Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

І. Позиції учасників справи Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідачів: [PERSON] , Компанії за законодавством Республіки Кіпр Квікком ЛТД відшкодування майнової шкоди у розмірі 5 210 478, 26 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено декілька договорів, умови частини договорів банком в повному обсязі не виконанні. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 531/БТ про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії проблемних. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплачено гарантовану суму у розмірі 200 000, 00 грн, однак решту грошових коштів, належних позивачеві, які знаходилися на банківських рахунках, включено до відшкодування у четверту чергу. Позивач зазначає, що власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених підрозділів банку) несуть відповідальність за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкості фінансової неспроможності банку. Такими власниками істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» є Компанія КВІККОМ ЛІМІТЕД й [PERSON] , до яких позивач пред`явив позов. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у своїх письмових поясненнях на позов вказав, що кредиторські вимоги позивача включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» у розмірі 5 210 478, 26 грн до 4 черги. Проти задоволення вимог позову не заперечує. Представник відповідача [PERSON] у поданих до суду запереченнях не визнала позов, вказувала на те, що право позивача на отримання грошових коштів не порушено, оскільки його вимоги у розмірі 5 210 478, 26 грн акцептовано до 4 черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів. Вимоги позивача, який є кредитором банк, щодо стягнення коштів у період ліквідації банку не може бути задоволена судом, оскільки фактично порушить порядок здійснення ліквідаційної процедури, встановленої законом. Відповідальність, передбачена статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не є автоматичною, має бути застосованою до власників істотної участі лише за наявності їхньої вини у настанні неплатоспроможності банку. Матеріалами справи не підтверджено наявності прямої дійсної шкоди, оскільки вимоги кредиторів задовольняються під час ліквідаційної процедури. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлялися належним чином. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Компанії КВІККОМ ЛІМІТЕД, [PERSON] , за участі третіх осіб: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, стягнення матеріалів шкоди. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л. І. від 19 грудня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у справі. 06 лютого 2017 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав до суду письмові пояснення. 10 лютого 2017 року представник відповідача [PERSON] подала заперечення на позов. 02 жовтня 2018 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л. І. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року суддя Писанець В. А. прийняв цивільну справу за вказаним позовом до свого провадження та призначив підготовче засідання у справі. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В. А. від 15 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Згідно з Розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва Ліннік Н. В. № 445 від 16 листопада 2021 року справу № 757/51677/16-ц призначено до проведення повторного автоматизованого розподілу справи. 17 листопада 2021 року визначено суддю згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та передано справу для розгляду судді Печерського районного суду м. Києва Вовк С.В. 18 листопада 2021 року ухвалою судді прийнято справу до свого провадження. У судове засідання сторони, їхні представники, представники третіх осіб у справі не з`явилися, заяви по суті або з процесуальних питань до суду, окрім вищевказаних, не було подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи [PERSON] і ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» уклали низку депозитних договорів, а саме: - договір № 840672/2014 від 04 вересня 2014 року на суму - 122 862, 10 доларів США, рахунок - [NUMBER] з 04 вересня 2014 року по 04 жовтень 2014 року; - договір № 862419/2014 від 17 листопада 2014 року на суму - 9 500, 00 доларів США, рахунок - [NUMBER] з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 pоку; - договір № 862410/2014 від 17 листопада 2014 року на суму - 9 500, 00 доларів США, рахунок - [NUMBER] з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 року; - договір № 862421/2014 від 17 листопада 2014 року на суму - 9 500, 00 доларів США, рахунок - [NUMBER] з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 pоку; - договір № 862418/2014 від 17 листопада 2014 року на суму - 9 500, 00 доларів США, рахунок - [NUMBER] з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 pоку; - договір № 862408/2014 від 17 листопада 2014 року на суму - 9 500, 00 доларів СПІА, рахунок - [NUMBER] з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 pоку; - договір № 862428/2014 від 17 листопада 2014 року на суму - 9 500, 00 доларів СІЛА, рахунок -- [NUMBER] з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 pоку; - договір № 862412/2014 від 17 листопада 2014 року на суму - 9 500, 00 доларів СПІА, рахунок - [NUMBER] з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 pоку; - договір № 862415/2014 від 17 листопада 2014 року на суму - 9 500, 00 доларів США, рахунок - [NUMBER] з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 pоку. Також відкрито поточні рахунки, а саме: рахунок [NUMBER] на суму - 5 361, 55 доларів США; рахунок [NUMBER] на суму - 9 514, 17 доларів США; рахунок [NUMBER] на суму 9 514, 17 доларів США; рахунок [NUMBER] на суму 877, 00 доларів США. На підставі постанови Правління Національного Банку України від 20 листопада 2014 року № 733 року «Про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію. Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 від 20 березня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Згідно з довідкою № 05-38005, яка видана позивачу 21 липня 2016 року станом на час її складення, враховуючи отримання позивачем гарантованої суми відшкодування від Фонду гарантування в: фізичних осіб у розмір 200 000, 00 грн на рахунку позивача дійсно обліковується грошові кошти у розмірі 5 210 478, 26 грн. Отже Фондом йому було виплачено гарантовану суму 200 000, 00 грн, але решта 5 210 478, 26 грн залишалася на рахунку позивача і включено у четверту чергу акцептованих вимог кредиторів. V. Позиція суду та оцінка аргументів сторін За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (частина перша статті 1 Закону). Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом (частина перша статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент визнання ПАТ «ВіЕйБі Банк» неплатоспроможним) на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних. Згідно з частиною третьою, четвертою статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність (частина п`ята статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі у банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди цими особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв`язку між невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою. Суду не надані докази на підтвердження того, що до відповідачів як власників істотної участі у ПАТ «ВіЕйБі Банк», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена і не доведена. Суд встановив, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплачена [PERSON] гарантована сума відшкодування в розмірі 200 000 грн. Крім того, кошти за вкладом, що перевищують гарантовану суму, у розмірі 5 210 478, 26 грн внесені до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк». Згідно частини четвертої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. При таких обставинах на час розгляду справи право [PERSON] на отримання його грошових коштів не може вважатися порушеним. Крім того, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення грошових коштів у будь-який інший спосіб, аніж передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже особа, яка вимагає стягнення відшкодування шкоди з власників істотної участі у банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди цими особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв`язку між невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою. За правилами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, та за загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду вимагається встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди). Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За правилами статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Згідно частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач вже зазнав матеріальної шкоди, так як його вимоги рахуються у реєстрі кредиторів та підлягають задоволенню у порядку відповідної черговості. За наведених обставин, суд дійшов висновків про відсутність порушень прав та інтересів позивача з боку відповідачів, оскільки позовні вимоги є безпідставними. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed