Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилалися на ту обставину, що їм на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які тривалий час за адресою реєстрації не проживають. Оскільки їхня реєстрація перешкоджає позивачам користуватися своїм майном, тому останні просили усунути перешкоди у користуванні належним майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком у зв`язку з відсутністю за місцем реєстрації протягом більше одного року. Також просили стягнути з відповідачів на їхню користь понесені судові витрати. Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. \~ \~ \~ \~Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». На підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що за свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 16.08.2022 серії НСВ №169230, серії НСВ №169234, серії НСВ №169238, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить по 1/3 частині кожному житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] (а. с. 27-29). Указані обставини також підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: №307465437 від 16.08.2022, №307466097 від 16.08.2022, №307466597 від 16.08.2022; витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі: №69762170 від 16.08.2022, №69762487 від 16.08.2022, №69762521 від 16.08.2022 (а. с. 30-41). За довідками Миронівської міської ради Обухівського району №194, №195 від 06.10.2022, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживають з 2009 року (а. с. 42-43). Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визначальним для захисту права власності на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачі є власниками житлового будинку; відповідачі спільно з власниками у житловому будинку не проживають понад рік (з 2009 року), спільним побутом не пов`язані, вибули із зазначеного житлового будинку. Підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є їхня свідома поведінка, яка свідчить про втрату інтересу до такого житлового приміщення, оскільки зворотне у ході судового розгляду не встановлено. Тому враховуючи,\~що \~достатніх\~та триваючих\~зв`язків\~у відповідачів\~із спірним\~житлом не\~встановлено,\~ реєстрація відповідачів перешкоджає позивачам користуватися своїм майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із квитанцій: №178 від 19.10.2022, №132 від 26.12.2022, №131 від 26.12.2022 позивачі при подачі позовної заяви сплатили судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яності дві гривні 40 копійок) кожен. Оскільки позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідачів суму судових витрат у вказаному розмірі.

Outcome: approved