Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати недійсним договір про споживчий кредит №1636554 від 04.08.2021 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Веллфін" та [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 19 серпня 2021 року на належний їй номер телефону через месенджер "Вайбер" надійшло повідомлення від представника ТОВ "Веллфін" про необхідність сплати коштів за договором споживчого кредиту №1636554 від 04.08.2021, до якого надано копію договору, який вона не підписувала та коштів за яким не отримувала. При цьому, договір підписано від її імені електронним підписом, без будь-якого ідентифікатора. Також вказує, що вона зверталась до органів поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо оформлення на її ім`я кредиту невідомою особою, за результатами розгляду якої встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення. Враховуючи наведене, приписи статтей 203, 215 ЦК України, відсутність волевиявлення на укладення договору та вчинення на його укладення відповідних дій, вважає, що оспорюваний договір має бути визнаний судом недійсним. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 28 грудня 2021 року у даній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалами Корольовського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2022 року, від 04 липня 2022 року та від 19 жовтня 2022 року в межах даної справи витребувано докази від Приватного акціонерного товариства "Київстар", Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін", Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК". Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14 грудня 2022 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання, призначене на 07 березня 2023 року об 11 годині 00 хвилин, сторони не прибули. Позивачка та її представник - адвокат Хільчевський С.О. в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Згідно наявної в матеріалах справи заяви від 18.01.2023, адвокат Хільчевський С.О. судове засідання, призначене на 25.01.2023, просив провести без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв, клопотань від представника відповідача до суду не надходило, причини його неявки суду невідомі. Згідно з ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно змісту наявної в матеріалах справи копії договору про споживчий кредит №1636554 від 04.08.2021, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Веллфін" в особі директора Лазепки Валентина Ігоровича (далі - позикодавець) та [PERSON] (далі - позичальник) було укладено договір про споживчий кредит, відповідно до умов якого: - позикодавець надає позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 2 000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (пп.1.1 п.1 договору); - позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб - сайту позикодавця (https://crеditup.com.ua), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (пп.1.2 п.1 договору); - строк позики за цим договором складає 14 днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит до 18.08.2021 (пп.1.3 п.1 договору); - цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (пп.1.4 п.1 договору); - протягом строку позики, розмір основних процентів складає: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 50 гривень 00 копійок за перший день користування позикою, 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики (пп.1.5 п.1 договору); - позика надається на споживчі цілі (пп.1.6 п.1 договору). Вказаний договір підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом «[NUMBER]» (аналог власноручного підпису). Згідно виписок про рух коштів по рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] в АТ Комерційний банк "ПриватБанк", АТ "Універсал Банк", АТ "Перший Український міжнародний Банк", в період з 01.08.2021 по 19.08.2021 відсутні транзакції щодо надходження (зарахування на рахунок) кредитних коштів в розмірі 2 000 грн від ТОВ "Веллфін". У відповідності до повідомлення Українського бюро кредитних історій, [PERSON] 04.08.2021 о 06:28:30 подано заявку на отримання кредиту в організації ВЕЛЛФІН. Згідно роздруківки повідомлення Monobank вбачається, що [PERSON] було повідомлено про вхід в аккаунт 04.08.2021 з невідомого пристрою Samsung SM-A305FN. 07 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до органів поліції із заявою про кримінальне правопорушення щодо оформлення на її ім`я кредиту невідомою особою та заволодіння грошовими коштами, яку зареєстровано в інформаційно - телекомунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції України" за № 55252 14.10.2021. За результатами розгляду звернення [PERSON] , Житомирським РУП ГУНП в Житомирській області 29.11.2021 надано відповідь про відсутність виявлених ознак кримінального правопорушення. Відповідно до наявної в матеріалах справи аплікаційної форми для реєстрації на сайті https://crеditup.com.ua, при реєстрації на сайті для отримання кредиту 04.08.2021 від імені [PERSON] було використано номер [NUMBER] та вказано номер карти [NUMBER] . Згідно листа Приватного акціонерного Товариства "Київстар" від 06.04.2022 № 2054/з з додатком, наданих на виконання ухвали про витребування доказів щодо з`ясування місцезнаходження абонента [NUMBER] , телекомунікаційні послуги за вказаним номером в період часу з 04.08.2021 по 31.08.2021 надавались знеособлено (анонімно), у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що саме [PERSON] була користувачем даного телефонного номеру у вказаний період часу. Також, з додатку до листа вбачається, що в період з 04.08.2021 по 07.08.2021 з базової станції оператора в м.Одеса з номеру телефону [NUMBER] відправлялись SMS-повідомлення, натомість отримання повідомлень вказаним номером не зафіксовані. Відповідно до довідки № 355 від 09.05.2022, виданої т.в.о.директора КНП "Обласний перинатальний центр" Житомирської обласної ради Олени Астрейко, [PERSON] працює в КНП "Обласний перинатальний центр" ЖОР на посаді сестри медичної з 01.01.2014 по теперішній час та мала наступний графік роботи: 03.08.2021 - з 8 год 00 хв по 17 год 00 хв, 04.08.2021 - з 08 год 00 хв по 17 год 00 хв, 05.08.2021 - з 9 год 00 хв по 9 год 00 хв, 06.08.2021 - добове чергування. У відповідності до копії інформаційної довідки ТОВ "Платежі Онлайн" від 12.07.2022, наданої ТОВ "Веллфін" на виконання ухвали суду від 05.07.2022, на сайті CREITUP.COM.UA 04.08.2021 через платіжний сервіс "Platon" була проведена успішна транзакція типу видача кредиту (2 000,00 грн), на карту [NUMBER] з Банком - емітентом SPORT BANK. Згідно повідомлення Національного банку України від 22.09.2022: в реєстрі платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури, відсутні відомості про платіжну систему з найменуванням "sportbank"/"SPORT BANK" та відомості про юридичну особу "sportbank"/"SPORT BANK" як учасника платіжної ситеми, оператора послуг платіжної інфраструктури; Національний Банк України не надавав банківську ліцензію юридичній особі "SPORT BANK"; за інформацією з бази даних Українського інституту інтелектуальної власності, власником торговельної марки "sportbank" є ТОВ "ДИВОТЕК"; відповідно до інформації, розміщеної на вебсайті https://sportbank.ua, "sportbank" видає картки на підставі банківської ліцензії АТ "ТАСКОМБАНК"; перші шість цифр платіжної картки [NUMBER] , не відносяться до ідентифікаційних номерів емітентів платіжних карток внутрішньодержавних платіжних систем. Згідно відповіді АТ "ТАСКОМБАНК" від 10.11.2022 № 4467/47.7-5Т, станом на 31.10.2022 в банку відсутня інформація про [PERSON] , [INFO] . Надати відомості про власника платіжної карти [NUMBER] немає можливості у зв`язку із неповним номером картки. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. У позові позивач просить визнати договір недійсним, оскільки порушено вимоги ч.3 ст.203 ЦК України: відсутнє волевиявлення [PERSON] на його укладення. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі . Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3 ст.11). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11). Місцем укладення електронного договору є місцезнаходження юридичної особи або місце фактичного проживання фізичної особи, яка є продавцем (виконавцем, постачальником) товарів, робіт, послуг (ч.9 ст.11). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11). Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За змістом статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203). У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.2 ст.215 ЦК України). Згідно ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним». Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц сформовано наступні правові висновки: - п.7.18: «Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено»; - п.7.21: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.»; - п.7.33 та п.7.34: «Верховний Суд України вказав таке: «Судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України» …Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним; - п.7.26 «…Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.» Вказані вище висновки підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21), яка не встановила підстав для відступу від зазначених висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19). Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) зроблено висновок про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (наприклад, зайняттям та використанням іншою особою приміщення позивача за відсутності встановлених для цього правових підстав). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц. У відповідності до змісту досліджених судом доказів: аплікаційної форми для реєстрації на сайті https://crеditup.com.ua; листа Приватного акціонерного Товариства "Київстар" від 06.04.2022 № 2054/з з додатком; довідки № 355 від 09.05.2022, виданої т.в.о.директора КНП "Обласний перинатальний центр" Житомирської обласної ради; інформаційної довідки ТОВ "Платежі Онлайн" від 12.07.2022; повідомлення Національного банку України від 22.09.2022; відповіді АТ "ТАСКОМБАНК" від 10.11.2022 № 4467/47.7-5Т, - встановлено, що [PERSON] не підписувала оспорюваний договір про споживчий кредит №1636554 від 04.08.2021 електронним підписом, відтак було відсутнє волевиявлення позивачки на укладення договору споживчого кредиту. Разом з тим, позивачка [PERSON] просить визнати недійсним договір про споживчий кредит №1636554 від 04.08.2021, який не був укладений, що суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21), згідно з якими обраний позивачкою спосіб захисту не є ефективним. Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed