Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

08.11.2022 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов мотивований тим, що позичальник [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 23.02.2007 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 21 600,00 грн. У анкеті-заяві вказано, що підписанням цієї анкети-заяви [PERSON] приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк», які розміщені на офіційному сайті в мережі інтернет і які разом з пам`яткою клієнта та тарифами становлять договір банківського обслуговування. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Згідно розрахунку позивача, заборгованість [PERSON] за тілом кредиту за вказаним договором станом на дату смерті становить 5 776 грн 78 коп. [PERSON] відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є спадкоємцем першої черги, після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , є сином померлої та протягом встановленого статтею 1270 ЦК України строку від дня відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї. Дізнавшись про смерть позичальника, позивачем 19.10.2021 була направлена претензія кредитора до Першої чернігівської державної нотаріальної контори. 04.11.2021 банк отримав відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. 10.11.2021 до спадкоємця - [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно з якої АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив вимоги, але відповідачем ніяких дій не було виконано, у зв`язку з чим банк просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.02.2007 у розмірі 5 776 грн 78 коп. Ухвалою судді від 18.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.12.2022. 06.12.2022 розгляд справи відкладений на 27.12.2022 у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 08.12.2022 представник відповідача - адвокат Кравченко В.В. через канцелярію суду подав відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність спадкового майна у спадкодавця та відсутність у Банку доказів його наявності на день смерті боржника, його вартості, що унеможливлює стягнення з відповідача [PERSON] заявлених позивачем грошових коштів, та який за зазначених умов не є спадкоємцем померлого в розумінні ст. 1216 ЦК України. Також зазначає про те, що позивачем не дотримано строки звернення до суду з даним позовом, передбачені статтями 256, 257, 1281 ЦК України. Ухвалою суду від 27.12.2022, за клопотанням представника позивача, витребувано у Територіального сервісного центру МВС України у м. Чернігові №7441, у строк до 19.01.2023, відомості (марка транспортного засобу, державний номерний знак, дата постановлення на облік, дата зняття з обліку, ціна продажу) про транспортні засоби, що були зареєстровані за [PERSON] , [INFO] ; витребувано з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про нерухоме майно, що належало [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи відкладений на 19.01.2023 у зв`язку з витребуванням доказів. 02.01.2023 від АТ КБ «Приватбанк» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначила, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1269 ЦК України). Відповідач прийняв спадщину померлого боржника, оскільки на час його смерті та на теперішній час зареєстрований і проживає за тією ж адресою, що й померлий боржник. Зазначає про дотримання позивачем строків позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. 19.01.2023 розгляд справи не відбувся у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. 09.02.2023 розгляд справи відкладений на 28.02.2023 у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання 28.02.2023 учасники справи не з`явилися, у письмових заявах представники сторін просили справу розглядати без їхньої участі, представник позивача позов підтримує, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити; відповідач про причини неявки не повідомив. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 23.02.2007 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 21 600,00 грн (а.с. 35, 36). У анкеті-заяві вказано, що підписанням цієї анкети-заяви [PERSON] приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк», які розміщені на офіційному сайті в мережі інтернет, і які разом з пам`яткою клієнта та тарифами становлять договір банківського обслуговування. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 54). За життя [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором не виконувала, на вимоги банку не реагувала. Згідно розрахунку позивача, заборгованість [PERSON] за тілом кредиту за вказаним договором станом на дату смерті становить 5 776 грн 78 коп. На час смерті [PERSON] була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , з сином [PERSON] , що підтверджується ксерокопіями їхніх паспортів громадян України (а.с. 49-53), відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.с. 71). 19.10.2021 позивачем була направлена претензія кредитора від 11.10.2021 за № SAMDN40000011913628 Першій чернігівській державній нотаріальній конторі з проханням включити кредиторські вимоги АТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором №б/н від 23.02.2007 у розмірі 5 776 грн 78 коп. до спадкової маси, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, повідомити банк про звернення спадкоємців із заявами про прийняття спадщини та повідомити банк чи видавалися свідоцтва про право на спадщину (а.с. 56). Згідно відповіді на претензію від 29.10.2021 за № 1206/02-14 Першою чернігівською державною нотаріальною конторою, на підставі претензії банку була заведена спадкова справа № 189 за 2021 рік після померлої [INFO] [PERSON] . Державним нотаріусом Підгайною О. повідомлено, що спадкоємці до нотаріальної контори не звертались (а.с. 57). У матеріалах справи міститься лист-претензія від 05.11.2021 № SAMDN40000011913628, яка направлялася відповідачу [PERSON] , з проханням погашення останнім заборгованості спадкодавця [PERSON] у розмірі 5 776 грн 78 коп. за кредитним договором №б/н від 23.02.2007, проте претензія залишена без будь якого реагування (а.с. 58). Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що спадкоємці [PERSON] повідомили АТ КБ «ПриватБанк» про відкриття спадщини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Як убачається з матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, відповідач не заявив про відмову від прийняття спадщини. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України). Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (стаття 1282 ЦК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). З урахуванням предмету спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.02.2023 № 324264748, за [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєстроване. Із відповіді ТСЦ МВС № 7441 від 05.01.2023 № 31/25/13-13, наданої на запит суду, станом на 05.01.2023 у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутня інформація щодо реєстрації транспортних засобів за [PERSON] (а.с. 160). Оскільки суд повинен виходити з того, що до спадкоємця померлого позичальника (боржника) переходять не усі обов`язки спадкодавця, а виключно в межах вартості майна, одержаного у спадщину, наявність якого судом не встановлено, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та покладення на відповідача тягаря відповідальності за не виконання [PERSON] своїх кредитних зобов`язань. За змістом статті 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу покладаються у разі відмови в позові - на позивача. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. У пунктах 44, 47 додаткової постанови зроблено висновок, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19). Правничу допомогу відповідачеві надавав адвокат Кравченко В.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 28.11.2022, за умовами якого [PERSON] зобов`язався сплатити 6 400,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 07.12.2022 відповідач сплатив адвокату 6 400,00 грн, які належить частково стягнути з позивача у сумі 5 600 грн (за вирахуванням вартості послуг за участь у судових засіданнях у сумі 800 грн) з огляду на відсутність його заперечень щодо розміру таких витрат, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved