Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

[PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ) через свого представника звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22) про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 12.08.2022 року між позивачем та відповідачем був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автомобіля «Suzuki Jimny», державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу на праві приватної власності. Страхова сума за договором складає 800000 грн. 02.09.2022 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав незначних механічних пошкоджень. Листом від 08.11.2022 року страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на порушення умов договору, а саме, керування транспортним засобом особою, яка не мала посвідчення водія відповідної категорії. Позивач вважає вищезазначену відмову незаконною і на підставі цього звернулася до суду із вказаною позовною заявою. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.12.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Через систему електронний суд відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що транспортний засіб марки «Suzuki Jimny», державний номерний знак [NUMBER] було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02.09.2021 року. Матеріалами страхової справи встановлено, що на момент настання події, транспортним засобом керувала позивачка, яка не мала чинного посвідчення водія, оскільки їх строк дії був до 19.06.2021 року. Крім того, відповідач зазначає, що оскільки строк дії посвідчення водія закінчився 19.06.2021 року, позивач не може посилатися на постанову КМУ №184 «Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», яка набрала чинності 03.03.2022 року. Відповідач зазначає, що норми вказаної постанови щодо допуску водіїв до керування транспортними засобами в період воєнного стану застосовується до тих осіб, строк дії посвідчення водія яких закінчився після набрання чинності нормами вказаної постанови, тобто після 03.03.2022 року. Щодо розміру шкоди, відповідач вказав, що позивачем не надано жодного документу, що підтверджує проведення та оплату ремонту пошкодженого транспортного засобу, а лише посилається на рахунок-фактуру. Що стосується витрат на професійну-правничу допомогу, то відповідач вважає, що 10000 грн є надмірно завищеною сумою, не відповідає складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Засобами електронного зв`язку позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що договором передбачені дві підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, а саме: відсутність посвідчення водія відповідної категорії або позбавлення права керування транспортним засобом. Вказаними умовами договору не передбачена така підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування як керування забезпеченим транспортним засобом особою, термін дії посвідчення якої сплинув (закінчився). Разом з тим, у постанові КМУ №184 від 03.03.2022 року встановлено, що на період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився. Вказаним нормативно-правовим актом не передбачено, що дія постанови КМУ №184 розповсюджується лише на тих водіїв, термін дії водійського посвідчення у яких закінчився після ухвалення цієї постанови, тобто після 03.03.2022 року. Крім того, неправомірними є посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження проведення та оплати ремонту автомобіля, оскільки за приписами ст. 22 ЦК України, розмір збитку визначається як витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Також позивач надіслав письмові пояснення, додатком до яких є скриншот з сайту Головного сервісного центру МВС. На сайті міститься інформація для громадян, де у розділі «Часті питання» роз`яснено, що посвідчення водія, термін дії якого закінчився до періоду воєнного стану, наразі діє на всій території України. Сторони в судове засідання не з`явилися, засобами електронного надіслали суду заяви про розгляд справи без їх участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] є власником транспортного засобу Suzuki Jimmy, державний номерний знак [NUMBER] зеленого кольору, дата реєстрації транспортного засобу - 29.09.2022 року. 12.08.2022 року ПрАТ «СК «Альфа страхування» - страховик та [PERSON] страхувальник, уклали договір № 330.0000600.214.9217 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу «Suzuki Jimny», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п.5.1 Частини 1 копії вищевказаного договору, страхова сума складає 800000 грн. Пунктом 5.3 визначені страхові випадки, а саме: дорожньо-транспортна пригода, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух або самозаймання ТЗ, стихійне лихо, зовнішній вплив, незаконне заволодіння. Франшиза за страховим випадком «дорожньо-транспортна пригода» складає 0 %, про що зазначено у п. 5.4 договору добровільного страхування. Відповідно до п. 9 Частини 1 строк дії договору з 13.08.2022 року до 12.08.2023 року. Пунктом 5.2. Розділу 5 Частини 2 договору визначено, що страховим випадком не визнається подія, що відбулась при керуванні ТЗ особою, яка не мала посвідчення відповідної категорії або права керування цим ТЗ або знаходилась в стані алкогольного сп`яніння та/або під впливом наркотичних засобів чи токсичних речовин та/або перебувала під впливом лікарських препаратів, що знижують реакції і увагу (за виключенням випадку, коли особа здійснює управління викраденим ТЗ). Страхувальник має право відповідно до п. 7.1.1. Частини 2 одержати страхове відшкодування при настанні страхового випадку в порядку та на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 11.1.14 Розділу 11 Частини 2 договору, причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є наявність обставин, передбачених Розділом 5 Частини 2 цього Договору. Згідно з Розділу 15 Частини 2 договору за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу. Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 02.09.2022 року о 13 год 20 хв у м. Дніпро, пров. Південний, буд. 3, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Suzuki Jimmy, державний номерний знак [NUMBER] , під час руху заднім ходом з місця стоянки, здійснила зіткнення з транспортним засобом BMW X1, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] . Згідно з рахунком СТО ПП «Аеліта» на оплату №6431 від 05.09.2022 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Suzuki Jimmy складає 15992,10 грн. Відповідно до листа АС «Альфа страхування» 1277.206.22.01-002784.10 від 08.11.2022 року, було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки водій мав право керувати транспортним засобом, але фактично на дату події не мав посвідчення водія відповідної категорії. Суд звертає увагу на те, що за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. До відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні та виконанні договору страхування. Страхувальник є споживачем фінансових послуг, а страховик їх виконавцем. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з чч. 1,2 ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов?язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов?язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов?язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно з ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони(без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. У відповідності до ч. 3 ст. 991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Судом встановлено, що листом АС «Альфа страхування» 1277.206.22.01-002784.10 від 08.11.2022 року [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю у особи права керування. Суд не погоджується з вказаною вище позицією відповідача з огляду на таке. На момент дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] керувала транспортним засобом маючи посвідчення водія, строк дії якого закінчився 19.06.2021 року. Суд зауважує, що 03.03.2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №184 «Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами». Пунктом 1 зазначеної вище постанови установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] 02.09.2022 року мала право керувати транспортним засобом за наявності у неї посвідчення водія України, строк дії якого закінчився 19.06.2021 року. При цьому, суд вважає помилковим твердження відповідача про застосування положень цього пункту до тих осіб, строк дії посвідчення водія яких закінчився після набрання чинності нормами вказаної постанови, тобто після 03.03.2022 року, оскільки такого посилання у зазначеній вище постанові немає. З урахуванням наведеного вище, суд доходить до висновку, що відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування є неправомірною, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги АЕ №1106216, договір про надання професійної правничої допомоги №06/12/22-1 від 06.12.2022 року, рахунок №42/2022 від 06.12.2022 року. Також оплата за професійно правничу допомогу підтверджується копією квитанції № 88К9-Т9ЬТ-4ВЕ3-27АЕ від 07.12.2022 року, згідно з якою позивач поніс витрати у розмірі 10000 грн. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною четвертою\~статті 137\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, суд доходить до висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у сумі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved