Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

1. Стислий виклад позиції сторін В обґрунтування позову прокурор зазначив, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22.09.2021 у справі № 125/1211/21 задоволено позов [PERSON] до Барської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно: визнано дійсним договір купівлі-продажу від 27.01.2006, укладений між ТОВ «Гігант» (село Журавлівка, Барського району Вінницької області) та [PERSON] , нерухомого майна «гідроспоруда - дамба ставка», яка розташована на земельній ділянці площею 0,2502 га, і знаходиться в урочищі Самотня № 1 села Журавлівка, Жмеринського району Вінницької області на території Барської міської ради Вінницької області; визнано за [PERSON] право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна - гідротехнічну споруду ставка. На підставі зазначеного судового рішення 04.01.2022 державним реєстратором внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] на гідротехнічну споруду (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2552877805060, номер запису про право власності/довірчої власності: 46085537). Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2022 за апеляційною скаргою керівника Жмеринської окружної прокуратури скасовано рішення Барського районного суду Вінницької області від 22.09.2021, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.06.2022 резолютивну частину постанови апеляційного суду залишено без змін, а змінено лише мотивувальну частину. Однак під час розгляду вказаної справи в апеляційному суді 17.02.2022 [PERSON] продала гідротехнічну споруду [PERSON] за договором купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 17.02.2022 за реєстровим № 358. У цей же день, 17.02.2022, [PERSON] уклав із [PERSON] іпотечний договір, за яким передав гідротехнічну споруду в іпотеку [PERSON] в забезпечення виконання договору позики. Надалі, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12.08.2022, за яким право власності на гідротехнічну споруду перейшло до [PERSON] у зв`язку із невиконанням договору позики. Прокурор у позовній заяві вказував, що майно, яке не підлягає паюванню, зокрема гідротехнічні споруди, у разі ліквідації колективних сільськогосподарських підприємств підлягає безоплатній передачі до комунальної власності. Гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом та земельною ділянкою, на якій розташована, і не може бути відокремлена. Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду, запроваджено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди. Земельна ділянка водного фонду з кадастровим номером 0520281600:02:002:0008, на якій розташована гідроспоруда, що перебуває в оренді [PERSON] , на даний час належить до земель державної власності. Після проведення державної реєстрації права комунальної власності, Барська міська рада набуде статусу розпорядника вказаної земельної ділянки. Тому оформлення права власності на гідротехнічну споруду, яка розташована на земельній ділянці водного фонду, її подальше відчуження, призвело до порушень інтересів Барської міської ради. Також перебування всупереч нормам чинного законодавства гідроспоруди у власності приватної особи, у свою чергу, позбавляє Барську міську раду у встановлених законодавствах випадках оформити право власності на зазначену гідроспоруду (в тому числі шляхом визнання безхазяйною) та в подальшому отримувати кошти від надання її в оренду. Прокурор зазначав, що договір купівлі-продажу, іпотечний договір є недійсними, оскільки [PERSON] не набула права власності на спірну гідротехнічну споруду, так як судове рішення, яким було визнано таке право, скасоване судом апеляційної інстанції, а тому не може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків з моменту його ухвалення. Отже, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.02.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] , іпотечний договір від 17.02.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] , договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12.08.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню недійсними. В обґрунтування порушення інтересів держави прокурор вказав, що оформлення права власності на гідротехнічну споруду за фізичною особою, розташовану на земельній ділянці водного фонду, призведе до порушень інтересів Барської міської ради Вінницької області, оскільки позбавить останню у майбутньому права розпорядитись земельною ділянкою під водним об`єктом. Перебування гідроспоруди у власності приватної особи позбавляє Барську міську раду можливості оформити право власності на зазначену гідроспоруду, передати її в оренду і отримувати додаткові кошти на користь територіальної громади, оскільки рухоме і нерухоме майно є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування. Наведене, на думку прокурора, свідчить про порушення інтересів держави, що є підставою для втручання прокурора у спірні правовідносини з метою захисту інтересів територіальної громади, як власника спірного майна комунальної власності, права якої порушено, внаслідок винесення незаконного судового рішення. Барська міська рада була стороною у справі № 125/1211/21, однак жодних дій, у тому числі шляхом звернення з позовом про визнання правочинів недійсними, спрямованих на виконання постанови апеляційного суду, упродовж трьох місяців не вчинила. Окружною прокуратурою міську раду проінформовано про викладені у позові порушення, однак міська рада поінформувала прокуратуру про те, що вбачає порушення інтересів територіальної громади, однак міська рада до суду не зверталася у зв`язку із обмеженими фінансовими ресурсами місцевого бюджету, а тому просила прокуратуру вжити заходи представницького характеру для захисту прав та інтересів територіальної громади. На підставі викладеного прокурор заявив такі вимоги: визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.02.2022 укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 17.02.2022 за реєстровим № 358 (номер запису про право власності/довірчої власності: 46767354); визнати недійсним іпотечний договір від 17.02.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 17.02.2022 за реєстровим № 361 та скасувати державну реєстрацію іпотеки, оформлену записом, вчиненим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. за № 46768473 від 17.02.2022; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12.08.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. 12.08.2022 за реєстровим № 1711 (номер запису про право власності/довірчої власності: 47580889); скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - гідротехнічну споруду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2552877805060) з одночасним припиненням права власності [PERSON] , оформлене записом, вчиненим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. за № 47580889 від 12.08.2022. Прокурор також просив вирішити питання судових витрат, стягнувши з відповідачів на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви в сумі 9924,00 гривень та заяви про забезпечення позову в сумі 1240,50 гривень. Відповідач [PERSON] позов не визнав, його представник адвокат Земляков О. А. подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що 12 серпня 2022 року [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, набув право власності на гідротехнічну споруду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності. Право власності на гідротехнічну споруду відчужено на користь [PERSON] у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань щодо повернення грошових коштів за договором позики від 17.02.2022. Під забороною відчуження (арештом) та в іпотеці, окрім зазначеного вище іпотечного договору, вказане нерухоме майно на момент нотаріального посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя не перебувало. Крім того, відповідач [PERSON] вказував, що позовна заява не містить обґрунтування заінтересованості позивача в оспорюваних договорах. Позивач не надав жодних документів та доказів, які б свідчили, що він, у разі задоволення позову, поновить права і законні інтереси, відновить майнові інтереси або отримає що-небудь. Позивач не надав жодних доказів, які б свідчили, що у нього є або колись було право на спірну гідротехнічну споруду. Вчинення правочинів, які оскаржуються, є наслідком бездіяльності прокуратури, котра оскаржуючи рішення, яким було визнано право власності на гідротехнічну споруду за [PERSON] , не вчинила жодних дій щодо накладення обтяжень на дане майно. Оскільки у власності [PERSON] відсутні будь-які інші об`єкти рухомого та/або нерухомого майна, за рахунок яких [PERSON] міг би отримати повернення боргу, задоволення позову прокурора призведе до покладення на відповідача, який є добросовісним набувачем, надмірного тягаря, що буде порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач [PERSON] також стверджував, що неможливість сплати судового збору та недостатнє фінансування органу державної влади не свідчить про наявність виключного випадку, за якого прокурор може представляти інтереси держави. Відповідач [PERSON] у поданому до суду відзиві позовні вимоги не визнала. Свою позицію обґрунтувала тим, що на момент укладення 17 лютого 2022 року з [PERSON] договору купівлі-продажу гідротехнічної споруди, жодних обтяжень або обмежень, які б перешкоджали укладенню вищевказаного договору, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містив, що було перевірено нотаріусом під час посвідчення договору. Оскільки рішення суду, на підставі якого [PERSON] належала гідротехнічна споруда, було скасоване вже після її відчуження, а про сам факт оскарження рішення на момент укладення договору [PERSON] відомо не було, жодних норм чинного законодавства не було порушено. Крім цього, [PERSON] законно набула право користування, а не право власності, на земельну ділянку, на якій знаходиться споруда. Відповідач [PERSON] також вказувала, що матеріали справи не містять відомостей про невиконання або неналежне виконання Барською міською радою своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади. Міська рада є самостійною юридичною особою і має самостійно користуватись своїми правами та обов`язками, а відсутність фінансування на сплату судового збору не є передбаченою законом підставою для звернення прокурора з позовом до суду. Відповідач [PERSON] позову також не визнав. В обґрунтування відзиву зазначив, що інтереси держави повинні захищати, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. На час набуття ним права власності на гідротехнічну споруду, остання належала [PERSON] на підставі рішення суду, яке було чинним, і вона розпорядилася майном відповідно до норм чинного законодавства. Обтяження майна на час придбання були відсутні. Станом на момент укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким майно перейшло у власність [PERSON] , на майно також не було накладено жодних обтяжень. Відповідач [PERSON] також вказував, що ТОВ «Гігант», якому раніше належала гідротехнічна споруда до відчуження її [PERSON] , не реорганізовувалося, а гідротехнічна споруда не є об`єктом соціальної сфери, житлового фонду, а також не є меліоративною системою, тому є безпідставним посилання прокурора на статтю 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» в обґрунтування того, що майно не підлягало паюванню і мало бути безоплатно передано до комунальної власності. Крім того, зазначав, що оскаржувані договори жодним чином не впливають на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться гідротехнічна споруда, а сама споруда і земельна ділянка під нею ніколи не належали Барській міській раді, усі учасники оспорюваних правочинів діяли добросовісно. Прокурор подав до суду відповіді на відзиви усіх трьох відповідачів, доводи яких за своєю суттю зводяться до аргументів, які були викладені у позовній заяві. 2. Рух справи у суді, клопотання учасників, процесуальні дії 05.09.2022 відкрито провадження у справі і постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 08.09.2022 ухвалою суду задоволено заяву керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Барської міської ради про забезпечення позову, накласти арешт на гідротехнічну споруду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2552877805060. 28.12.2022 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Судовий розгляд 23.02.2023 було проведено за участі прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Півнюка С. М., який з`явився до зали судового засідання, а також представника відповідача [PERSON] - адвоката Землякова О. А., який брав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання усі учасники повідомлені належним чином. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, і зміст спірних правовідносин Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22.09.2021 у справі № 125/1211/21 (провадження № 2/125/407/2021) задоволено позов [PERSON] до Барської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно: визнано дійсним договір купівлі-продажу від 27.01.2006, укладений між ТОВ «Гігант» (село Журавлівка, Барського району Вінницької області) та [PERSON] , нерухомого майна «гідроспоруда - дамба ставка», яка розташована на земельній ділянці площею 0,2502 га, і знаходиться в урочищі Самотня № 1 села Журавлівка, Жмеринського району Вінницької області на території Барської міської ради Вінницької області; визнано за [PERSON] право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна - гідротехнічну споруду ставка, яка розташована на земельній ділянці площею 0, 2502 га, у складі: вхідні відкрилки металеві (1), заставки дерев`яні (2), провідний канал металевий (3), провідний канал бетонна труба (4), земляної дамби (5), яка розташована в [ADDRESS] на території Барської міської ради Вінницької області. 04.01.2022 на підставі вказаного рішення суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на вказану гідротехнічну споруду, що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №308394387 від 29.08.2022 (деталізована інформація з реєстрів). Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2022 у справі № 125/1211/21 (провадження № 22-ц/801/363/2022) задоволено апеляційну скаргу прокурора і скасовано рішення Барського районного суду Вінницької області від 22.09.2021, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 125/1211/21 (провадження № 61-3672св22) резолютивну частину постанови Вінницького апеляційного суду від 03.03.2022 залишено без змін, а змінено лише мотивувальну частину щодо підстав відмови у задоволенні позову. Вказані обставини підтверджуються копіями вказаних судових рішень. 17.02.2022 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 17.02.2022 за реєстровим № 358 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2552877805060, номер запису про право власності/довірчої власності: 46767354). За указаним договором продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність споруду - гідротехнічну споруду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними вищезгаданого договору купівлі-продажу від 17.02.2022 предмет договору (гідротехнічна споруда) розташований на земельній ділянці площею 5,0200 га, кадастровий номер земельної ділянки 0520281600:02:002:0008, якою [PERSON] користується на умовах оренди згідно з договором оренди водного об`єкта №520281600-2, укладеного з Вінницькою обласною державною адміністрацією від 14.12.2016, право оренди земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.09.2017. Наведене підтверджується долученою до позовної заяви копією вказаного договору і не оспорювалося відповідачами. 17.02.2022 між [PERSON] (іпотекодавець, позичальник) і [PERSON] (іпотекодержатель, позикодавець) було укладено іпотечний договір, за яким [PERSON] передав вищезгадану гідротехнічну споруду в іпотеку [PERSON] в забезпечення виконання своїх зобов`язань перед [PERSON] за договором позики грошових коштів, укладеним 17.02.2022. Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 17.02.2022 за реєстровим № 361. Наведене підтверджується долученою до позовної заяви копією вказаного договору і не оспорювалося відповідачами. 12.08.2022 між [PERSON] , як іпотекодержателем, і [PERSON] , як іпотекодавцем, було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким сторонами здійснено позасудове врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю [PERSON] права власності на предмет іпотеки (гідротехнічну споруду) у зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів за договором позики. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О. Ю. 12.08.2022 за реєстровим № 1711. Наведене підтверджується долученою до позовної заяви копією вказаного договору і не оспорювалося відповідачами. 12.08.2022 відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - гідротехнічну споруду (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2552877805060), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підстава для державної реєстрації - договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12.08.2022. Наведене підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №308394387 від 29.08.2022 (деталізована інформація з реєстрів). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 0520281600:02:002:0008, на якій розташована гідроспоруда, належить до земель державної власності. Вказані обставини відповідачами не оспорювалися. Керівник Жмеринської окружної прокуратури надіслав до Барської міської ради листа від 29.07.2022 №52-2484ВИХ-22, у якому повідомив про встановлення ним порушення інтересів держави та територіальної громади і просив повідомити, чи вживала міська рада, і чи планує вживати заходів щодо захисту інтересів держави та територіальної громади. У відповідь на вказаний лист, Барська міська рада листом від 04.08.2022 №03/2009 повідомила, що вбачає порушення інтересів територіальної громади за фактом перебування спірної гідротехнічної споруди у приватній власності, однак у зв`язку з обмеженими бюджетними надходженнями міська рада не може належним чином здійснити захист законних інтересів в суді. У зв`язку з цим міська рада просила прокуратуру вжити заходів щодо захисту інтересів територіальної громади. Листом від 15.08.2022 №52-2668ВИХ-22 керівник Жмеринської окружної прокуратури повідомив Барську міську раду про намір звернутися до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Барської міської ради про оскарження договорів і скасування державної реєстрації та припинення права власності щодо гідротехнічної споруди. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями відповідних листів керівника Жмеринської окружної прокуратури і Барської міської ради. 4. Оцінка суду і норми права, застосовані судом 4.1. Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави Частиною 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. Відповідно до частини 4, 5 статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) зазначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів; інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин; в основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій; із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. (Пункти 3, 4 мотивувальної частини цього Рішення) Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються правовий режим власності. Оскільки предметом спору є об`єкт нерухомого майна - гідротехнічна споруда ставка, яка розташована на землях водного фонду, що згідно з даними державного реєстру перебувають у державній власності, тобто нерозривно пов`язаний із земельною ділянкою, то питання права власності на цей об`єкт безпосередньо стосується інтересів держави. У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже, незаконне набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці державної чи комунальної власності, з огляду на те, що земля є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави, а цей об`єкт є невіддільним від неї, порушує інтереси держави, оскільки підриває основи правопорядку і суперечить конституційному принципу законності набуття права власності. В контексті законності набуття права власності і недопущення свавільного привласнення об`єктів нерухомості в обхід визначеної законом процедури, інтереси держави і територіальної громади повністю збігаються. Правові висновки про те, що в питаннях законності набуття права власності і недопущення свавільного привласнення земельних ділянок в обхід визначеної законом процедури, інтереси держави і територіальної громади повністю збігаються, висловлював і Верховний Суд. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 викладено правовий висновок про те, що Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави. Отже, відсутні підстави стверджувати, що питання законності набуття права власності на об`єкт нерухомості, розташований на землях державної чи комунальної власності, стосується виключно інтересів органу місцевого самоврядування, оскільки сам цей орган повинен діяти в інтересах територіальної громади, інтересам якої відповідає набуття об`єктів нерухомості, що розташовані на комунальних землях, не свавільно, а на законних підставах. В цьому контексті ці інтереси повністю збігаються з інтересами держави щодо забезпечення законності процедури набуття права власності на об`єкти нерухомості. За своєю суттю поданий прокурором позов є продовженням захисту інтересів держави, які були порушені у зв`язку із незаконним набуттям [PERSON] права власності на гідротехнічну споруду. Порушення інтересів держави було підтверджено апеляційним і Верховним Судом у первинному судовому провадженні (йдеться про згадані судові рішення у справі № 125/1211/21). Верховним Судом у цій справі було відхилено доводи касаційної скарги про те, що прокуратура не має законних повноважень на представництво в суді інтересів територіальних громад в особі відповідних місцевих рад. Однак за результатами вказаного провадження ефективне відновлення інтересів держави не відбулося, оскільки під час перегляду справи апеляційним судом майно було продано [PERSON] до вирішення спору апеляційним судом, який ухвалив рішення не на користь цієї особи. Таким чином, прокурором доведено необхідність звернення до суду за захистом інтересів держави у справі, що розглядається, в інетерсах того органу, який прокурор вважав належним позивачем. Барська міська рада не зверталася до суду за відновленням інтересів територіальної громади, які збігаються з інтересами держави, щодо незаконного набуття права власності на гідротехнічну споруду в розумний строк після повідомлення міської ради прокурором про порушення інтересів держави. Не залежно від тих причин, що перешкоджали зверненню міської ради до суду, зокрема і відсутності коштів на сплату судового збору, сам факт незвернення міської ради до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, надавав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади та інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної, які збігаються з інтересами держави, та звернення до суду з таким позовом. Подібні правові висновки (щодо причин не звернення до суду) викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) (пункти 6.41.-6.43). Саме наведені правові висновки повинні враховуватися для вирішення цієї справи, з огляду на роль Великої Палати у забезпеченні єдності судової практики. Прокурор повідомив Барську міську раду, орган, який він вважав належним позивачем, про намір звернутися до суду із цим позов, однак міська рада підстав для представництва не оскаржила і самостійно до суду не звернулася. Отже, прокурором доведено підстави для представництва інтересів держави у цій справі і дотримано встановлену процедуру звернення до суду. 4.2. Щодо доведеності позовних вимог і обраного прокурором способу захисту Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з нормами статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до частини 3 статті 373 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Як встановлено у цій справі, спірний об`єкт - гідротехнічна споруда, - є нерухомим майном, розташований на водному об`єкті (ставку), що розташований на земельній ділянці, яка за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить до державної власності, і розташована на території, яка увійшла до території Барської міської територіальної громади (урочище «Самотня», за межами населеного пункту). Відповідно до пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, за певними винятками, до яких згадана земельна ділянка не належить. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Вказаний пункт набрав чинності 27.05.2021. Відповідно до статті 335 Цивільного кодексу України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Прокурор у позовній заяві зазначав, що в силу статті 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та інших нормативних актів, які врегульовували порядок паювання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, спірна гідротехнічна споруда не могла бути передана у приватну власність, а повинна була бути безоплатно передана у комунальну власність. Однак прокурор не зазначив у позовній заяві, і не надав відповідних доказів щодо тих обставин, у володінні якої особи знаходився спірний об`єкт нерухомості до визнання на нього права власності за рішенням суду, яке було скасовано, зокрема, чи перебувала споруда на балансі певного підприємства-правонаступника реформованого КСП, якого саме КСП це підприємство було правонаступником, чи передавалася споруда на баланс органу місцевого самоврядування. Між тим, у судових рішеннях, на які посилався прокурор, згадувалося Товариство з обмеженою відповідальністю «Гігант», однак з приводу тих обставин, чи було це товариство правонаступником будь-якого КСП, матеріали справи доказів не містять. За відсутності вищенаведених доказів суд позбавлений можливості перевірити, чи застосовуються до спірних правовідносин сторін норми законодавства щодо паювання майна і обов`язкової передачі майна у комунальну власність. Крім того, прокурор зазначав, що згідно з даними публічної кадастрової карти і державного реєстру нерухомого майна, земельна ділянка, на якій розташований водний об`єкт, який перебуває в оренді [PERSON] , і на якому, своєю чергою, розташована спірна гідротехнічна споруда, належить до земель державної власності і лише після державної реєстрації права комунальної власності Барська міська рада набуде статусу розпорядника вказаної земельної ділянки, що корелюється з приписами пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України. Водночас, прокурор у позовній заяві згадує, що перебування гідротехнічної споруди у власності приватної особи позбавляє Барську міську раду можливості оформити право власності на зазначену споруду, в тому числі шляхом визнання речі безхазяйною. Однак прокурором не доведено тих обставин, що міська рада повинна вважатися власником спірної споруди на підставі норм закону, або ж інтерес територіальної громади полягає у визнанні речі безхазяйною. Від доведення вказаних обставин залежить визначення належного позивача у справі і правильність обрання ефективного способу захисту порушених прав та інтересів. Так, відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Обставини недобросовісності набувачів спірного майна за відплатними договорами під час судового розгляду позивачем не доведені. Згідно з нормами статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею для цілей застосування пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 752/3394/19. Як встановлено у цій справі, [PERSON] набула права власності на спірну споруду на підставі рішення суду, після чого відчужила спірне майно на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу, який, своєю чергою, передав споруду в іпотеку, після чого вона перейшла у власність [PERSON] . Однак після відчуження споруди [PERSON] рішення суду, на підставі якого вона набула право власності, було скасовано. Отже, спірний об`єкт нерухомості, у разі доведення права власності на нього Барської міської ради, вважається таким, що вибув з володіння власника поза його волею. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України (такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 65, 67). Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України (пункт 68 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц). Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (пункт 146 постанови 14.11.18, справа № 183/1617/16). Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19). Враховуючи вищенаведену усталену судову практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що у разі належного доведення права власності на спірний об`єкт нерухомості Барської міської ради, котрий вибув з володіння власника поза його волею, оскільки було скасовано судове рішення, на підставі якого майно вибуло з володіння попереднього власника, належним та ефективним способом правового захисту, який повинен бути застосований до таких правовідносин і не може бути підмінений іншими позовними вимогами, є віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння в останнього добросовісного набувача на підставі норм статті 388 Цивільного кодексу України. Визнання недійсним всього ланцюга правочинів про відчуження майна не є належним способом захисту прав власника у такій категорії справ. З наведених мотивів, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог і належності обраного способу захисту у задоволенні позову належить відмовити повністю. 5. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до частини 1,2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини 2, 3 статті 246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Оскільки питання щодо розміру витрат на правничу допомогу входить до предмета доказування, один із відповідачів ( [PERSON] ) до початку судових дебатів заявив, що докази таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення щодо суті спору, з метою надання сторонам можливості у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає за доцільне призначити окреме судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Outcome: dismissed