Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

У січні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 26 квітня 2011 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Свидівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 02. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Належної сім`ї у них не склалося, дружина поїхала в Польщу, з її слів влаштовувати своє життя, і від квітня 2022 року ми з дитиною її не бачили. З відповідачкою в них різні інтереси та несумісність характерів, що призвело до припинення шлюбних стосунків. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Дружина коли їхала в Польщу забрала сина до своєї матері в село Зносичі Сарненського району Рівненської області. Однак після останньої поїздки до сина, він просив забрати його з собою, тим більше там для дитини не є безпечно, оскільки дане село знаходиться на кордоні з Республікою Білорусія. Син від квітня 2022 року по липень 2022 року проживав у матері дружини, після від 20 липня 2022 року проживає та зареєстрований з ним, а також знаходиться на його повному утриманні. Шлюб набув формальних ознак, тому [PERSON] просить шлюб розірвати, сина залишити проживати разом з батьком на його утриманні та вихованні. 02 лютого20232 р. представник відповідачки [PERSON] адвокат Костецька О.В.. подала відзив на позов, не заперечують проти розірвання шлюбу, оскільки фактично шлюбні відносини між ними повністю припинені, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, фактично сім`я припинила свої існування та існує формально. Причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Щодо визначення місця проживання спільної неповнолітньої дитини, то вона згідна, щоб син залишився проживати разом з батьком на його утриманні та вихованні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнили позовні вимоги, просять шлюб розірвати, сина залишити проживати з батьком. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Костецька О.В. в судове засідання не з`явилася, подала відзив на позов, просила розгляд по даній справі проводити без їхньої участі, позовні вимоги визнають, з позивачем місце проживання сина погоджено. Суд, вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 26 квітня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Свидівській сільській раді Чортківського району, актовий запис № 02. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання сторони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки та непорозуміння, почуття між ними охололи. На даний час проживають окремо, дружина виїхала в Польщу влаштовувати своє життя. Подальше спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, оскільки спільне життя у сторін не склалось, в силу несумісності характерів, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини носять формальний характер. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дитину суд залишає проживати з батьком.

Outcome: approved