Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 06.10.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду через свого представника Мудраченка В.М. з вказаним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказав, що у жовтні 1969 року він придбав по домашній угоді старий житловий будинок [ADDRESS] . Жодних документів у попереднього власника на будинок не було, тому він звернувся до правління колгоспу «Побєда», де він працював, про виділення йому за місцем проживання земельної ділянки для використання під город на що він отримав 18.11.1969 відповідне позитивне рішення. Після чого, оселившись у будинок разом зі своєю дружиною [PERSON] , вони стали власним коштом робити у ньому ремонт, будувати господарські будівлі. На території домоволодіння та присадибної земельної ділянки вони з дружиною вели спільне господарство, розводили птицю, вирощували городину. У цьому будинку подружжя зареєструвалися, де у подальшому зареєстрували своїх спільних дітей після їх народжень. Вказав, що житловий будинок у 1991 році був підключений до мереж газопостачання. Крім того він сплачує також послуги за постачання електроенергії, щороку сплачує земельний податок за використання присадибною земельною ділянкою. Таким чином, посилаючись на те, що він відкрито, добросовісно та безперервно з 1969 року володіє вищевказаним житловим будинком, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на будинок за набувальною давністю. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 07 лютого 2023 року за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Мудраченка В.М. надійшла заява про можливість розгляду справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, втім направила до суду клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника селищної ради, проти позову не заперечує. Третя особа, ОКП "Софіївське бюро технічної інвентаризації" належним чином повідомлене про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не забезпечило, заяву про розгляд справи без його участі суду не надавало. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт від 18.02.2022 та проведено оцінку майна на будинок садибного типу (літера А-1), який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,8 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м. із господарськими спорудами: верандою (а), площею 24,8 кв.м. та сараєм (Б) площею 33,1 кв.м., вартістю 174 752,00 гривень (а.с. 7-13). З довідки ОКП «Софіївське БТІ» від 27 липня 2021 року № 176, вбачається, що згідно інвентаризаційного архіву право власності на вищевказаний житловий будинок не зареєстровано (а.с.5) Відсутні відомості щодо реєстрації цього будинку і у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів від 17.02.2022 (а.с.6). Крім того, згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 18.02.2022 індикатор об`єкта будівництва та закінченого будівництвом об`єкта за вищевказаною адресою не присвоювався, документи на право проведення будівельних робіт на об`єкті відсутні (а.с.18-21). Згідно відомостей довідки виконавчого комітету Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області № 378 від 17.02.2022 та будинкової книги на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , заведеної 11.07.1977 року, громадянин [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку з 20.12.1977 по теперішній час. На цей час у будинку позивач проживає один (а.с.28-32). Також встановлено, що позивач [PERSON] у період з 1968 по 2000 роки працював у колгоспі «Побєда», реорганізованого у подальшому КСП «Перемога», та 18.11.1969 правлінням згаданого колгоспу було задоволено його заяву про виділення за вищевказаним місцем його проживання земельної ділянки для городу, про що свідчать відомості з архівної довідки Софіївського трудового архіву та протокол зборів засідання правління колгоспу «Перемога» за № 17 від 18.11.1969 (а.с.34-37). Крім того, як видно з довідки виконкому Софіївської селищної ради № 170 від 17.11.2022 за місцем розташування згаданого житлового будинку [PERSON] також має у користуванні земельну ділянку для будівництва та обслуговування цього будинку, його господарських будівель і споруд, площею 0,13 га. (а.с.33). IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких є визнання права. Спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто у повній мірі відновити порушене право особи, а тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відновить її порушене право на майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 та ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести сам позивач (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто, строк володіння). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 9.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001. Окрім того, викладена у ч.3 ст. 397 ЦК України презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред`являлось будь-яких вимог про витребування вказаної будівлі та про оспорення правомірності і добросовісності володіння нею, з урахуванням визнання позову органом місцевого самоврядування (що вказує на те, що така нерухомість не набувала статусу безхазяйної речі згідно вимог ст. 335 ЦК України) - свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] . Під час судового розгляду справи достеменно встановлено та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] з листопада 1969 року добросовісно, відкрито і безперервно користується вищевказаним житловим будинком, а тому пред`явлений [PERSON] позов про визнання права власності на цей будинок за набувально давністю, ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивач поніс при зверненні до суду з цим позовом, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved