Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу у розмірі 10040,51 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є споживачем послуг газопостачання за адресою: [ADDRESS] . Обсяг газу, який споживається за цією адресою обчислюється газовим лічильником Метрікс G-6 із заводським номером 027501. Будучи у помешканні відповідача 24.04.2018 року працівники ПАТ «Львівгаз» виявили, що корпус лічильника газу є пофарбованим, у зв`язку з чим ініційовано проведення його експертизи. За наслідками проведеної експертизи виявлено факти несанкціонованого втручання у роботу засобу вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), а саме пломба не відповідає заводу виробника, пошкоджене захисне покриття під кришкою лічильного механізму. З огляду на це був складений акт про порушення, за результатами розгляду якого відповідна комісія прийняла рішення провести донарахування вартості спожитого відповідачем природного газу на суму 10040,51 гривень, про що останній направлено лист та відповідний рахунок від 02.07.2018 року. У добровільному порядку відповідач відмовляється погасити заборгованість, внаслідок чого дану суму просить стягнути у примусовому порядку. При цьому, строк позовної давності вважає не пропущеним, оскільки відповідач у 2018 році зверталась з відповідним позовом до суду про скасування донарахування вартості необлікованого об`єму (обсягу) природного газу. У задоволенні такого позову відмовлено, і судове рішення набрало законної сили, проте подачу такого позову вважає вчиненням відповідачем дії, яка свідчить про визнання нею свого боргу, що є підставою для переривання позовної давності. Відповідач не погодилась та в особі повноважного представника подала відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Не оспорюючи того факту, що відповідач є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються позивачем, зазначає, що 24.04.2018 року представники позивача перебуваючи у помешканні відповідача та вилучаючи лічильник газу для проведення планової повірки, не зафіксували у протоколі вилучення жодних порушень і так само, 24.04.2018 року представниками позивача не було складено жодного акта про порушення. Крім того, відповідач прибула 26.04.2018 року у сервісний центр ПАТ «Львівгаз» для проведення експертизи, проте їй повідомили, що експертиза цього дня проводитись не буде, і про наступну дату проведення експертизи позивач не повідомив. В самому акті експертизи та акті про порушення зазначено, що споживачем є « [PERSON] , яка споживає газ в будинку [ADDRESS] . Проте, відповідач має прізвище « [PERSON] », а проживає вона в будинку [ADDRESS] . Також, в акті експертизи не вказано яка саме пломба не відповідає заводу виробника та не встановлено факту пошкодження корпусу лічильника, що в сукупності свідчить про незаконність складеного Акта експертизи. Акт про порушення складено за відсутності відповідача, внаслідок чого такий акт також вважає незаконним. Крім того, позивачем не були дотримані строки періодичної повірки лічильника газу, внаслідок чого розрахунки за актом про порушення не мали здійснюватись. З огляду на зазначене, просить у позові відмовити та окремо зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався. Позовна заява поступила до суду 16.11.2022 року, а була подана засобами поштового зв`язку 11.11.2022 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29.11.2022 року, позовну заяву залишено без руху. Після усунення недоліків, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 08.12.2022 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.76-79), в тому числі про обов`язок подати усі наявній у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Таким чином суд виконав вимоги ст.221 ЦПК України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. З огляду на ціну позову та характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін. Представник відповідача скористався таким правом, подавши клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З огляду на відсутність належного обґрунтування, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 15.02.2023 року, у задоволенні такого клопотання відмовлено (а.с.126). Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд в силу вимог частини третьої статті 279 ЦПК України не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу вимог частин другої-четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг газопостачання за адресою: [ADDRESS] , які надаються позивачем. Обсяг газу, який споживається за цією адресою обчислюється газовим лічильником Метрікс G-6 із заводським номером 027501. Вказані обставини сторонами не оспорюються та в силу вимог частини першої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до витягу з протоколу № 20 від 23.03.2019 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.61), Загальні збори акціонерів змінили найменування Товариства позивача з Публічного акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство, а також найменування - з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (ПАТ «Лівгаз») на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (АТ «Львівгаз»). Будучи у будинку відповідача 24.04.2018 року працівники ПАТ «Львівгаз» виявили, що корпус лічильника газу є пофарбованим, у зв`язку з чим ініційовано проведення його експертизи, про що складено протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу № 0003068 від 24.04.2018. Копія цього протоколу долучена до матеріалів справи (а.с.98). Надалі, за результатами проведеної експертизи складено Акт експертизи № 648 від 03.05.2018 (а.с.99), яким встановлено факт втручання в роботу засобу вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), а саме пломба не відповідає заводу виробника, пошкоджене захисне покриття під кришкою лічильного механізму. Після цього, повноважними представниками позивача складено акт про порушення № 004720 від 03.05.2018 (а.с.100), а відповідачу направлено відповідне повідомлення про розгляд цього акту та запрошення на засідання відповідної комісії, яке відбудеться 21.06.2018 о 15:15 год. за адресою: м.Львів, вул.Золота,42 (а.с.29). Факт направлення зазначеного повідомлення підтверджується відповідним списком відправлення рекомендованих листів, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.30-31). Згідно витягу з протоколу № 56/06-н від 21.06.2018 (а.с.32), Комісія з розгляду актів про порушення споживачами вимог Кодексу ГРС прийняла рішення затвердити без змін акт про порушення № 004720 від 03.05.2018 по споживачу [PERSON] ( [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, відповідачу направлено відповідне повідомлення про задоволення акту про порушення (а.с.33), рахунок на оплату за необлікований (донарахований) об`єм природного газу (а.с.34), а також акт-розрахунок (а.с.35). Згідно з цим рахунком, вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу становить 10040,51 гривень. З метою стягнення вартості необлікованого (донарахованого)\~об`єму природного\~газу позивач звернувся до суду з цим позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). З огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити два основних питання, перше з яких стосується дотримання процедури під час встановлення факту втручання в роботу ЗВТ, а друге - процедури встановлення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу. Окремо суд вирішить питання щодо дотримання строків позовної давності під час звернення до суду з цим позовом. У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. У статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» зазначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Між сторонами у справі склалися правовідносини, які регулюються Кодексом газорозподільних систем, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРС), Положенням про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року № 619 (далі - Положення № 619). Положення пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС визначають види порушень споживача внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, до яких зокрема належить несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу). Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу I Кодексу ГРС несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Верховний Суд у постанові від 03.11.2020 у справі № 908/554/19 зазначив, що положення наведеного пункту (пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС) прямо вказує на те, що несанкціонованим є втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу за наявності факту того, що витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), або інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. При цьому, колегія суддів Верховного Суду, яка переглядала судові рішення у справі № 908/554/19, вказала також, що інше тлумачення цієї норми не відповідатиме змісту наведеного положення закону. Розтлумачуючи ці ж положення Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 904/4030/18 вказав, що несанкціонованим втручанням є не лише доведення факту несанкціонованого втручання в роботу комерційного вузла обліку газу шляхом пошкодження пломб, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням). Вказане свідчить про те, що викривлення даних обліку природного газу є обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ/лічильника газу. Зазначене також підтверджується тим, що відповідно до положень глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС при задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості. Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 922/137/19, від 28.12.2019 у справі № 911/721/19, від 12.03.2020 у справі № 920/1217/16, від 26.06.2020 у справі № 911/720/19, від 08.09.2020 у справі № 922/4351/19, від 17.02.2021 у справі № 914/375/18, від 18.08.2021 у справі № 914/2108/19, від 24.10.2018 у справі № 914/2384/17, від 18.06.2019 у справі № 922/1573/18. У справі яка розглядається з метою підтвердження або спростування підозр на втручання в роботу лічильника газу, які виникли на місці перевірки (оскільки лічильник газу при зовнішньому огляді був пофарбований, про що вказано в протоколі щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу) повноважними представниками позивача було ініційовано проведення експертизи щодо перевірки факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ. Так, пунктами 1, 2, 11 глави 10 розділу Х Кодексу ГРС передбачено, якщо під час перевірки (обстеження) комерційного ВОГ або при контрольному огляді вузла обліку за домовленістю сторін або ініціативою Оператора ГРМ чи споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) буде ініційована експертиза щодо перевірки пошкодження пломб/ЗВТ чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, вони мають діяти з урахуванням положень цієї глави. Після зняття ЗВТ та/або пломби, пломбувального матеріалу, на якому встановлено пломбу, чи гвинта, на якому закріплено пломбувальний матеріал (далі - пломба), у присутності сторін пломба або ЗВТ пакується в пакет з поліетилену чи з іншого цупкого матеріалу (або в транспортну тару, що передбачена заводом-виробником та зазначена в паспорті на ЗВТ), який опломбовується пломбою Оператора ГРМ з унікальним номером та, за бажанням, пломбою споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу). При цьому представник Оператора ГРМ складає протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу (по одному екземпляру для кожної сторони), в якому чітко зазначає: 1) поштову адресу місця проведення експертизи; 2) дату та орієнтовний час проведення експертизи (у випадку проведення експертизи ЗВТ та/або пломби суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу», Оператор ГРМ зазначає кінцевий строк, до якого має бути передано ЗВТ та/або пломбу до такого суб`єкта); 3) контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо проведення експертизи); 4) сторону, відповідальну за доставку ЗВТ та/або пломби на експертизу; 5) дату останньої повірки ЗВТ. Відповідно до висновків експертизи проводяться відповідні подальші заходи, передбачені цим Кодексом. Отже, виявивши факти фарбування лічильника газу, що може свідчити про несанкціоноване втручання в його роботу, працівники позивача правомірно склали саме протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу, а не акт про порушення, оскільки складення останнього відповідно до приписів пункту 11 глави 10 розділу Х Кодексу ГРС можливе виключно за наслідками проведення відповідної експертизи, якою буде підтверджено факт несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу. При цьому, зазначення в протоколі щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу відомостей про зафіксовані порушення відповідно до пункту 2 глави 10 розділу Х Кодексу ГРС не є обов`язковим і відповідні аргументи сторони відповідача з цього приводу слід визнати безпідставними. Крім того, суд також не приймає до уваги доводів сторони відповідача щодо неналежного повідомлення про дату і час проведення експертизи. Так, пунктом 4 глави 10 розділу Х Кодексу ГРС передбачено, що споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) зобов`язаний бути присутнім під час проведення експертизи. За неможливості бути присутнім під час проведення експертизи споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) може дати письмову згоду у довільній формі на проведення експертизи без його присутності або у присутності уповноваженої ним іншої особи. У разі неприбуття споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) та/або уповноваженої ним особи на експертизу проведення експертизи ЗВТ та/або пломби проводиться без його участі. Як вбачається зі змісту протоколу щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу, в такому зазначено про запрошення відповідача для участі в експертизі на 26.04.2018 за адресою [ADDRESS] . Експертиза буде проводитись у період часу з 09:00 год. По 12:00 год. Із змістом цього протоколу відповідач ознайомилась особисто, про що поставила свій підпис. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Разом з тим, всупереч зазначеним нормам окрім як аргументів сторони відповідача, які містяться у відзиві, матеріали справи не містять жодних інших доказів того, що вона 26.04.2018 року прибула в Сервісний центр для участі в експертизі, а їй було повідомлено про не проведення експертизи цього дня. Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд ці аргументи відкидає. Крім того, згідно акту експертизи, на дослідження був переданий належний відповідачу лічильник газу Метрікс G-6 із заводським номером 027501, а тому, зазначення в такому акті невірного прізвища відповідача - [PERSON] замість [PERSON] та номеру будинку її проживання - 55 замість 55А, не може мати правового значення і на думку суду, є нічим іншим як результатом граматичної помилки. З цих же підстав не мають правового значення аналогічні граматичні помилки, які допущені в акті про порушення. Зрештою, до матеріалів справи в електронному виді долучені відповідні фотознімки (а.с.37), які підтверджують проведення експертизи саме відносно належного відповідачу лічильника Метрікс G-6 із заводським номером 027501. Отже, процедури встановлення факту втручання в роботу ЗВТ позивачем не порушена і інші аргументи сторони відповідача таких висновків суду не спростовують. Крім того, матеріали справи також свідчать про дотримання позивачем процедури встановлення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу. Так порядок оформлення акту про порушення визначений главою 5 розділу ХІ Кодексу ГРС. За змістом пунктів 1, 2, 6, 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 20 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. У разі незгоди споживача (несанкціонованого споживача) із зафіксованим в акті про порушення порушенням, яке стосується пошкодження пломб (крім факту їх відсутності або спрацювання магнітного індикатора), пошкодження ЗВТ/лічильника газу (крім явних ознак навмисного в них втручання), він може вимагати проведення їх експертизи чи позачергової або експертної повірки у порядку, визначеному цим Кодексом. У такому разі в акті про порушення робиться відповідний запис, при цьому представник Оператора ГРМ здійснює заходи щодо пакування пошкодженої пломби та/або лічильника газу (ЗВТ) та складає відповідний акт про направлення їх на експертизу чи позачергову або експертну повірку. До отримання їх результатів нарахування, передбачені цим Кодексом, не застосовуються. За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Отже, за загальним правилом акт про порушення складається представником Оператора ГРМ на місці виявлення цього порушення і за участі споживача, який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення, а також вимагати проведення їх експертизи чи позачергової або експертної повірки, які проводяться у порядку, визначеному Кодексом ГРС. У справі яка розглядається в помешканні відповідача безпосередньо не було виявлено порушення, а натомість, лише було виявлено підозри про несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу, внаслідок чого у відповідності до вимог пункту 2 глави 10 розділу Х Кодексу ГРС такий лічильник був направлений для проведенн6я експертизи, якою і було встановлено факт несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ. З одного боку, саме з цих підстав було неможливим складення акту про порушення на місці виявлення порушення у присутності відповідача, а з іншого, експертизою, яка проведена в порядку, визначеному Кодексом ГРС, по факту реалізовано право відповідача вимагати її проведення у випадку її незгоди із зафіксованими в акті про порушення порушеннями, які стосуються пошкодження пломб чи пошкодження ЗВТ/лічильника газу. Безпосередньо матеріали справи не містять даних про незгоду відповідача із зафіксованим в акті про порушення порушеннями, які стосуються пошкодження пломб чи пошкодження ЗВТ/лічильника газу, проте Акт експертизи № 648 від 03.05.2018 підтверджує факти існування таких порушень незалежно від того, чи визнаються вони відповідачем. Таким чином, складення акту про порушення на підставі акту експертизи відповідає вимогам Кодексу ГРС, що в сукупності свідчить про дотримання позивачем процедури встановлення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу. При цьому, безпідставними слід визнати доводи сторони відповідача щодо неналежності долученого до матеріалів справи витягу з протоколу засідання Комісії з розгляду актів про порушення споживачем вимог Кодексу ГРС № 56/06-Н від 21.06.2018 року (а.с.32). Зокрема, згідно пункту 10 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС споживач (несанкціонований споживач) зобов`язаний бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, на якому буде розглядатися складений на нього акт про порушення. За неможливості бути присутнім на засіданні особисто споживач (несанкціонований споживач) має право дати письмову згоду у довільній формі на проведення засідання без його присутності або у присутності його уповноваженої особи. У разі неприбуття споживача (несанкціонованого споживача) та/або уповноваженої ним особи на засідання комісії остання розглядає складений акт про порушення без його (її) участі. Вказані вимоги, як уже зазначалось вище, позивачем дотриманні і відповідач запрошувалась на засідання комісії, доказів про порушення інших вимог Кодексу ГРС під час розгляду комісією акта про порушення матеріали справи не містять. В свою чергу, зазначення у такому витягу невірного найменування позивача на думку суду не має правового значення. Дійсно, у вказано витягу з протоколу від 21.06.2018 року вказано найменування позивача Акціонерне товариство\~«Оператор газорозподільної\~системи «Львівгаз»\~(АТ\~«Львівгаз»),\~тоді як\~таке найменування\~змінено лише\~з 23.03.2019\~року на підставі відповідного рішення загальних зборів Товариства, про яке вказано вище. Разом з тим, до матеріалів справи долучено не оригінал, а витяг з протоколу засідання комісії, і на момент звернення до суду та формування цього витягу у позивача вже було змінено найменування на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (АТ «Львівгаз»). Інших переконливих аргументів, які б свідчили про порушення процедури встановлення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу матеріали справи не містять, що в сукупності свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою повноважною особою. У справі яка розглядається факт несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу виявлений позивачем 03.05.2018 коли вказані факти були підтверджені відповідною експертизою. Відповідно, саме з цим момент пов`язується початок обчислення позовної давності. Натомість, позов пред`явлений до суду засобами поштового зв`язку 11.11.2022 року (а.с.63) тобто з пропуском загального трьохрічного строку позовної давності, про що відповідну заяву зробив представник відповідача. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019 у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (пункт 134)). Тому, незважаючи на визнання позовних вимог обґрунтованими, за відсутності поважних причин пропуску строку позовної давності, про які позивач взагалі не вказує, суд у позові відмовляє саме у зв`язку з пропуском строку позовної давності, і при цьому, не приймає до уваги доводи позивача про переривання цього строку. Так, відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Під час розгляду справи № 357/9126/17 (постанова від 10.10.2019) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однак, у справі яка розглядається пред`явлення відповідачем позову про захист прав споживачів, скасування акту про порушення та рішення комісії про нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу (а.с.19-26) не може вважатись дією, яка свідчить про визнання нею свого боргу, а навпаки, є дією, яка свідчить про невизнання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, з приводу чого відповідач і оскаржувала ці дії позивача та рішення в судовому порядку. Вчинення такої дії в жодному разі не може свідчити про переривання строку позовної давності, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин частини першої статті 264 ЦК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню. Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідач не подавала. Крім того, відповідач не наводила попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно, суд не вбачає підстав для відшкодування таких витрат.

Outcome: dismissed