Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування арешту на майно, в обґрунтування зазначивши наступне. Після смерті [INFO] [PERSON] , залишилося спадкове нерухоме майно, в тому числі житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавцем за життя не було складено заповіту, а спадкоємцем за законом є позивач по справі, оскільки вона є його дочкою. 30.12.2020 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Животовською Н.Г. було зареєстровано спадкову справу. У визначений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадкове майно їй було відмовлено постановою нотаріуса, у зв`язку з тим, що на вищевказаний спадковий будинок накладено арешт. Внаслідок зазначеного, вона звернулася до відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району ЦМУ МЮ (м. Київ) і 28.12.2021 року їй було надано відповідь про те, що арешт було накладено у межах виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Вказане виконавче провадження завершене, виконавчі документи повернуто до суду, а матеріали виконавчого провадження знищено, за завершенням строку зберігання. Оскільки вказані матеріали знищено, арешт успадкованого майна може бути знятий лише в судовому порядку. У зв`язку з цим вона звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд скасувати арешт на нерухоме майно - обтяження № 4883287, зареєстроване 27.04.2007 року Уманською міською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження - будинок за адресою: [ADDRESS] , накладений згідно повідомлення № 3764 Уманського міського відділу державної виконавчої служби від 13.12.1999 року. Скасувати арешт (невизначене майно, все майно) - № 4883333, зареєстрований 27.04.2007 року Уманською міською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно, накладений згідно повідомлення № 3764 Уманського міського відділу державної виконавчої служби від 13.12.1999 року. Ухвалою судді від 05 вересня 2022 року у справі відкрите спрощене провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Відповідачу було направлено копію ухвали судді та примірник позовної заяви рекомендованим листом, станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву відповідач не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть № 852. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Животовською Н.Г. було заведено спадкову справу № 121-2020, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі, виданому 30.12.2020 року за № 63091571. Позивач [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , оскільки є дочкою останнього, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Животовської Н.Г., виданої 20.02.2023 року за № 96/01-16. У відповідності до повідомлення приватного нотаріуса Животовської Н.Г. від 09.02.2022 № 67/02-31 на усне звернення [PERSON] щодо можливості подальшого оформлення спадкових прав на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вказує, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Животовською Н.Г. 09 лютого 2022 року за № 298699964, наявний запис: про обтяження № 4883333, зареєстровано 27 квітня 2007 року, а саме - арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно, накладений згідно повідомлення № 3764 Уманського міського відділу державної виконавчої служби від 13 грудня 1999 року; про обтяження № 4883287, зареєстровано 27 квітня 2007 року, а саме - арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження - будинок, адреса: [ADDRESS] , накладений згідно повідомлення № 3764 Уманського міського відділу державної виконавчої служби від 13 грудня 1999 року. Відповідно до п. 4.17 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Тому, не можливо буде в подальшому видати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , що залишилися після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до зняття арешту. При цьому, позивачу запропоновано звернутися до суду. На звернення позивача відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району ЦМУ МЮ (м. Київ) 28.09.2021 за № 31344-4 надав відповідь про те, що надати інформацію щодо підстав обтяжень: реєстраційний номер 4883287, 4883333 - повідомлення № 3764 від 13.12.1999 Уманського міського відділу державної виконавчої служби та в межах яких виконавчих проваджень внесено було вказане повідомлення 3764 від 13.12.1999 року немає можливості, так як матеріали виконавчих проваджень, в межах яких накладався цей арешт, знищені у відповідності до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення виконавчих проваджень, термін зберігання яких закінчився. Згідно алфавітного покажчика до виконавчих документів 1999 року у відділі зареєстровані були виконавчі документі відкриті на підставі: виконавчого листа № 1-366-99 виданого 03.03.1999 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, виконавче провадження згідно книги обліку виконавчих проваджень завершено 18.10.1999 року, повернуто виконавчий документ до суду; виконавчий лист № 2-366-99 виданий 03.03.1999 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] судового збору в розмірі 5,10 грн., виконавче провадження згідно книги обліку виконавчих проваджень завершено 18.10.1999 року, повернуто виконавчий документ до суду; виконавчий лист № А-3-87 виданий 14.04.1987 року Пушкінським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, виконавче провадження згідно книги обліку виконавчих проваджень завершено 10.03.2004 року, повернуто виконавчий документ до суду. Вказаним повідомленням позивачу також роз`яснено її право на звернення до суду щодо вирішення питання про зняття арешту з майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами. Положеннями ч.1 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Таким чином, державний виконавець зобов`язаний здійснювати примусове звернення стягнення з боржника в порядку, врегульованому Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ст. ст. 48, 50, 56 цього Закону, відповідно до яких першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Положеннями ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інші законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю У ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , оскільки є його дочкою. Успадковуючи певну спадщину спадкоємець набуває право власності в порядку спадкування. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що нотаріусом було відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із накладенням арешту на спадкове майно та з`ясовано, що арешт накладався в межах виконавчих проваджень, які на цей час закриті, але при прийнятті таких рішень питання щодо скасування арешту майна прийнято не було і за строками зберігання, відповідно до Інструкції, ці матеріали виконавчих проваджень знищено. Тобто у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право позивача, як спадкоємця за законом, в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки створюють перешкоду їй, як спадкоємцю набути право власності на зазначене майно в порядку спадкування. Враховуючи вказані обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі про заборону на нерухоме майно впливають на права позивача та створюють їй перешкоду в частині належного оформлення права власності на спадкове майно, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved