Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що 28 липня 2007 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу у них є двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились та більше 9 місяців вони спільно не проживають. Вони не підтримують сімейних стосунків та не спілкуються. Разом з відповідачем спільного господарства не ведуть, не мають взаємних прав та обов`язків. З відповідачем у них різні погляди на шлюб та сім`ю. Що стосується відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, то звертає увагу суду на те, що діти до припинення шлюбних стосунків проживали разом з позивачем та відповідачем. З березня 2022 року діти стали проживати разом з позивачем. На даний час позивач проживає разом з дітьми за місцем його реєстрації по [ADDRESS] . Вказаний будинок належить батькові позивача. Матеріально-побутові умови проживання для дітей задовільні. У синів є окрема кімната, в якій є дитячі ліжка, шафа, а також іграшки та ігри для розвитку дітей. Книги, зошити, в будинку панує позитивна атмосфера для проживання та виховання дітей. За останніх 9 місяців відповідач жодного разу не поцікавилась досягненнями дітей, не спілкувалась з ними. Відповідач ніде не працює, виїхавши з дому та за вказаний період часу, ніяким чином не піклується про дітей, а саме: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не надає дітям батьківської ласки і турботи,не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює жодних умов для отримання освіти дітьми. На даний час за місцем його проживання з дітьми є всі умови для гармонійного розвитку дітей, його особистості в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Крім цього, позивач вважає, що визначення місця проживання дітей разом із ним сприятливо вплине на психоемоційний стан дітей. Враховуючи вищевикладене, просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстровано 28 липня 2007 року виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №9; відібрати у відповідача синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та передати синів [PERSON] та [PERSON] для проживання та виховання з визначенням їх місця проживання по [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] . Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№1251 від 23.02.2023, в якій просив суд розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№1333 від 24.02.2023, в якій просила суд розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги визнає та просить задовольнити повністю. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Щодо визнання позовних вимог хоче звернути увагу, що на даний час між дітьми та позивачем склались якнайкращі стосунки та їх перебування саме з позивачем буде відповідати інтересам дітей. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області Кіфа А.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання за вхід.№1378 від 27.02.2023 про розгляд даної справи за його відсутності. Разом із клопотанням надано витяг з протоколу №3 комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради від 17.02.2023. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч.ч.3-4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Приймаючи до уваги те, що відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд за результатами підготовчого провадження вважає за можливе ухвалити рішення. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог, заява відповідача про розгляд справи за її відсутності та визнання позову, заява представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 28 лютого 2023 року на 09 годину 00 хвилин, про що постановлено ухвалу окремими процесуальними документом. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.8-9) та свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04 квітня 1982 року (а.с.10) судом встановлено, що позивач народився [INFO] у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрований по [ADDRESS] . Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11) судом встановлено, що 28 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб виконкомом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №9, відповідач після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21 квітня 2009 року (а.с.12) судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивач та відповідач, тобто сторони по справі. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 26 квітня 2016 року (а.с.13) судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивач та відповідач, тобто сторони по справі. З копії свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 1993 року (а.с.16) судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , тобто батьку позивача. З копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія ААБ №822020 (а.с.15) судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 13 серпня 2013 року та є платником єдиного податку фізичної особи-підприємця. З копії Витягу з реєстру платників єдиного податку від 11.05.2016 року та судом встановлено (а.с.16), що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата обрання або переходу на спрощену систему оподаткування 13 серпня 2013 року та є платником єдиного податку фізичної особи-підприємця третьої групи. З депутатського акту обстеження матеріально-побутових умов від 12 січня 2023 року (а.с.17) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . На даний час останній постійно на протязі останніх 9 місяців проживає за вищевказаною адресою разом з синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що в житловому будинку [ADDRESS] у синів є власна дитяча кімната. В дитячій кімнаті є дитячі ліжка, шафа, а також іграшки та ігри й книги для розвитку дітей. В будинку позитивна атмосфера для проживання та виховання дітей. Санітарні умови задовільні. Всі речі знаходяться на своїх місцях. Батько приділяє багато уваги вихованню дітей, які охайно одягненні. Стосунки між дітьми та батьком доброзичливі. З довідки №6 від 12 січня 2023 року (а.с.18) судом встановлено, що [PERSON] за допомогою до лікаря-нарколога не звертався. З довідки №4 від 12 січня 2023 року (а.с.19) судом встановлено, що [PERSON] за допомогою до лікаря-психіатра не звертався. Із письмових пояснень [PERSON] (а.с.35, 36) судом встановлено, що вона є учителем ОНЗ ЗЗСО І-ІІІ ступенів с.Дзигівка. У ході проведення останньою бесіди із [PERSON] та [PERSON] встановлено, що діти прив`язані до батька, і хочуть постійно знаходитись із батьком та проживати із ним. Батько постійно реагує на потреби дитини, взаємодіє з дитиною, налагоджений емоційний контакт. Із витягу з протоколу №3 комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради від 17 лютого 2023 року судом встановлено, що комісія вирішила рекомендувати виконавчому комітету Ямпільської міської ради затвердити висновок органу опіки та піклування про недоцільність відібрання у [PERSON] синів без позбавлення матері батьківських прав, а також висновок про не доцільність передачі та визначення місця проживання дітей із їх батьком. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Таким чином встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дітей, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб відповідач при реєстрації шлюбу своє прізвище « [PERSON] » змінила на прізвище чоловіка « [PERSON] » та не ставить питання про зміну їй прізвища на дошлюбне, а навпаки бажає залишити прізвище « [PERSON] », а тому суд вважає за можливе залишити прізвище відповідачу « [PERSON] ». Що стосується вимоги про відібрання дітей та визначення місця проживання дітей, суд зазначає наступне: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Крім того, ст.9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне з якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. В абзаці 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що безвідповідальне ставлення відповідачки до виховання неповнолітніх синів, відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, створює ризик для життя, здоров`я та морального виховання дітей, а тому відібрання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, буде відповідати інтересам дітей. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] позитивно характеризується, у лікаря-нарколога та психіатра на обліку не перебуває. У позивача наявні умови для нормального виховання та розвитку дітей, а саме є житло, в якому створено належні умови для проживання, навчання, виховання та розвитку дітей. Позивач матеріально забезпечений. Діти мають більшу прихильність до батька і бажають проживати із батьком. Позивач бажає визначити місце проживання дітей з ним, а відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог. За наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей разом з батьком підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у сумі 3220 гривень 80 копійок згідно квитанції №19 від 03 лютого 2023 року.

Outcome: approved