несплати Іпотекодавцем більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; або іншого істотного порушення умов Кредитного договору. На забезпечення кредитних зобов`язань боржник або інша особа може надати, а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді. Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України). Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно. Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом -\~Законом України «Про іпотеку». Згідно з ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1\~ст. 12 Закону України «Про іпотеку»). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону\~(ч. 1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто в разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом з боржником і треті особи. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги (частина перша\~статті 6 Закону «Про іпотеку»). Відтак за своєю природою іпотека сама по собі або разом з іншими забезпечувальними заходами покликана забезпечити виконання зобов`язань боржником у повному обсязі, а тому кредитор вправі та зобов`язаний здійснювати свої правомочності таким чином, щоб таке забезпечення було справедливим та здійснювалось з урахуванням інтересів обох сторін кредитного договору, не допускаючи створення заборгованості, що штучно перевищує забезпечувальні заходи. Згідно із ч. 4\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Станом на 04.05.2022 заборгованість позичальника по Кредитному договору складає 45\~352, 01 доларів США, яка складається з наступного: 33782,68 Доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 3845,28 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7\~724,\~05 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (за період з 08.02.2015 по 03.08.2015). Відповідно до п. 9 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4 ЦПК). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону\~(ч. 1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Проаналізувавши фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача з огляду на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором. Відтак позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність права на дострокове стягнення заборгованості по кредиту, а отже і право на звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу. Щодо позовних вимог про виселення відповідача необхідно вказати наступне. Так, згідно із частинами першою та другою статті 39 ст.\~33\~Закону України\~«Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України. Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Кредитні правовідносини за своєю правової природою є договірними правовідносинами, тому на них у повній мірі розповсюджуються вимоги цивільного законодавства, зокрема неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом (принципи свободи договору; свободи підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судового захисту цивільного права та інтересу; справедливості, добросовісності та розумності, які передбачені статтею 3 ЦК України). Зазначені вимоги повною мірою вимагають від учасників правовідносин діяти не тільки відповідно до законодавства, а й у необхідних випадках за аналогією права (стаття 8), за звичаями ділового обороту (стаття 7); добросовісно, при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускати\~дії з наміром завдати шкоди іншій особі, а також\~дій, що є зловживанням правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства тощо (стаття 13 ЦК України). Водночас особа не може бути примушена до дій, що не є обов`язковими для неї, або дій, що знаходяться поза межами актів цивільного законодавства або договору. При цьому особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства\~(стаття 14 ЦК України). Зазначені норми законодавства, які містять принципи цивільних правовідносин, спрямовують учасників цивільного обороту діяти добросовісно, у межах законодавства та договору, намагаючись використовувати свої права до того ступеня, щоб не порушити права іншої особи. Зазначені принципи у кредитних правовідносинах можуть проявлятись у відповідальному відношенні кредитора до контролю за виконанням боржником своїх зобов`язань з метою недопущення створення такої заборгованості, що буде непропорційною та непосильною для боржника і поставить його в довгострокову залежність від кредитора, та в добросовісному виконанні боржником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих коштів відповідно до умов договору з метою недопущення настання неплатоспроможності кредитора за своїм зобов`язанням. Порушення цього балансу добросовісної поведінки учасників кредитних правовідносин та встановлення судами недобросовісної поведінки може мати наслідком відмову в захисті порушеного права або покладання зобов`язань для відновлення права, порушеного недобросовісною поведінкою. Судом встановлено, що позичальником отримано кредит з метою придбання квартири, що прямо передбачено Кредитним договором та Договором іпотеки. В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України. Вказану практику підтвердила й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18). Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, вищенаведені норми законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про виселення відповідача з квартири, що є предметом іпотеки та підлягає до задоволення. Щодо зупинення виконання рішення суду Суд врахував, що\~згідно з\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»»\~Верховна Рада України затвердила\~Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Відповідно до\~Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила\~розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку»\~доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. У такому висновку суд виходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону. Відповідно до статті 229 ЦПК України\~докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереcи фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно\~ст. 2ЦПКУкраїни. У свою чергу відповідач не скористався своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимогист.81\~ЦПК України відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, з підстав та мотивів викладених вище. Згідно з вимогами\~ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 22\~379,19 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved