Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

1.Зміст позовних вимог. У травні 2022 року адвокат Редько С.М., який діє в інтересах позивача, [PERSON] подав до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради «про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів». Згідно до змісту позовних вимог, просить: - позбавити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму Для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто до [INFO] ; - судові витрати покласти на відповідача. 2.Позиція позивача. Позивач, [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є [PERSON] , яка з травня 2016 року залишила дитину із позивачем, різко і несподівано для сина та позивача припинив повне спілкування із ним, не цікавилася ні життям сина ні його здоров`ям, освітою, досягненнями, не надавала матеріального забезпечення дитині, хоча знає і місце проживання сина, і засоби зв`язку для можливості мати контакт з дитиною, самоусунувшись із життя дитини. Жодних перешкод з боку позивача відповідачу у спілкуванні з сином, та підтримання родинних стосунків не чинилося і не чиниться, але більш ніж шість років, мати відсутня у житті сина, і це її особисте рішення. Син [PERSON] , [INFO] , був у віці шести років, коли відповідачка прийняла таке рішення, та пішла від них, спричинив біль та сум дитині, але на теперішній час син впорався із цим, і хоча є відчуття пустоти та болю, але він впорався із цим. Як дізнався позивач пізніше, [PERSON] поїхала до нового чоловіка, влаштовувала своє особисте із ним життя, та в неї народилася інша дитина. Батьки відповідача [PERSON] , також не підтримуються сімейних зв`язків із дитиною [PERSON] , [INFO] , не цікавляться його життям, здоров`ям, вихованням, самоусунувшись від цих питань. З метою забезпечення прав і свобод дитини, діючи на захист інтересів дитини [PERSON] , позивач звертається з вимогами викладеними у позовній заяві, які просить задовольнити. Також позивач уточнив, що при викладені позовної заяви ним помилково зазначено, замість дати народження сина [PERSON] , [INFO] , дату реєстрації його народження а саме [INFO] , а тому просить при ухваленні судового рішення врахувати відомості про народження дитини у відповідності до актового запису про його народження, та дати його народження як [INFO] . 3.Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] будучи належним чином обізнана про дату,час і місце судового розгляду подавала до суду на електронну адресу листи і копії документів, проте заяв і клопотань про участь у розгляді справи в режимі відеозв`язку не подавала, відзиву на позов, або свої пояснення щодо заявлених позовних вимог також не подала, і до суду не прибувала. Свої інтереси та позицію під час судового розгляду справи, відповідачка не підтримала ні особисто, на за участю представника. Як повідомила в своїх заявах [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від 02 серпня 2018 року, згідно до копії свідоцтва про шлюб виданого 02 серпня 2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 82). Також, відповідачем на ім`я [PERSON] отримано паспорт громадянина України № [NUMBER] виданого 12 вересня 2018 року органом 1253 (а.с. 83-84). Згідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , зареєстрованим місцем проживання її є [ADDRESS] , дата реєстрації 18 грудня 2017 року (а.с. 85) Згідно до документу від 15 квітня 2020 року [PERSON] зазначає про проживання з 13 квітня 2020 року та її реєстрації у Донецькій області. 4.Позиція третьої особи: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради. Начальником служби у справа дітей Кам`янської міської ради Пелипас Г. подано клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника служби. Згідно до висновку Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 16 січня 2023 року за № 8вих-20/34, зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , з підстав знаходження матері дитини на тимчасово окупованій території. 5.Позиція дитини. Чинне законодавство України у багатьох нормативно-правових актах, зокрема у Сімейному кодексі України, передбачає необхідність вислухати думку дитини при прийнятті рішень що стосуються її життя (наприклад, ст. 171 СК України визначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном). Враховуючи вік дитини [PERSON] , [INFO] , який на час розгляду справи має повних тринадцять років, судом заслухана думка дитини під час судового розгляду, Як зазначив [PERSON] , мати [PERSON] залишила його і батька у 2016 році. Де вона проживала і з ким йому не відомо. З того часу вона не спілкувалася із ним, не приїжджала, не цікавилася його життям, а просто зникла з його життя. Він залишився проживати із батьком, з яким він проживає і не теперішній час. Ні батько, ні він не чинили перешкод матері для того що б вона приїжджала та спілкувалася із ним. Вона не вітає його ні з днем народження, ні з святами, не приїздила до нього коли він пішов до школи. Взагалі її немає у його житті з того часу, і він підтримує позицію щодо необхідності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо нього, і це його думка. 6.Допитані свідки з боку позивача. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є рідною сестрою позивача. З відповідачем до розірвання нею шлюбу із [PERSON] мала гарні сімейні стосунки. У 2016 році з ініціативи відповідачки було розірвано шлюб із [PERSON] , після чого остання залишила дитину [PERSON] , якому було шість років на чоловіка, та покинула їх. Після того вона жодного разу не бачила [PERSON] , ні у місті Кам`янське, ні у брата. Їй відомо, що [PERSON] не телефонує сину [PERSON] , не приїжджає до нього, не цікавиться ні його життям, ні здоров`ям. На теперішній час [PERSON] не хоче навіть згадувати про матір. Свідок [PERSON] суду зазначила, що вона є свекрухою сестри позивача. З сім`єю [PERSON] була знайома із 2012 року. Їй відомо, що після розлучення позивача та відповідача, остання залишила дитину сина [PERSON] на батька, та поїхала. Після цього не поверталася до сина, не цікавиться його життям, не забезпечує його матеріально. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є рідною матір`ю позивача та бабусею онука [PERSON] , який з 2016 року залишився без материнського піклування, виховання, так як мати [PERSON] , [PERSON] залишила його та поїхала від позивача та сина. Більше з 2016 року мати не приїжджала до сина, не телефонує йому, не питає ні про його життя, ні про його здоров`я. [PERSON] має і мобільний телефон, і можливість спілкуватися засобами через інтернет зв`язок, і крім того відповідачу відомо місце проживання дитини, проте саме відповідач самоусунулася із життя сина, припинив з ним будь-яке спілкування та підтримання зв`язку як між матір`ю та сином. На теперішній час, [PERSON] стає дорослішим, і для забезпечення його прав та інтересів наявні підстави для позбавлення матері [PERSON] батьківських прав щодо її сина [PERSON] , що є в інтересах дитини. 7.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 04 серпня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 31 січня 2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. 03 жовтня 2022 року, 04 листопада 2022 року, 02 січня 2023 року від відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи після закінчення військового стану. Судом враховано, що підстави для відкладення судового розгляду врегульовані ст. 223 ЦПК України, були застосовані судом для відкладення розгляду справу 8.Фактичні обставини встановлені судом. Сторони [PERSON] і [PERSON] , станом на 22 березня 2008 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 110 від 22 березня 2008 року проведений Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, на підстав якого дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] було змінено на [PERSON] (а.с. 8- зворотна сторона). [PERSON] , народився [INFO] у місті Кам`янське Дніпропетровської області, та його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 180 від 01 березня 2010 року (а.с. 8). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 208/9035/15-ц провадження № 2/208/480/16 від 04 березня 2016 року, за позовною заявою [PERSON] заявленої до [PERSON] «про розірвання шлюбу», шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 22 березня 2008 року, актовий запис № 110, було розірвано (а.с. 9-10). Зазначене рішення ввід 04 березня 2016 року набрало законної сили 15 березня 2016 року. Довідками Комунального закладу «Середня загальноосвітня школа № 21» Кам`янської міської ради» № 321 від 16 жовтня 2020 року (а.с. 11), № 115 від 12 травня 2022 року (а.с. 11 - зворотна сторона), якими підтверджено що дитина [PERSON] , [INFO] , навчається у закладі і виховується одним батьком, який займається вихованням сина і приділяє належну увагу вихованню та навчанню дитини. Дитина [PERSON] , [INFO] , має постійне місце проживання, що підтверджено копією договору купівлі-продажу квартири від 08 жовтня 2015 року і заявою власника щодо згоди на проживання у квартирі позивача із сином (а.с. 12-13). Позивач [PERSON] має постійне місце роботи та матеріально забезпечує себе та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією трудової книжки на ім`я позивача (а.с. 12-13), довідкою про зайняття посади (а.с. 13 - зворотна сторона). Щодо матері дитини: [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від 02 серпня 2018 року, згідно до копії свідоцтва про шлюб виданого 02 серпня 2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 82). Також, відповідачем на ім`я [PERSON] отримано паспорт громадянина України № [NUMBER] виданого 12 вересня 2018 року органом 1253 (а.с. 83-84). Згідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , зареєстрованим місцем проживання її є [ADDRESS] , дата реєстрації 18 грудня 2017 року (а.с. 85), що також підтверджено відповіддю Петриківської селищної ради № 88 від 04 серпня 2022 року (а.с 24). Згідно до документу від 15 квітня 2020 року [PERSON] зазначає про проживання з 13 квітня 2020 року та її реєстрації у Донецькій області. Що підтверджує що в період 2016 і по 2020 рік, [PERSON] перебувала на території Дніпропетровської області, і територіально не була обмежена у можливості спілкування з дитиною [PERSON] , [INFO] , та виконання по відношенню до дитини своїх батьківських як прав так і обов`язків. Будь-яких доказів протиправності будь-яких осіб по відношенню до [PERSON] в реалізації та виконанні нею своїх батьківських прав та обов`язків, жодною стороною до справи не подано і в ході судового розгляду не встановлено. 9.Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до частини першої статті 164 Сімейного Кодексу України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно до частини першої статті 165 Сімейного Кодексу України, - Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені статтею 166 Сімейного Кодексу України, а саме: 1. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. 3. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. 10.Висновки суду. Як встановлено судом, спір заявлений між сторонами - батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , заявлений щодо прав матері дитини по відношенню до нього, а також стягнення з неї на утримання дитини аліментів, що є її обов`язком. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що з 2016 року і по час розгляду справи по суті малолітній [PERSON] , [INFO] , залишився без батьківського піклування з боку матері - [PERSON] , внаслідок самоусунення останньої від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина. Як вбачається із отриманих [PERSON] документів на її ім`я (паспорт громадянина України, свідоцтва про реєстрацію шлюбу, реєстрація місця проживання), остання знаходилась і прибувала на територію Дніпропетровської області і саме у місто Кам`янське, в період з часу коли розлучилася і по 2020 рік, як то інформації про її реєстрації на тимчасово окупованій території Донецької області. Зазначене свідчить про те, що не маючи жодних перешкод ні територіальних, ні перешкод з боку дитини чи позивача, відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , [INFO] , залишив його у шестирічному віці, станом на 2016 рік, припинив з ним підтримувати будь-який зв`язок. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Крім того, як вбачається відповідач [PERSON] надала документи долучені до її заяв про відкладення розгляду справи, які підтверджують що остання виїхала на тимчасово окуповану територію України до Донецької області на час яка вже була окуповано Російською Федерацією, що свідчить про її вибір який є усвідомлений нею, залишив свого єдиного сина без свого піклування, виховання, любові. Знаходячись на тимчасово окупованій території України, внаслідок військової агресії Російської Федерації, [PERSON] не будучи обмеженою у можливості підтримувати зв`язок мобільним або інтернет зв`язком, з сином не контактувала, не цікавилася його життям, здоров`ям, не утримувала його матеріально. При вирішенні заявленого позову судом враховується правова позиці Верховного Суду викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 641/2867/17-ц, згідно до якої позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. ВС підкреслив, що підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також ВС зауважив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. ВС наголосив, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також, судом враховується, що у відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте, як встановлено судом, відповідач відповідачка [PERSON] з 2016 року і по час розгляду справи по суті ухилилася від виконання своїх обов`язків, і поважності такого суду не надано. Факт укладення шлюбу із іншим чоловіком, і народження іншої дитини, не є поважною підставою для позбавлення дитини батьківського піклування і не виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з боку матері [PERSON] протягом тривалого часу, який на час розгляду справи дорівнює близько семи рокам. Вирішуючи спір, здійснюючи системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення судового рішення, зокрема, суд враховує, у першу чергу, інтереси дитини, з урахуванням його віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. А тому, висновок Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 16 січня 2023 року за № 8вих-20/34, зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , з підстав знаходження матері дитини на тимчасово окупованій території, не може бути врахований судом, так як зроблений на час розгляду справи, без врахування того, що мати дитини - [PERSON] фактично залишила сина [PERSON] , [INFO] , без батьківського піклування, виховання, участі у його житті, починаючи з 2016 року і по 2020 рік, який вони проживала, а потім приїжджала до території Дніпропетровської області, але при цьому не вчиняла жодних дій не побачення з дитиною, підтримання з сином контакту хоча б шляхом мобільного чи інтернет зв`язку, і поважності таких обставин не надала ні органу опіки та піклування, ні суду. Зазначені вище обставини встановлені судом на підставі пояснень самої дитини - [PERSON] , [INFO] , який був заслуханий судом, показів позивача, свідків, та за сукупністю належних, достатніх і допустимих доказів досліджених під час судового розгляду, та приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині наявності передбачених пунктом другим частини першої статті 164 Сімейного Кодексу України, підстав для позбавлення [PERSON] , як матері малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до нього. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача як матері, яка проживає окремо від дитини, аліментів на його утримання до його повноліття, то суд виходить з наступного. Так, факт не проживання відповідача із дитиною підтверджено в сукупності досліджених доказів в межах даної справи, і крім того, є визнаний відповідачем за змістом її заяв. Згідно до діючого законодавства України та міжнародних актів, інтереси дитини превалюють, та батьки є зобов`язаними щодо забезпечення належного рівня розвитку дитини, її забезпечення, надання їй відповідних умов для життя, розвитку. А тому, батьки - як мати так і батько, при народженні дитини, набувають як права так і обов`язки щодо дитини. Дитина це особа віком до 18 років, і цей вік є визначений законодавцем як вік до якого батьки зобов`язані перед дитиною в її матеріальному забезпеченні в тому числі. Факт позбавлення матері дитини - [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини, до її повноліття. Зазначені обставини не перекладають весь тягар утримання дитини лише на одного із батьків, але і не звільняють жодного з них від виконання такого обов`язку. Судом враховується, що відповідач не скористалася своїм правом на участь в розгляді справи, подання належних та допустимих доказів на визначення фактичних обставин що мають значення для справи. В той же час, судом враховується, що заявлений розмір аліментів на утримання дитини з боку позивача відповідає гарантованому мінімуму на одну дитину, визначений Державою Україна. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками, щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані докази по справі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги позивачем [PERSON] узгоджуються із вимогами діючого законодавства, а їх розмір відповідає гарантованому Державою мінімуму на одну дитину. Таким чином, оцінюючи фактичні данні встановлені в межах справах, обґрунтованість позивачем своєї позиції на підставі належних, достатніх, допустимих доказів, надає підстави для задоволення позовної заяви вцілому. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 11. Судові витрати. Позивачем при зверненні із позовом понесені судові витрати з оплати позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав в розмірі 992 гривні 40 копійок, що підтверджено квитанцією (а.с. 1). Згідно до ст.. 141 ЦПК України, з врахуванням наявності підстав для задоволення заявлених позовних вимог зазначені витрати підлягають відшкодуванню з боку відповідача шляхом їх стягнення на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, в зазначеній частці позивач, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved