Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю з матір`ю [PERSON] , з 2014 року по день її смерті, а саме по [INFO] , визнати за [PERSON] , в цілому право власності на житловий будинок літ. "А-1", прибудову літ."а", тамбур літ."а1", ганок літ."а2" загальною площею 64,0 м2 , житловою площею 35,5 м2, та надвірні будівлі та споруди: гараж літ."Б", оглядова яма літ."б", льох літ. "В", сарай літ."Г", вбиральня літ."Д", літній душ літ."Ж", огорожа літ "N1-5", колонка літ. "N6" в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно довідки комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» від 03.12.2021 року за матеріалами архівної справи №455 станом до 01.01.2013 року (кн. №5 р №866), житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований в 3/4 частині за [PERSON] (2/4 частини на підставі договору дарування, посвідченого Золочівською державною нотаріальною конторою від 17.06.1966 року №1118, 1/4 частини на підставі договору, укладеного з колишнім радгоспом ім.Сталіна від 10.04.1961 року), а також в 1/4 частині за [PERSON] на підставі мирової угоди, ухваленою народним судом Ленінського району міста Харкова від 29.11.1963 року. Рішення про впорядкування адреси Прудянської селищної ради №18 від.20.09.1968 року. 14.09.2021 року проведено інвентаризацію домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер №ТІ01:1855:9814:4033:7274). Нерухоме майно, яке розташоване за вищевказаною адресою, складається з житлового будинку літ.«А-1», прибудови літ.«а», тамбуру літ.«а1», ганку літ.«а2» загальною площею 64,0м2, житловою площею 35,5м2, та надвірних будівель і споруд: гараж літ.«Б», оглядова яма літ.«б», льох літ.«В», сарай літ.«Г», вбиральня літ.«Д», літній душ літ.«Ж», огорожа літ. «N1-5», колонка літ.«N6». Дід позивача- [PERSON] помер, [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За своє життя, 27.12.1984 року, [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно єдиній доньці, [PERSON] . Бабуся позивача- [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 01.12.1998 року Прудянською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис №54. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За своє життя, 28.05.1987 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно єдиній доньці, [PERSON] . Пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» зазначає, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно до ст.525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на час виникнення правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,2 ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За правилами, визначеними в ст.527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живі к моменту смерті спадкодавця. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно із ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном: 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Таким чином, спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами що розташовані за адресою: [ADDRESS] , після смерті своїх батьків, [PERSON] і [PERSON] , протягом встановленого законом строку прийняла єдиний спадкоємець першої черги, їх донька і матір позивача, [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління спадщиною та володіння спадковим майном, але за життя вона юридично не оформила своє право власності у встановленому законом порядку. Матір позивача- [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 12.12.2014 року виконавчим комітетом Прудянської селищної ради Дергачівського району, Харківської області, актовий запис №51. Батько позивача- [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 15.07.2015 року виконавчим комітетом Прудянської селищної ради Дергачівського району, Харківської області, актовий запис №21. На момент своєї смерті батьки позивача, [PERSON] і [PERSON] , були зареєстровані і постійно проживали за адресою: [ADDRESS] . За свого життя [PERSON] і [PERSON] заповітів не складали. Спадщину після смерті батька, [PERSON] , у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] юридично оформила рідна сестра позивача [PERSON] . У зв`язку з тим, що в останні роки свого життя [PERSON] , тяжко хворіла, починаючи з 2014 року позивач разом зі своєю дружиною, [PERSON] , постійно проживали разом з батьками, забезпечуючи матір ліками та необхідним піклуванням до самої смерті. До того ж, разом з рідною сестрою, [PERSON] , позивач сплачував всі комунальні послуги за домоволодіння, слідкував за його технічним станом, здійснював необхідний ремонт. Доказами того, що позивач, дійсно проживав з матір`ю, [PERSON] , на день її смерті є акт депутата Дергачівської міської ради Кучеренко С.М. від 05.01.2022 року, яким встановлено, що в домоволодінні [ADDRESS] фактично, без реєстрації, позивач проживав разом з дружиною, [PERSON] , тривалий період часу, а саме з початку 2014 року (а.с.36). Той факт, що з 2014 року позивач постійно проживав в домоволодінні своїх батьків, можуть підтвердити родичі та знайомі. Факти, викладені в позові, крім письмових доказів, можуть бути підтверджені також показаннями свідків, якими є родичі, знайомі та яким особисто відомі обставини. Після смерті матері, [PERSON] , відкрилася спадщина, у тому числі із житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Оскільки між дітьми [PERSON] і [PERSON] (синами, [PERSON] , [PERSON] , донькою, [PERSON] ) існує усна домовленість, що право власності на вищевказане домоволодіння юридично повинен оформити позивач [PERSON] , з метою оформлення спадщини за законом та видачі свідоцтва на спадщину після смерті їх матері, [PERSON] , позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Смоляної В.В. Згідно роз`яснювального листа нотаріуса Смоляної В.В. №598/01-16 від 01.10.2021 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , належить померлим [PERSON] і [PERSON] , а оскільки документи, що підтверджують місце відкриття спадщини після їх смерті не надані, дані про коло спадкоємців, які прийняли спадщину, відсутні, то для оформлення [PERSON] спадщини немає правових підстав. Згідно Витягу зі Спадкового реєстру №66683075 від 01.10.2021, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. У зв`язку з цим, нотаріусом [PERSON]. було рекомендовано звернутися до суду. Отже, відмова у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, позбавляє його, як законного спадкоємця, можливості реалізувати своє право на отримання спадкового майна у власність і, виходячи з умов, без рішення суду, як правовстановлюючого документу, він позбавлений можливості реєстрації належного йому за законом нерухомого майна після смерті його матері, [PERSON] 11.02.2022 року ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області постановлено відкрити загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. Справа перебувала в провадженні судді Остропільця Є.Р. Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. 21.11.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим по справі суддю Калиновську Л.В. Рішенням Верховного суду №301/1/149-22 від 22.11.2022, відповідно до якого припинено відрядження судді Дергачівського районного суду Харківської області [PERSON] до Котелевського районного суду Полтавської області з 23.11.2022 року. Згідно розпорядження керівника апарату Котелевського районного суду Полтавської області №219 від 25.01.2023 року призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим по справі суддю Гуляєву Г.М. 14.02.2023 року ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання по справі. Сторони в підготовче судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] надав до суду телефонограму від 06.03.2023 року, в якій просив розгляд проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , та [PERSON] в підготовче судове засіданя не з`явились, але в матеріалах справи містяться письмові заяви, в яких вони просять розгляд проводити без їх участі, та не заперечує проти задоволення позову (а.с.46-47). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, з`ясувавши обставини справи, вивчивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що після смерті матері позивача, [PERSON] , відкрилася спадщина, у тому числі із житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акта депутата Дергачівської міської ради Кучеренко С.М. від 05.01.2022 року, в домоволодінні [ADDRESS] позивач [PERSON] , разом з дружиною [PERSON] дійсно проживав без реєстрації з матір`ю [PERSON] , протягом тривалого періоду часу, а саме з початку 2014 року до дня її смерті (а.с.36). Між дітьми [PERSON] і [PERSON] (синами, [PERSON] , [PERSON] , донькою, [PERSON] ) існує усна домовленість, що право власності на вищевказане домоволодіння юридично повинен оформити позивач [PERSON] , з метою оформлення спадщини за законом та видачі свідоцтва на спадщину після смерті їх матері, [PERSON] , позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Смоляної В.В. Згідно роз`яснювального листа нотаріуса Смоляної В.В. №598/01-16 від 01.10.2021 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , належить померлим [PERSON] і [PERSON] , а оскільки документи, що підтверджують місце відкриття спадщини після їх смерті не надані, дані про коло спадкоємців, які прийняли спадщину, відсутні, то для оформлення [PERSON] спадщини немає правових підстав (а.с.21). У зв`язку з цим, нотаріусом [PERSON]. було рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із вимогами п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.5 ст.4 ЦПК України, жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі №6-32 цс13 від 12.06.2013 року, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. У відповідальності до ст. ст. 1216-1223, 1225 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом та відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи зазначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі вимог ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В порядку ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. На підставі ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких установив цей факт. Згідно з положеннями ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно абз.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічно згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Таким чином за вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановлено, що [PERSON] спільно проживав зі спадкодавцем [PERSON] у будинку [ADDRESS] до часу відкриття спадщини, тобто до дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тому суд дійшов висновку, що слід встановити факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. З врахуванням наведеного, позивач відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набула право власності на спадкове майно; те, що спадкодавець за час свого життя розпорядилася спадковим майном на випадок своєї смерті; те, що позивач являється спадкоємцем згідно з закону; що позивач вчинив дії, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; ухвалення рішення на користь позивача не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved