Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача пояснив, що піля розірвання в 1994 році шлюбу між сторонами сторони через місяць поновили відносини,в результаті чого народились дві дитини та було придбане спільне майно. Восени 2001 року сторони проживали за адресою будинку [ADDRESS] , в якому припинили проживання в 2014 році через пожежу, у зв`язку із чим сторони проживали за адресою квартири [ADDRESS] . До 2016 року позивач була директором ПП «СОК Котигорошко», де відповідач був засновником приватного підприємства. Через діяльність відповідача всі майнові права були зареєстровані на нього. Також вказав, що 30 березня 2007 року відповідач уклав кредитний договір № ОД07/03/2007/840-К/29 з ПАТ «Надра», за кошти якого було придбано автомобіль "Тойота Прадо", номерний знак [NUMBER] . Після ремонту будинок [ADDRESS] відповідач передав у власність третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариства з обмеженою відповідальністю ""ЕГІС ДЕФЕНС ІНТЕРНЕШИОНАЛ сервіс ЛТД", в якому відповідач є кінцевим бенефіциаром. Збудований торгівельний павільйон загальною площею 51 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] відповідач передав у власність третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного підприємства "Торгівельний дім П І Г". Таким чином сторони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, у зв`язку із чим просить встановити факт проживання сторін однією сім`єю без шлюбу у період з 1991 року по 2019 рік включно за адресою будинку [ADDRESS] . Також просить визнати вказане майно об`єктами спільної сумісної власності сторін. Відповідач, який є також представником третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог приватного підприємства "Торгівельний дім П І Г" та товариства з обмеженою відповідальністю ""ЕГІС ДЕФЕНС ІНТЕРНЕШИОНАЛ сервіс ЛТД" проти позовних вимог заперечує, пояснив, що після розірвання шлюбу 17 січня 1995 року з позивачкою він співмешкав з іншою жінкою, в якої [INFO] народився їхній спільний син, батьківство якого визнано рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області. У вказаний період з 1995 року по червень 2006 року позивачка працювала на його підприємстві, що призводили до намагань з її боку проживати спільно. Остаточно спроби спільного проживання однією сім`єю вони припинили на початку літа 2006 року, та він залишився з двома доньками, які проживали в будинку його матері [PERSON] за адресою [ADDRESS] , куди також періодично приїжджала позивачка. Після смерті матері в липня 2010 року позивач почала робити ремонт в будинку, після чого з 2011 року разом із старшою донькою [PERSON] почали постійно проживати за адресою квартири [ADDRESS] , в результаті чого молодша донька [PERSON] залишилась проживати з відповідачем в будинку [ADDRESS] . Після пожежі вказаного будинку [ADDRESS] в 2014 році він став проживати однією сім`єю з матір`ю свого сина [PERSON] [INFO] , а позивачка з другою дитиною проживала за адресами квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Також пояснив, що з самого початку власником будівлі [ADDRESS] була [PERSON] , яка в якості учасника товариства з обмеженою відповідальністю ""ЕГІС ДЕФЕНС ІНТЕРНЕШИОНАЛ сервіс ЛТД" передала до статутного капіталу товариства 16/19 часток, що підтверджено п.3.2. статуту товариства. За результатами вказаної дії рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 15 від 14 січня 2011 року товариство володіє 16/19 частками, а [PERSON] 3/19 частками. Пояснив, що позивач була зареєстрована окремо суб`єктом підприємницької діяльності та працювала в належному відповідачеві приватному підприємстві СОК «Котигорошко» в якості директора за трудовим договором, не займались спільною підприємницькою діяльністю та не мали спільних кредитів. Також пояснив, що автомобіль "Тойота Прадо", номерний знак [NUMBER] він придбав в березні 2007 року після отримання кредиту, який він сплачував самостійно, що підтверджено у справі №1510/4440/12 рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2018 року. Також пояснив, що торгівельний павільйон загальною площею 51 кв.м., розташований за адресою Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова є власністю приватного підприємства "Торгівельний дім П І Г". Разом із тим власником приватного підприємства "Торгівельний дім П І Г" відповідач став на підставі договору дарування корпоративних прав, який укладено 11 жовтня 2006 року ним та попереднім власником товариством з обмеженою відповідальністю «Агроальянс». Вислухавши пояснення, показання свідка, думку захисту, суд вважає доведеним наступне. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим 17 січня 1995 року відділом запису актів громадянського стану н підставі актового запису за № 23 від 17 січня 1995 року підтверджено розірвання шлюбу між сторонами, що у свою чергу стало підставою для зміни позивачем прізвища у відповідності до свідоцтва серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису за № 41 від 09 грудня 2011 року. Позовні вимог стосуються розподілу майна, до якого входить: ?торгівельний павільйон загальною площею 51 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] ; ?домоволодіння за адресою [ADDRESS] ; ?автомобіль "Тойота Прадо", номерний знак [NUMBER] . Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. Відповідно до вимог ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Роз`ясненнями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вимогою ст.3 ч.2 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З урахуванням вказаного визначальним є те, що майно набувається сторонами за час спільного проживання, яке пов`язане спільним побутом, за яким сторони мають взаємні права та обов`язки. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду деської області від 07 квітня 2021 року підтверджена кровна спорідненість відповідача з [PERSON] [INFO] , з матірю якого [PERSON] відповідач мав стосунки. Рішенням суду визначено, що народження дитини відбулось під час знаходження осіб в період шлюбу, що у свою чергу стало підставою для визначення даних про народження дитини в актовому запису за № 159 від 21 березня 2000 року, який зроблено відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. На час ухвалення рішення по суті спору розірвання шлюбу між вказаними особами підтверджено свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису за № 143 від 11 червня 2010 року. Аналогічні пояснення в судовому засіданні дала свідок [PERSON] , яка підтвердила відсутність спільного проживання між сторонами у період з 1991 року по 2019 рік включно за адресою будинку [ADDRESS] , а також послалась на народження у неї [INFO] спільної з [PERSON] дитини [PERSON] . Вказані обставини суд визнає такими, що спростовують інформацію, яка долучена позивачем на світлинах щодо спільного святкування сторонами певних дат в якості доказів про спільне ведення господарства та проживання однією сім`єю. Роз`ясненнями п.29,30 постанови Пленуму Верховного Суду від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Даними трудової книжки серії [NUMBER] підтверджені обставини, за якими позивач працювала з 05 вересня 1197 року до 20 листопада 2016 року на посадах бухгалтера, директора та заступника директора з комерційних питань на підприємствах, де відповідач є співзасновником. За договором «Автопакет» №ОД07/03/2007/840-К/29 від 30 березня 2007 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» надало [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 59425,74 доларів США для придбання предмета застави, яким визначено автомобіль "Тойота Прадо" рік випуску 2007, чорного кольору, заводський номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , Зустрічним позовом у справі № 1510/4440/12 за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» позивач звернулась до суду із вимогами про визнання договору поруки припиненим, що укладався за кредитним договором № ОД07/03/2007/840-К/29 між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» про стягнення з [PERSON] . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2018 року задоволені вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про стягнення з [PERSON] у погашення заборгованості за кредитним договором № ОД07/03/2007/840-К/29 грошові кошти, отримані на виплату за договором «Автопакет», а договір поруки, укладений на забезпечення кредитного договору з [PERSON] припинено. Разом із тим відсутні докази належності відповідачеві транспортного засобу автомобіля "Тойота Прадо", номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , про що визначено ухвалою суду від 27 квітня 2020 року та не долучені належні докази на час прийняття рішення по суті спору. Актом №5 від 19 липня 2005 року підтверджена передача [PERSON] в якості засновника ТОВ «Агроальянс» до статутного фонду належного їй майна за статутом ТОВ «Агроальянс» до вказаного товариства торгівельного павільйону, розташованого за адресою [ADDRESS] площею 51 кв.м., з них основна 42,2 кв.м. та допоміжна (підвал) 8,8 кв.м. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно за № 622 від 29 вересня 2005 року власником торгівельного павільйону за адресою [ADDRESS] визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Агроальянс», про що проведена реєстрація права власності на нерухоме майно комунальним підприємством Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації за номером витягу 8488116 від 29 вересня 2005 року. Розпорядженням Ізмаїльського міського голови за № 28р від 20 січня 2006 року новою адресою вказаного павільйону визначено № 24П/1 по проспекту Суворова м. Ізмаїла Одеської області. Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 1398 від 05 листопада 2009 року визнано право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 136,4 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м. та господарсько-побутовими будівлями літ. «Д» сарай, літ. «Б» літня кухня, віт «В» гараж та №1-11 надвірні споруди. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно за № 1261 від 11 листопада 2009 року визначено право власності [PERSON] в якості єдиного власника на вказаний об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , про що проведена реєстрація права власності на нерухоме майно комунальним підприємством Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації за номером витягу 24496407 від 18 листопада 2009 року. Рішенням виконавчого комітету ізмаїльської міської ради за № 15 від 14 січня 2011 року підтверджена передача з боку [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю ""ЕГІС ДЕФЕНС ІНТЕРНЕШИОНАЛ сервіс ЛТД" 16/19 часток об`єкту нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , з урахуванням чого за товариством свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №205 від 25 січня 2011 року визначено право власності на 16/19 часток об`єкту нерухомого майна за адресою [ADDRESS] про що проведена реєстрація права власності на нерухоме майно комунальним підприємством Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації за номером витягу 29277563 від 12 березня 2011 року. Існування та склад товариства з обмеженою відповідальністю ""ЕГІС ДЕФЕНС ІНТЕРНЕШИОНАЛ сервіс ЛТД", в якому керівником та співвласником є [PERSON] , підтверджено долученою до матеріалів справи інформацією про юридичну особу. Договором дарування корпоративних прав від 11 жовтня 2006 року [PERSON] подарувала [PERSON] свої корпоративні права на правите підприємство "Торгівельний дім П І Г", яке у відповідності до вимог статуту вказаного підприємства створюється без статутного фонду. Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог. У відповідності до вимог ст. 158 ч.8 ЦПК України випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, що у свою чергу є підставою для задоволення клопотання відповідача про скасування накладеного за ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 25 жовтня 2021 року у забезпечення позову арешту на торгівельний павільйон загальною площею 51 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] та домоволодіння за адресою [ADDRESS] скасувати. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: dismissed