Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Заявникв\~інтересах неповнолітньої\~ [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , громадянки України, що проживає за адресою: [ADDRESS] . Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] : заборонити перебувати в місці проживання неповнолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з неповнолітньою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановити строк дії обмежувального припису - 6 (шість) місяців, який рахувати з дня ухвалення рішення суду. В обґрунтування\~вимог зазначено,\~що [PERSON] \~є матір`ю\~заявника[PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . [PERSON] веде аморальний образ життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, постійно влаштовує скандали, використовуючи ненормативну лексику, та вчиняє відносно нього та неповнолітньої сестри, а також їх бабусі [PERSON] , [INFO] , домашнє насильство, застосовуючи в тому числі і насильство фізичного характеру. Неодноразово викликався наряд патрульної поліції, після чого були складені термінові заборонні приписи відносно [PERSON] , а також протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Протягом січня 2023 складено п`ять термінових заборонних приписів стосовно кривдника - [PERSON] , від 04.01.2023 серії АА 310636, 20.01.2023 серії АА 310641, 20.01.2023 серії АА 310642, 20.01.2023 серії АА 310643, а також 12.02.2023 серії АА 272406. Ухвалою від 15.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. До початку судового засідання заявник подав заяву, в якій просив заяву задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань від неї не надходила, що не перешкоджає розгляду заяви без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні обставини: [PERSON] є\~матір`ю заявника[PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Як зазначив заявник, [PERSON] веде аморальний образ життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, постійно влаштовує скандали, використовуючи ненормативну лексику, та вчиняє відносно нього та неповнолітньої сестри, а також їх бабусі [PERSON] , [INFO] , домашнє насильство, застосовуючи в тому числі і насильство фізичного характеру. Протягом січня 2023 складено п`ять термінових заборонних приписів стосовно кривдника - [PERSON] : 04.01.2023 серії АА 310636, 20.01.2023 серії АА 310641, 20.01.2023 серії АА 310642, 20.01.2023 серії АА 310643, а також 12.02.2023 серії АА 272406. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Заявник звернувся до суду в порядку ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» як представник неповнолітньої. Згідно з п.п.3, 4, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» : - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - діти. Приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 даного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Таким чином, відповідно до вищевказаного Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та неповнолітня дитина, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Зважаючи на вказані докази, є об`єктивні підстави вважати, що вчинення [PERSON] насильства в сім`ї, носить систематичний характер, існували та існують і надалі ризики можливого продовження таких дій. Із вказаних доказів випливає, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи тривають. Про серйозність сприйняття фактів домашнього насильства; переживання з приводу можливих повторень таких; важкі наслідки спричинені цим та бажання заявника попередити такі та захистити від таких себе та неповнолітню [PERSON] , свідчать наведені вище докази та звернення до суду та правоохоронних органів. Під час розгляду справи «Беваква та С. проти Болгарії» у рішенні від 12.09.2008 Європейський суд з прав людини зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64). Суд також наголосив, що концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65). Дослідженням наданих заявником доказів встановлено, що доводи заяви знайшли своє підтвердження, оскільки наявність конфлікту між сторонами, що мало наслідком звернення заявника із заявами до поліції, відсутність бажання примирення у постраждалого від домашнього насильства, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем їх проживання. На переконання суду, вказані докази в своїй сукупності підтверджують факт тривалого психологічного насильства в сім`ї, а також зважаючи на неодноразовість вчинення такої поведінки, суд вважає, що вказані докази свідчать про те, що вчинення [PERSON] психологічного, економічного та фізичного насильства в сім`ї щодо неповнолітньої доньки має місце тривалий час і вважає, що існували та існують і надалі ризики можливого продовження таких дій, а також можливої ескалації такого насильства. Визначаючи види заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на неї обов`язків обмежувальним приписом, суд враховує обставини справи та тривалість неприязних стосунків. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неповнолітньої доньки, тому суд, з метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства у сім`ї вважає необхідним видати обмежувальний припис шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника строком на шість місяців та покладення на неї обов`язків, передбачених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Outcome: approved