Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суду із позовом до відповідачки [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 29\~000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 489,69 грн та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 2 303,31 грн за період з 01 травня2020 року по 23 грудня 2022 року включно, на загальну суму 43 793,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 29000,00 грн. (двадцять дев`ять тисяч гривень 00 коп.), про що було складено розписку від 12 лютого 2020 року, відповідно до якої [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кошти до 01 травня 2020 року. Станом на сьогодні відповідачка [PERSON] обов`язку не виконала, кошти не повернула, уникає спілкування зі мною, у зв`язку із чим я вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів. Крім цього, зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики він має право на стягнення з останньої суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, тобто за період з 01 травня 2020 року до 23 грудня 2022 року. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 16.01.2023 відкрито провадження у вказаній та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача адвокат Редьква Н. М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечив. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, відзиву не подала. Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Згідно розписки від 12.02.2020, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Косівським ГВ УМВС України в Івано-Франківській області 10 січня 1998 року, ідентифікаційний код [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , позичила кошти в розмірі 29\~000 (двадцять дев`ять тисяч) гривень у [PERSON] , [INFO] паспорт серії [NUMBER] , виданим Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 11.06.2002, ідентифікаційний код [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , які [PERSON] зобов`язується повернути в розмірі 29\~000 (двадцять дев`ять тисяч) гривень до 01 травня 2020 року [PERSON] . За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка від 12.02.2020. [PERSON] отримала 29 000,00 грн від [PERSON] . Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить також про те, що боргове зобов`язання відповідачкою не виконане, що також відповідає змісту ст. 545 ЦК України. Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Щодо стягнення трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення позики, суд виходить із наступного. За положеннями частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до наданого позивачем розрахунку [PERSON] правильно розрахував інфляційні витрати у розмірі 12\~489,69 грн та три відсотки річних за несвоєчасне повернення позики за період з 01.05.2020 до 23.12.2022 у розмірі 2\~303,31 грн. Отож, з урахуванням викладеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики: суму основного боргу, що становить 29\~000 грн, інфляційні витрати у розмірі 12\~489,69 грн та три проценти річних у розмірі 2\~303,21 грн, що разом складає 43\~793,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved