Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, що зареєстрований 15.01.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільних дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на життя, шлюбні відносини остаточно припинені. Примирення неможливе, відтак подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявами про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов визнає. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції у Київській області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 2. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Суд дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу, виходячи з наступного. Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. У ході розгляду справи, судом встановлено наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Враховуючи що подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved