Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

В січні 2023 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 4 листопада 2010 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, зареєстрований у Сніжанському міському центрі зайнятості Донецької області за № 05391000567, згідно з яким вона зобов`язувалась виконувати роботу кравця. У зв`язку із застосуванням на початку 2014 року російською федерацією збройної агресії та окупацією м.Сніжне Донецької області, вона (позивачка) змушена була залишити місце постійного проживання та виїхати в с.Немішаєве Бородянського (на даний час Бучанського) району Київської області, де проживає до цього часу. З серпня 2015 року вона (позивачка) фактично припинила трудові відносини з відповідачем, не виконує роботу за трудовим договором та не отримує заробітну плату, однак, розірвати трудовий договір за власною ініціативою не може, тому що на території Донецької області ведуться активні бойові дії, а м.Сніжне до цих пір окуповане російськими військами, засоби комунікації з ФОП [PERSON] у неї відсутні, на зв`язок він не виходить з 2015 року, поштові відправлення на вказану територію не приймаються. Тому просила розірвати вказаний трудовий договір, укладений між сторонами 4 листопада 2010 року, на підставі ст. 38 КЗпП України та зобов`язати Бородянську районну філію Київського обласного центру зайнятості зняти договір з реєстрації. Ухвалою судді від 26 січня 2023 року було відкрито провадження у справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, сторонам роз`яснено їх право на подання відповідних заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не надав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 4 листопада 2010 року між позивачкою та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, зареєстрований у Сніжанському міському центрі зайнятості Донецької області за № 05391000567, згідно з яким [PERSON] зобов`язувалась виконувати роботу кравця (а.с.10). Як вбачається з копії довідки Бородянської райдержадміністрації від 11 січня 2018 року № 815, [PERSON] була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, зареєстрована в м. Сніжне Донецької області, фактично проживає в смт. Немішаєве Бородянського (на даний час Бучанського) району Київської області (а.с.13). Згідно копії листа Бородянської районної філії Київського обласного центру зайнятості від 13 грудня 2022 року позивачці відмовлено в реєстрації її як безробітної особи в зв`язку з тим, що вона перебуває у трудових відносинах з ФОП [PERSON] (а.с.11). Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження КМ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Сніжне Горлівського району Донецької області знаходиться на території, де органи державної влади не здійснюють на даний час свої повноваження. Статтею 43\~Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Статтею 22\~КЗпП України передбачено заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Відповідно до ст.2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Законодавством України визначено право особи вільно обирати собі місце роботи та припиняти трудові відносини за власним бажанням, будь-яких обмежень не допускається, оскільки це порушує невід`ємне право особи на вільний вибір праці. Враховуючи порушення права позивачки на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України. За встановлених у справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка просить суд розірвати укладений між сторонами трудовий договір. Тобто, пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачкою та відповідачем, оскільки в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості скористатися своїм правом на звільнення за власним бажанням, виходячи з неможливості подачі відповідної заяви роботодавцю. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд визнає за необхідне, частково задовольняючи позов, трудовий договір, укладений між сторонами 4 листопада 2010 року, розірвати на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України. В іншій частині суд вважає за необхідне в позові відмовити, оскільки порядок зняття трудового договору з реєстрації здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства і спір щодо цього на даний час відсутній.

Outcome: partial