Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач, в інтересах якого діє представник - адвокат [PERSON] на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Головного управління національної поліції в Харківській області, у якій просив стягнути з відповідача 214457,26 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.09.2018 близько 02 години поблизу будинку №145 по пр. Московському в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої стався наїзд автомобіля «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] на пішохода [PERSON] , , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Відомості про ДТП 02.10.2018 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201822000000123 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В рамках досудового розслідування кримінального провадження №1201822000000123 від 02.10.2018 за ч.2 ст. 286 КК України автомобіль RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу, був вилучений. 07.12.2018 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова винесено ухвалу про накладення арешту на належний позивачу на праві власності автомобіль «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] , визначене місцем його зберігання - Харківську філію ДП МВС України «Інформ-ресурси», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 107. 27.06.2019 кримінальне провадження №1201822000000123 від 02.10.2018 за ч.2 ст. 286 КК України було закрите прокурором прокуратури Харківської області на підставі п.2. ч.1 ст.284 КПК України, прокурором винесено постанову про скасування арешту автомобіля «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] . Після скасування арешту на транспортний засіб при звірці автомобілів, які знаходяться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 107, встановлено, що автомобіль «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] у вищезазначеному місці зберігання відсутній. Намагаючись встановити місцезнаходження вказаного транспортного засобу представник позивача направив адвокатський запит з рядом питань стосовно місця знаходження автомобіля «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] , але відповідь так і не отримана. На підставі викладеного позивач вважає, що автомобіль «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві приватної власності належить позивачу, втрачений з вини органу досудового розслідування, чим позивачу завдано матеріальних збитків у розмірі вартості автомобіля. Крім того, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у зміні нормального ритму життя позивача, душевних стражданнях, пов`язаних із втратою майна, необхідністю збирання документів та звернення за юридичною допомогою, що позначилось на його душевному стані та стало травмуючим в психологічному плані й потребувало значних додаткових зусиль для нормалізації життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 100000 гривень. Аргументи учасників справи. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області Гвоздецька Оксана 14 лютого 2022 року надала до суду відзив на позов, в якому вважала позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, представник вважає, що Головне управління Національної поліції в Харківській області не повинно відповідати за позовом, оскільки, з метою співробітництва щодо забезпечення зберігання тимчасово затриманих (вилучених) транспортних засобів, в тому числі тих, що у встановленому порядку визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області та Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України «Інформ- Ресурси» укладено Угоду про співробітництво від 20.07.2017 №3/313. В рамках цієї Угоди ГУНП в Харківській області уповноважила, а ДП МВС України «Інформ -Ресурси» забезпечила зберігання та доставлення тимчасово затриманих транспортних засобів поліцейськими на спеціальний майданчик. Для належного виконання мети за цією Угодою, ГУНП в Харківській області мала право доставляти для зберігання тимчасово затримані (вилучені) транспортні засоби за наступними адресами: м. Харків, вул. Пушкінська, 107 ; м. Харків, проспект Тракторобудівників та вул. Бучми; Харківська область, Дергачівський район, селище Подвірки, вул. Куряжська, 1; м. Мерефа, вул. Дачна, 4; м. Валки, вул. Лаптєвих, 22. Відповідно до підпункту 3.5.1 пункту 3.5 розділу 3 Угоди №3/313 видача ДП МВС України «Інформ -Ресурси» транспортних засобів зі спеціального майданчику здійснюється в присутності працівників досудового розслідування відділу (відділення) поліції, якими було прийнято рішення про поміщення транспортного засобу на спеціальний майданчик та при наявності відповідного документа про видачу транспортного засобу. За інформацією, яка міститься в листі Слідчого управління ГУНП в Харківській області від 02.02.2022 № 2455/119-24/01/2022 встановлено, що слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Волковим І.К. проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018220000001123 від 02.10.2018 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19.09.2018 за участю [PERSON] , який під час події керував автомобілем «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] . Вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та 07.12.2018 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. на нього накладений арешт, визначене місце зберігання - майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів Харківської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси», розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107. 29.12.2018 автомобіль «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] фактично був поставлений на вказаний майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів зі складанням протоколу огляду та зареєстрований в журналі реєстрації транспортних засобів під № 1905. 27.06.2019 кримінальне провадження № 12018220000001123 закрито на підставі частини 1 пункту 2 статті 284 КПК України, прокурором Харківської області винесена постанова про скасування арешту автомобіля «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] . У зв`язку з ліквідацією ДП МВС України «Інформ-Ресурси», на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 19.07.2019 № 1211 «Про створення комісії з приймання-передачі транспортних засобів, які є речовими доказами» була створена комісія, до складу якої входили працівники ДП МВС України «Інформ- Ресурси», слідчого управління ГУНП в Харківській області та АТВ ЦЗ ГУНП в Харківській області, яка провела фактичну звірку транспортних засобів, які знаходились на майданчику на момент огляду. За результатами звірки 31.07.2019 був складений акт прийому-передачі транспортних засобів, які підлягають передачі до ГУНП в Харківській області у зв`язку з ліквідацією регіонального підрозділу ДП МВС України «Інформ-Ресурси», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107. При цьому, на момент проведення звірки транспортних засобів і складання акту прийому- передачі транспортних засобів автомобіль «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] був відсутнім на вказаному майданчику. З моменту постановки вказаного автомобіля на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107 до моменту прийняття рішення у кримінальному провадженні слідчим Волковим І.К. нікому не надавався дозвіл на вивіз вказаного автомобіля з вказаного майданчика, тобто слідчий діяв виключно до вимог Постанови КМУ від 19.11.2012 № 1104 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження». Відповідно до пункту 20 Постанови № 1104,ь зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Згідно з пунктом 4.1 розділу 4 Угоди №3/313, ДП МВС України «Інформ-Ресурси» несе відповідальність за належне зберігання транспортних засобів, які поміщені ГУНП в Харківській області на спеціальний майданчик. Пунктом 4.3 розділу 4 Угоди №3/313 визначено, що сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов`язань за Угодою, якщо вона сталася не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язань. Зберігання транспортних засобів на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107 до 22.07.2020 здійснювалось Державним підприємством МВС України "Інформ-Ресурси" в особі Миколаївського представництва Державного підприємства МВС України "Інформ- Ресурси", ГУНП в Харківській області лише в 2020 році розмістило за вказаною адресою спеціальний майданчик, на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 22.07.2020 № 1432 «Про розміщення спеціального майданчика». В ГУНП в Харківській області мається копія рішення Миколаївського районного суду від 25.11.2019 по справі № 945/2070/19 (провадження 2- о/945/49/19), яким автомобіль під № 393 «Рено грузовик» [NUMBER] був визнаний безхазяйним та непридатним для використання. Одночасно вказаним рішенням суду було визнано за Державним підприємством МВС України "Інформ-Ресурси" право на утилізацію залишків даного транспортного засобу шляхом реалізації на металобрухт. У вказаному рішенні також зазначено, що 09.11.2019 ДП МВС «Інформ- Ресурси» було розміщено оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» про необхідність власникам транспортних засобів звернутись до Позивача (ДП МВС «Інформ- Ресурси») за видачею належного майна та надіслано замовні листи встановленим власникам транспортних засобів. Випуск газети «Урядовий Кур`єр» від 09.11.2019 № 215 містить оголошення, яким Державне Підприємство МВС України «Інформ-Ресурси» повідомляє власників та співвласників тимчасово затриманих та доставлених на спеціальний майданчик у порядку статті 265-2 КУпАП транспортних засобів (зазначено перелік) про те, що вони можуть звернутися з підтверджуючими правовстановлюючими документами до Підприємства для повернення у встановленому Законом порядку зазначених в оголошені транспортних засобів. У випадку, якщо власник або співвласник, відповідальна особа, зазначена в частині першій статті 142 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, терміново не звернеться із заявою про повернення транспортного засобу та не сплатить заборгованість за зберігання/транспортування транспортного засобу, ДП МВС України «Інформ-Ресурси» змушене буде звернутися до суду щодо транспортного засобу для повернення грошових коштів від реалізації ТЗ на погашення заборгованості зі зберігання/транспортування транспортних засобів. В зазначеному в оголошенні переліку міститься транспортний засіб «Рено грузовик_, [NUMBER] . Відповідно до інформації, яка міститься в базі даних Головного управління Національної поліції в Харківській області автомобіль реєстраційний номер [NUMBER] не зареєстрований, натомість мається інформація щодо автомобіля з реєстраційним номером [NUMBER] , яким є автомобіль «RENAULT MASCOTT» та який належить позивачу. Отже, можна припустити, що в рішенні Миколаївського районного суду від 25.11.2019 по справі № 945/2070/19 допущено описку в серії номерного знаку автомобіля позивача. Крім того, відповідно до Акту приймання-передавання м. Харків, вул. Пушкінська, 107 », копія якого мається в ГУНП в Харківській області, ДП МВС України «Інформ-Ресурси» передані, а ТОВ «МЕТ ТАЙМ ГРУП» отримані транспортні засоби, які підлягають утилізації, у вказаному Акті під № 37 зазначений автомобіль «Рено грузовик [NUMBER] ». Враховуючи те, що слідчим слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Волковим І.К. були виконані всі дії, спрямовані на збереження речового доказу - автомобіля «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] (вилучено транспортний засіб під час огляду місця події та визнано його речовим доказом; в Київському районному суді м. Харкова отримано ухвалу про накладення арешту на вказаний автомобіль та поміщено його на майданчик тимчасового зберігання за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, тобто за адресою яка визначена в ухвалі слідчого судді), то, порушення зобов`язань відповідно до вимог Угоди №3/313, які спричинили втрату речового доказу, були допущені саме Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси». У зв`язку з тим, що дії Головного управління Національної поліції в Харківській області в даному випадку не є протиправними, відсутній причинний зв`язок, то, відповідно, і відсутній склад правопорушення. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 100 000 гривень представник відповідача зазначив, що до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Таким чином, особа не може порушити питання про компенсацію, якщо їй не була завдана моральна шкода. Позивачем не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на його користь моральної шкоди. Позивач обґрунтовує заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позовній заяві, не надаючи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та, відповідно, розмір її компенсації. 30 листопада 2022 року представник третьої особи Державної казначейської служби України Вячеслав Пузіков надав суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. Держава бере участь у справі як відповідач через органи державної влади, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Казначейства не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Казначейство не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Крім того, необхідності зазначення у позовних вимогах таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, ЦПК України не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.У рішеннях, що підлягають виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України, судові витрати в справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України. Разом з цим, відповідно до ст. 176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб та юридичні особи не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Отже, оскільки транспортний засіб був розміщений на майданчику тимчасового тримання, відповідальність за його подальше зберігання покладеться на Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси». Правові підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, регулюються статтею 56 Конституції України, статтями 23, 1167, 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду завдану органом державної влади, зокрема судом, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на Державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст.1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (статті 1173, 1174 ЦК України). Зважаючи на те, що позовна заява не містить жодного з перелічених в ч,1 ст.1176 ЦК України випадків, підстави для стягнення шкоди з Держави відсутні. Представник третьої особи вважає, що в позовній заяві позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань психологічних переживань, тощо) та не надав належних доказів понесених моральних втрат. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Участь у справі сторін та інших учасників справи. В судове засідання представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ГУНП в Харківській області Оксана Гвоздецька у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23 вересня 2022 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.)», зазначена справа була передана в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2022 року справу прийнято до провадження судді Бобко Т.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2022 року у задоволенні заяви представника відповідача Гвоздецької Оксани про залучення в якості співвідповідача Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» відмовлено; у задоволенні клопотань представника відповідача Гвоздецької Оксани про витребування доказів, поданих до Київського районного суду 14 лютого 2022 року (вх.№7492) та 17 жовтня 2022 року (вх.№21219) - відмовлено; залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державну казначейську службу України. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.02.2013 року, транспортний засіб «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] . Як встановлено з матеріалів справи, 16.09.2018 близько 2 години поблизу будинку №145 по проспекту Московському у м. Харкові стався наїзд автомобіля «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній з тілесним ушкодженням доставлений до КНП «МКЛНШМД імені проф. О.І. Міщанова» ХМР. На підставі інформації про дорожньо-транспортну пригоду слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Волковим І.К. 02.10.2018 внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного держаного реєстру досудових розслідувань за №1201822000000123 від 02.10.2018 за ч.2 ст.286 КК України. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2018 накладений арешт на автомобіль «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] , визначено місцем зберігання транспортного засобу Харківську філію ДП МВС України «Інформ- ресурси», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 107. Майно, на яке накладено арешт ухвалено зберігати у відповідності до порядку, визначеному Постановою КМУ №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» Постановою слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУГНП в Харківській області Волковим І.К. від 11.12.2018 автомобіль RENAULT MASCOTT реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON] , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №1201822000000123 від 02.10.2018, місцем зберігання визначено майданчик тимчасового затримання транспортних засобів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107. 27.06.2019 слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Волковим І.К. кримінальне провадження №1201822000000123 від 02.10.2018 за ч.2 ст.286 КК України закрите на підставі п.2. ч.1 ст.284 КПК України. Постановою прокурора Харківської обласної прокуратури Харківської області радником юстиції Гудзь В.В. від 02.07.2019 скасований арешт майна, накладений 07.12.2018 слідчим суддею Київського районного суду міста Харкова на автомобіль RENAULT MASCOTT реєстраційний номер [NUMBER] . Як вбачається зі змісту листа СУ ГУНП в Харківський області від 06.04.2020. №7658/119-24-2020, листа СУ ГУНП в Харківський області від 06.10.2020 №625урл/119-24-01-2020, 29.12.2018, листа СУГУНП в Харківській області від 02.02.2022 №2455/119-24/01-2022, 29.12.2018 автомобіль RENAULT MASCOTT реєстраційний номер [NUMBER] фактично був поставлений на вказаний вище майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів та зареєстрований в журналі реєстрації транспортних засобів під №1905. У зв`язку з ліквідацією ДП МВС України «Інформ-Ресурс» була створена комісія, до складу якої входили працівники ДП МВС України «Інформ- Ресурси», слідчого управління ГУНП в Харківській області та АТВ ЦЗ ГУНП в Харківській області, яка провела фактичну звірку транспортних засобів, які знаходились на майданчику на момент огляду. За результатами звірки 31.07.2019 був складений акт прийому-передачі транспортних засобів, які підлягають передачі до ГУНП в Харківській області у зв`язку з ліквідацією регіонального підрозділу ДП МВС України «Інформ-Ресурси», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107. На момент проведення звірки транспортних засобів і складання акту прийому- передачі транспортних засобів автомобіль «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] був відсутнім на вказаному майданчику. З моменту постанови вказаного автомобіля на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів до моменту прийняття рішення у кримінальному провадження про його закриття, перевірки автомобіля не проводились, нікому не надавався дозвіл на вивіз вказаного автомобіля з вказаного майданчика. В постанові прокурора Харківської обласної прокуратури, коло осіб, яким автомобіль підлягав поверненню, не визначений. Транспортні засоби згідно діючого законодавства підлягають поверненню їх власникам, або особам, які мають довіреність від власника. З вказаним автомобілем не проводились експертні дослідження, умовою проведення яких була б доставлення автомобіля до експертної установи. 18.02.2020 [PERSON] оформив на себе генеральну довіреність від власника автомобіля [PERSON] та в лютому 2020 року звернувся на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, де і виявив відсутність автомобіля «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] , про що повідомив слідчого Волкова І.К., яким була проведена перевірка щодо вказаного факту та встановлений акт відсутності автомобіля на всіх майданчиках тимчасового тримання транспортних засобів, розташованих в м. Харкові. При цьому слідчим було виявлено рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25.11.2019 №945/2070/19 щодо визнання за ДП МВС України «Інформ-Ресурси» права на утилізацію залишків транспортних засобів, які зберігаються на майданчиках ДП МВС України «Інформ-Ресурси», в число яких входить автомобіль Рено грузовик реєстраційний номер [NUMBER] шляхом реалізації на металобрухт. В матеріалах кримінального провадження відсутня інформація щодо повернення автомобіля. Також в листах рекомендовано звернутись до заступника Голови ліквідаційної комісії ДП МВС України «Інформ-Ресурс» Євименка Олександра Анатолійовича для отримання інформації щодо місцезнаходження автомобіля. 20 липня 2017 року між ГУ НП в Харківській області та ДП МВС України «Інформ-Ресурси» укладена угода про співробітництво №3/313 з метою забезпечення зберігання тимчасово затриманих (вилучених) транспортних засобів, в тому числі тих, що в установленому порядку визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. 28.12.2020 представником позивача направлено адвокатський запит №134 до Ліквідаційної комісії ДП МВС України "Інформ-Ресурси" з рядом питань стосовно місцезнаходження автомобіля «RENAULT MASCOTT» реєстраційний номер [NUMBER] . Відомостей щодо надання відповіді на вказаний запит станом на день розгляду справи до суду не надано. Відповідно до листа начальника управління Харківської обласної прокуратури І.Чуб від 30.04.2020 №04/2/4-1439-20 відомості щодо втрати речового доказу - автомобіля RENAULT MASCOTT реєстраційний номер [NUMBER] , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020220000000222 від 29.04.2020 за ч. 1 ст. 367 КК України, досудове розслідування кримінального провадження доручено територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у місті Полтаві. Відомості щодо результатів розслідування даного кримінального провадження відсутні. Згідно висновку експерта №113В від 06.08.2021 року, середня вартість автомобіля RENAULT MASCOTT реєстраційний номер [NUMBER] , 2001 року виготовлення станом на 29.12.2018 становить 214457,26 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Згідно із частинами другою, четвертою статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката. У пункті 20 Порядку № 1104 передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку). Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Відповідно до пункту 1 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, до основних завдань Національної поліції України належить реалізація державної політики у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Крім того, Національна поліція України здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності (підпункт 9 пункту 4 вищевказаного Положення). Отже, з урахуванням наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку про наявність у посадових осіб Національної поліції України обов`язку забезпечити схоронність та повернення транспортного засобу RENAULT MASCOTT реєстраційний номер [NUMBER] , який є речовим доказом у кримінальному провадженні та який було арештовано й передано для зберігання на спеціальний майданчик, у стані та комплектації, в якій він передавався на майданчик для зберігання автомобілів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107 його власнику - [PERSON] . Проте, як свідчать матеріали справи та фактично не заперечується відповідачем по справі, речовий доказ - транспортний засіб RENAULT MASCOTT реєстраційний номер [NUMBER] був втрачений, на вказаному майданчику автомобіль виявлено не було. Отже, внаслідок неправомірних дій, що виразилися у незбереженні у рамках кримінального провадження тимчасово вилученого майна, позивачу завдано майнову шкоду. При цьому, на підтвердження розміру такої шкоди, позивачем наданий висновок експерта, згідно якого середня вартість автомобіля станом на 29.12.2018 року становить 214457,26 гривень. Будь-яких інших доказів на підтвердження вартості автомобіля, в тому числі з урахуванням пошкоджень, спричинених в результаті ДТП або за наявності інших пошкоджень, сторонами надано не було. Відповідач у відзиві на позов не надала будь-яких заперечень з приводу незгоди із вказаним висновком експерта та встановленою останнім вартістю автомобіля. Також відповідач не скористався своїм правом щодо призначення судової експертизи в рамках даної цивільної справи з метою встановлення вартості автомобіля. Виходячи з наведеного, суд погоджується із визначеною позивачем сумою матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок неправомірних дій відповідача, у розмірі 214457,26 гривень. Також суд не погоджується з доводами відповідача про те, що за вказаними правовідносинами повинен відповідати ДП МВС України «Інформ-Ресурси», виходячи з наступних обставин. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 916/978/19). Частиною 4 статті 168 Кримінального процесуального кодексу встановлено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження визначає Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 (далі - «Порядок зберігання речових доказів»). Згідно з п. 5 Порядку зберігання речових доказів, умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. Відповідно до п. 8. Порядку зберігання речових доказів відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, який здійснює таке провадження. Пунктом 27 Порядку зберігання речових доказів встановлено, що схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. Відповідно до п. 12 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду України та Державної судової адміністрації від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125, під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям). Матеріалами справи встановлено та не заперечується відповідачем, що належний позивачу автомобіль відповідно до ухвали слідчого судді був переданий на зберігання на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість (частини 2-4 статті 100 Кримінального процесуального кодексу). Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. З огляду на встановленні судом обставини, суд доходить висновку, що саме слідчий орган є відповідальною особою за зберігання речей, які тимчасово вилучені, не зважаючи на те, кому саме на відповідальне зберігання передано майно. Проте, слідчим не було забезпечено збереження тимчасово вилученого майна, яке в подальшому не було виявлено на його території під час складання акту приймання-передачі. Отже, через дії слідчого органу, що проявилися у недбалому ставленні до обов`язку забезпечити належне зберігання транспортного засобу, відповідальність за схоронність якого несе слідчий кримінального провадження, у даному випадку слідчий СУ ГУНП в Харківській області, позивачу завдано збитків внаслідок пошкодження його майна. Крім того, в ході судового розгляду судом вирішувалось питання щодо залучення в якості відповідача Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» за клопотанням ГУНП в Харківській області. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» в якості відповідача. Підставою для відмови у задоволенні вказаного клопотання було те, що позивачем у позовній заяві визначений відповідач - Головне управління Національної поліції в Харківській області, в судовому засіданні представник позивача категорично заперечував проти залучення відповідачем Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», виходячи з характеру спірних правовідносин у даній справі, підстав для залучення Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» в якості другого відповідача не встановлено, враховуючи висновки Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 757/50534/17-ц (провадження № 61-14102 св 20). Посилання відповідача на наявність рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2019 року щодо надання ДП МВС України «Інформ-Ресурси» права на утилізацію залишків в тому числі транспортного засобу Рено грузовик [NUMBER] , жодним чином не спростовують висновків суду, адже під час розгляду справи відповідачем жодним чином не доведено, що утилізації підлягав саме автомобіль позивача - RENAULT MASCOTT реєстраційний номер [NUMBER] , вказане рішення містить посилання на зовсім інший транспортний засіб, реєстраційний номер якого не збігається з реєстраційним номером автомобіля належного позивачу. Також відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що в даному рішенні йшла мова саме щодо належного позивачу автомобіля, в тому числі щодо наявності описки в судовому рішенні при зазначенні реєстраційного номеру. При цьому, суд звертає увагу на те, що ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2022 року представнику відповідача ГУНП в Харківській області відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів - з Миколаївського районного суду Миколаївської області копії рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2019 року по справі №945/2070/19 (провадження по справі №2о/945/49/19), а також документів (доказів) або їх копій по вказаній справі, які подавались Державним підприємством МВС України «Інформ-Ресерси» в особі Миколаївського представництва Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» разом із заявою про надання права на утилізацію з метою компенсації витрат на зберігання та погашення кредиторської заборгованості перед державою та третіми особами, шляхом встановлення юридичного факту безхазяйного майна та визнання права державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» та утилізацію залишків транспортних засобів шляхом реалізації на металобрухт. Підставою для відмови в задоволенні вказаного клопотання було те, що представником відповідача у судовому засіданні не доведено, що ним були вжиті будь-які заходи щодо отримання зазначених у клопотанні доказів самостійно, докази щодо вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів представником відповідача також не надано; у суду були відсутні відомості щодо реалізації відповідачем права на ознайомлення з матеріалами вказаної цивільної справи та отримання судового рішення як особою, яка не була учасником судового процесу у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків або як посадовою особою, якій надано це право відповідно до законодавства, також не було встановлено будь-яких перешкод у реалізації такого права. При цьому, після розгляду вказаного клопотання судом представнику відповідача надавався строк для отримання таких відомостей, однак останній таким строком не скористався, відповідні докази на час розгляду справи ним надані не були. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. При цьому Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові не відступила від висновку Верховного Суду України, який викладено у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКС України та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Подібні за змістом висновки про те, що у цій категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, а казначейська служба відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). ДКС України залучена до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства. Отже, виходячи з наведеного, [PERSON] має право на відшкодування майнової шкоди за рахунок держави, оскільки останнім в ході судового розгляду доведено наявність всіх необхідних умов для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а саме: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій [PERSON] зазначив про спричинення йому моральної шкоду, яку він оцінює в 100000 гривень. В обґрунтування завдання моральної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок втрати його майна, йому були спричинені душевні страждання, які полягали у зміні нормального ритму життя позивача, необхідністю збирання документів та звернення за юридичною допомогою, що позначилось на його душевному стані та стало травмуючим в психологічному плані й потребувало значних додаткових зусиль для нормалізації життя. В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема втрата належного йому на праві власності майна та витрата зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод. При визначенні розміру завданої позивач моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує тривалість конфліктної ситуації, наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані втратою належного йому майна. Зважаючи на ту обставину, що діями відповідача, які виразились у незбереженні належного позивачу майна - транспортного засобу, останньому було завдано шкоду, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи та тривалість у часі конфліктного випадку, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу 5000 гривень в рахунок моральної шкоди. Щодо судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial