Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

13 липня 2022 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] в якому просила: - визнати дійсним договір купівлі-продажу від 16.09.1998 року, укладений за №\~223-Н98 в Дніпропетровській міській біржі нерухомості між [PERSON] та [PERSON] - визнати за позивачем право власності на частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 910 кв.м. землі держфонду, який складається з: житлового будинку «А», загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 24,7 кв.м., з надвірними побудовами: сарай літ «Б», літній душ «Д», вбиральня літ «Є» колодязь літ «к» в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; - визнати за позивачем право власності на частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 910 кв.м. землі держфонду, який складається з: житлового будинку «А», загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 24,7 кв.м., з надвірними побудовами: сарай літ «Б», літній душ «Д», вбиральня літ «Є» колодязь літ «к» в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування свого позову позивач послалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1998 року, посвідченого та зареєстрованого за [ADDRESS] на земельній ділянці площею 910 кв.м. землі держфонду, який складається з: житлового будинку «А», загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 24,7 кв.м., з надвірними побудовами: сарай літ «Б», літній душ «Д», вбиральня літ «Є» колодязь літ «к» належав її матері [PERSON] . Вартість домоволодіння, на час його придбання складала 5600 грн., які були повністю сплачені продавцю перед укладенням договору купівлі-продажу. Вказаний договір нотаріально не засвідчувався, у зв`язку з реєстрацією в Дніпропетровській міській біржі нерухомості, у відповідності до вимог Закону України «Про товарні біржі», також, договір був зареєстрований в КП Новомосковське БТІ за №\~3636 від 16.09.1998 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №\~807. 15 лютого 2008 року на підставі заяви позивачки було заведено спадкову справу №\~108/2008 після померлої [PERSON] . Також, таким, що прийняв спадщину після смерті матері був брат позивачки - [PERSON] , який був зареєстрований та проживав разом з матір`ю на день її смерті. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, актовий запис №\~202. Після смерті брата позивачка звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 30.03.2021 року було заведено спадкову справу №\~37/2021 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В позовній заяві позивачка зазначає, що 24.06.2022 року вона звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про вчинення нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку після смерті матері та брата, проте постановою державного нотаріуса Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубової О.С. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом оскільки договір купівлі-продажу нерухомості не відповідає нормам законодавства. У зв`язку з цим, позивачка позбавлена можливості в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, а також позбавлена можливості захистити свої права власника іншим чином, ніж зверненням до суду, тож просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі /а.с.2-5/. Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження /а.с.46/. Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року зобов`язано Першу Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та після смерті [PERSON] , померлого [INFO] /а.с.54/. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився надіславши на адресу суду заяву, в якій він просить здійснити розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольни їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України\~випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суду подано копію договору купівлі-продажу нерухомості від 16 вересня 1998 року, у відповідності до якого [PERSON] придбала у [PERSON] за 5600,00 грив ень об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок «А», загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 24,7 кв.м., з надвірними побудовами: сарай літ «Б», літній душ «Д», вбиральня літ «Є» колодязь літ «к» /а.с17/. Означений догорів було зареєстровано Дніпропетровською міською біржею нерухомості, та КП Новомосковським міським БТІ за реєстраційним №3635. Згідно повідомлення КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» № 521/21 від 04/08/2021 року, станом на 29.12.2012 року власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу укладеного 16.09.1998 року на «Дніпропетровській міській біржі нерухомості» (№\~223-Н98), зареєстрованого в БТІ /а.с.32/. Крім того, матеріали справи містять копію листа Новомосковської міської ради від 12.03.2021\~р. №\~873, відповідно до якого [PERSON] 1939 р.н. по день смерті та [PERSON] , [INFO] по день смерті були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.33/. Фізичне існування зазначеного вище житлового будинку підтверджується технічним паспортом на домоволодіння, виготовленого станом на 07.07.2022р. суб`єктом господарювання ПП [PERSON] /а.с.18-31/. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] 1939\~р.н., що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №\~807 /а.с.15/, після її смерті державним нотаріусом заведено спадкову справу №108/2008. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть, актовий запис №\~202 /а.с16/, державним нотаріусом заведено спадкову справу № 37/2021. Також судом встановлено, що 24 червня 2022 року [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про вчинення нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину по закону на частину житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] та [PERSON] . Постановами від 24.06.2022 року державним нотаріусом Першої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частину зазначеного вище житлового будинку на спадщину за законом після смерті смерті [PERSON] та [PERSON] на підставі недодержання вимог ст. 277 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм\~ЦК УРСР 1963 року,\~\~чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49\~Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст.\~128,\~153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено\~статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз`яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями\~ст. 47 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2\~ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин України. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з п. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу дійсно існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст.\~242,\~227 ЦК України\~(1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст.\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"\~біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1\~ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до\~ст. 153 ЦК УРСР\~договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві договору купівлі-продажу, завіреного 17.01.1990 року державним нотаріусом м. Новомосковська та зареєстрованого в реєстрі за №\~99, а [PERSON] , як покупцем, усі умови за договором виконані. Згідно з п. 3 вищевказаного договору об`єкт нерухомості проданий за 5600,00 гривень, які були отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог\~ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним. Крім того, матеріали справи містять докази того, що після укладення договору купівлі-продажу, [PERSON] зареєструвалася в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , разом з нею в будинку був зареєстрований її син, [PERSON] . Оскільки, [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу, сплатила за придбане майно грошові кошти, фактично володіла об`єктом нерухомості, а угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, остання на підставі ст. ст.\~128,\~153 ЦК УРСР\~і ст. 49\~Закону України «Про власність»\~набула право власності на житлову нерухомість і правомірно володіла нею. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості в судовому порядку не має. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу від 19.09.1998 року, укладеного за №\~223-Н9 на Дніпропетровській біржі нерухомості між [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Також, судом встановлено, що у відповідності до свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON] померли /а.с.15,16/, після їх смерті державним нотаріусом заведено спадкові справу, у відповідності до яких [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець за законом. У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали спадкової справи свідчать про те, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою; [ADDRESS] після померлих матері та брата, оскільки представлений договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку був посвідчений Дніпропетровською міською біржею нерухомості, що не відповідає вимогам ст. 227 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на момент укладення договору. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Аналізуючи викладене, суд вважає за можливе визнати договір купівлі продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на частину вищевказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом. Витрати по справі суд вважає покласти на рахунок сторін, що їх понесли. На підставі викладеного,

Outcome: approved