Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У жовтні 2020 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, та, з урахуванням заяви від 18 січня 2022 року, мотивувала свої вимоги тим, що згідно розписки, складеної 28 серпня 2019 року, відповідач взяв у неї (позивачки) в борг 44032 грн. та зобов`язувався повернути всю суму боргу до 26 червня 2020 року. Незважаючи на неодноразові звернення позивачки до відповідача з вимогою повернути борг, [PERSON] повернув в січні 2021 року 1000 грн. та в грудні 2021 року 4491 грн., залишок боргу в сумі 38541 грн. до цього часу не повернуто. Тому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаним договором позики у розмірі 39\~861,96 грн., з яких: 38541 грн. сума основного боргу, 1320,96 грн. 3 % річних. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з`явились, просили справу розглядати без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, відзив на позов не надав. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що, згідно з письмовою розпискою, складеною 28 серпня 2019 року [PERSON] , останній отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 44032 грн., зобов`язався повернути борг у строк до 26 червня 2020 року /а.с.7/. Як вбачається з виписки з рахунку [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» від 13 грудня 2021 року, на рахунок позивачки відповідач [PERSON] 13 лютого 2021 року перерахував кошти в сумі 4491 грн. (а.с.87). Як убачається із позовних вимог і відповідач жодних заперечень щодо цього суду не надав, крім перерахованих коштів в розмірі 4491 грн., в січні 2021 року [PERSON] передав позивачці 1000 грн., залишок боргу в сумі 38\~541 грн. до цього часу не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ ст.\~1047\~ЦК України,\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 202\~ЦК України\~визначено,\~що правочином\~є дія\~особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, отримавши від позивачки у борг за договором позики від 28 серпня 2019 року, оформленим розпискою, грошові кошти, з яких 38\~541 грн. до цього часу позивачці не повернув, жодних доказів протилежного суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість за договором позики в розмірі 38\~541 грн. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. З огляду на зазначене, оскільки відповідач своєчасно не повернув позивачці суму позики, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, то він /відповідач/ зобов`язаний сплатити позивачці, окрім суми основного боргу, 3 % річних від простроченої суми, а так як сума боргу, яка стягується з відповідача становить у загальному розмірі 38541 грн., то суд, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки 3 % річних від простроченої суми боргу за весь період з урахуванням заявлених позовних вимог в розмірі 1320,96 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору 840,80 грн., на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 5000 грн. (а.с.2,25).

Outcome: approved