Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та у них є спільна дочка. Згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01.02.2022р. дочка проживає з позивачкою. Відповідачу згідно рішення цього ж суду від 01.02.2022р. визначено спосіб та порядок участі у спілкуванні з дитиною. Однак відповідач не завжди приходить до дитини у визначений рішенням суду час, а коли приходить, то спільної мови з дитиною знайти не може. Вказує, що дочка не хоче йти до нього, не горниться, уникає його, починає нервувати та плакати. Наслідком цього постала потреба у зверненні до лікаря невропатолога, психіатра і психолога. Відвідини відповідача негативно впливають на морально-психічне здоров`я дитини. Зазначає, що фактично вихованням дитини займається вона. 13.10.2022р. представник відповідача - адвокат Чернявський Р.І. надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Свої заперечення мотивує тим, що відповідач виконує свої батьківські обов`язки належним чином, сплачує аліменти, цікавиться дитиною, відвідує дитину в дитячому садочку. Вважає, що застосувати такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав є безпідставним та надуманим. 02.11.2022р. представник позивача - адвокат Мартинюк О.І. подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач переслідує власний меркантильний інтерес, а не благо дитини. Від поведінки відповідача страждає дитина. Представник позивача - адвокат Мартинюк О.І. надала заяву суду заяву у якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач надав заяву суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити. Представник третьої особи відділу опіки та піклування Сокальської міської ради Львівської області надала клопотання про розгляд справи у їх відсутності, у вирішенні даної справи покладаються на розсуду суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який надалі розірвано та від якого у них є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою, що стверджується свідоцтвом про народження, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01.02.2022р. та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Згідно судового наказу виданого суддею суддею Сокальського районного суду 29.03.2022р. з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Також, від час вирішення питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17. Судом встановлено, що відповідач бачиться з дитиною, що й зазначається самою позивачкою у поданій нею ж позовній заяві. Відповідач і надалі має намір бачитись та спілкуватись зі своєю дочкою. Останній регулярно сплачує аліменти на утримання дочки. Відповідач відвідує дочку у дитячому садку, приносить їй подарунки. Твердження позивачки проте, що візити відповідача негативно впливають на дитину не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та оцінюється судом критично. Також, судом встановлено, що між позивачкою і відповідачем існує довготривалий конфлікт, іноді сварки між ними відбуваються в присутності дитини, які тільки ще більше травмують дитину. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно висновку органу опіки та піклування Сокальської міської ради Львівської області від 14.02.2022р. визнано за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . За вказаних обставин, враховуючи те, що позивачкою не доведено свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини відвідує дитину, сплачує аліменти на утримання дочки, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов до висновку про відсутність достовірних та достатніх даних, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому у задоволені позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] слід відмовити.

Outcome: dismissed