Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Панченка С.М. звернулась до суду з позовом до фізичної особипідприємця [PERSON] , в якому просила розірвати договір від 14.09.2021, укладений між сторонами, стягнути з відповідача на її користь суму грошових коштів, сплачених за товар, розміром 23\~400,00 грн., пеню за період з 07.10.2021 по 26.07.2022 розміром 127\~764,00 грн., моральну шкоду розміром 46\~800,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 14.09.2021 вона з відповідачем уклала договір про організацію роботи по виготовленню та передачу у власність ПВХ-конструкцій (далі Договір). На виконання умов п.п. 2.1. 2.2 Договору вона у повному обсязі сплатила вартість замовлення в сумі 23\~400,00 грн. шляхом перерахування на розрахунковий рахунок відповідача кредитних коштів за укладеним нею договором із ТОВ «ФК «ЦФР», який було укладено позивачем у цей же день. Проте, всупереч умовам п. 3.2 Договору відповідачем не були передані їй у визначений договором строк ПВХ-конструкції. Вона неодноразово зверталась до відповідача з питання виконання нею умов договору, проте це результатів не дало. Також неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у неможливості з вересня 2021 р. користуватися балконом, на який планувалось встановлення ПВХ-конструкцій, був порушений звичний уклад її життя, вона втратила спокій, в неї погіршився сон, загострилися хронічні захворювання. Оскільки з метою оплати за товар позивач була змушена укласти кредитний договір, вона на даний час щомісячно зі своєї пенсії погашає кредит. Відповідач постійно ухиляється від виконання умов договору, мирним шляхом врегулювати спір не бажає. Тому, посилаючись на вимоги ст.ст. 1, 9, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 258, 509, 526, 546, 549, 610, 611, 629, 651, 655, 662, 663, 664, 693, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в особі представника [PERSON] з позовом не погодилась, у відзиві зазначивши, що між сторонами було укладено два договори від 30.08.2021 та від 14.09.2021. На виконання договору від 30.08.2021 позивачеві було встановлено ПВХ-конструкцію на лоджії, проте, вона у повному обсязі не розрахувалась за неї, залишок несплаченої суми склав 6\~000 грн. Тому цю суму було включено до Договору від 14.09.2021, в якому вартість робіт склала 17\~400 грн., до якої додано 6\~000 грн. Отже, загальна сума договору склала 23\~400 грн. Позивачем з метою оплати вказаної суми було укладено кредитний договір, однак на суму 27\~607 грн., з якої відповідачу було перераховано 23\~400 грн. на рахунок. Відповідач уклала договір із субпідрядником [PERSON] , який провів демонтаж старої рами на балконі позивача, зробив заміри та з метою встановлення ПВХ-конструкцій, які того ж дня відповідач замовила на заводі, запропонував позивачеві звільнити балкон та кімнату від сторонніх предметів. На момент доставки ПВХ-конструкції балкон та кімната звільнені від речей не були, а тому її встановлення виявилось неможливим, чим порушено умови п. 3.8 Договору. Також позивач відмовилась оплатити 300 грн. за пробіг автотранспорту та часові витрати виконавця робіт. У подальшому відповідач неодноразово зв`язувалась із позивачем з приводу виконання умов Договору, однак позивач сама відкладала проведення робіт та потім відмовилась від Договору, зазначивши, що замовила ПВХ-конструкції в іншому місці. Таким чином, виготовлені на замовлення ПВХ-конструкції тривалий час знаходились на складі, а потім у зв`язку із відмовою позивача були реалізовані іншій особі. Вважає, що саме позивачем були порушені умови Договору, а тому у даному випадку згідно з положеннями ст. 571 ЦК України її позов задоволенню не підлягає. Так, за умовами договору сума 23\~400 грн. є завдатком, а не авансовим платежем. Враховуючи, що саме позивачем порушено умови Договору, тому сума завдатку не підлягає поверненню, та, відповідно, не підлягає стягненню пеня та компенсація моральної шкоди. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01.08.2022 позовну заяву залишено без руху із наданням позивачеві строку на усунення її недоліків 5 днів з дня вручення копії ухвали (а.с. 28). Недоліки позовної заяви було усунуто 05.08.2022 (а.с. 3136). Ухвалою від 05.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі із розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті справи, призначене перше судове засідання на 19.09.2022 на 13:30 год. (а.с. 37). 19.09.2022 у зв`язку з неявкою відповідача та надходженням від неї клопотання про відкладення судового розгляду судове засідання було відкладене до 30.09.2022 до 12:45 год. 30.09.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позов, яке уточнив у судовому засіданні, зазначивши, що просить продовжити процесуальний строк на подання відзиву на позов, доказів та заяви про виклик свідків. Ухвалою суду від 30.09.2022 вказане клопотання судом задоволено, продовжено строк на подання відзиву на позов, доказів, заяви про виклик свідків до 12.10.2022 (а.с. 72). Також 30.09.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 31.10.2022 до 10:00 год. у зв`язку із задоволенням вищезазначеного клопотання представника відповідача. 31.10.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Запоріжжі (а.с. 74). 11.11.2022 надійшли додаткові пояснення представника відповідача про неможливість надання відзиву у строк через оголошення повітряної тривоги, відсутність електропостачання (а.с. 80-81) Також, 11.11.2022 представником подано відзив на позов з доданими до нього документами, а також заяву про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 82105). 30.11.2022 від представника позивача надійшла заява про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також, 30.11.2022 надійшла відповідь представника позивача на відзив представника відповідача з доданими до неї документами. Ухвалою від 30.11.2022 заяву представника відповідача про виклик свідків задоволено частково шляхом виклику в судове засідання для допиту [PERSON] , [PERSON] , а також задоволено частково заяву представника позивача про виклик свідків шляхом виклику в судове засідання для допиту [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 30.11.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2022 з метою надання строку представнику відповідача для подання заперечень на відповідь на відзив. У встановлений строк заперечення представником відповідача подані не були. 14.12.2022 у зв`язку із неявкою представника відповідача судове засідання відкладене до 12.01.2023. У судовому засіданні 12.01.2023 оголошено перерву для виклику свідків до 02.02.2023. У судовому засіданні 02.02.2023 судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та оголошено перерву до 06.03.2023 для виклику свідка [PERSON] . Проте, у судове засідання 06.03.2023 свідок [PERSON] не з`явилась, представник відповідача не наполягав на подальшому її виклику через виїзд останньої за межі міста Запоріжжя. У судовому\~засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 14.09.2021 позивач [PERSON] як Замовник та відповідач ФОП [PERSON] як Виконавець уклали Договір (без номеру), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій (далі Вироби) за максимальними розцінками Виконавця (п. 1.1), а Замовник зобов`язується оплатити та прийняти готові Вироби та роботу згідно умов договору (п. 1.2). Також сторони узгодили колір профілю (білий), заповнення та інші істотні умови (а.с. 13). Відповідно до п. 2.1 Договору вартість Виробів складає 23 400 гривень, а завдаток відповідно до п. 2.2 договору склав 100% цієї суми. Позивач сплатила зазначену суму у розмірі 23\~400,00 гривень відповідачу шляхом укладання 14.09.2021 кредитного договору із ТОВ «ФК «ЦФР» на суму кредиту 27\~607 грн., відповідно до умов якого доручила вказаному Товариству за рахунок отриманого кредиту сплатити, в тому числі, грошові кошти в сумі 23\~400 грн. ФОП [PERSON] (а.с. 22). 14.09.2021 ТОВ «ФК «ЦФР» надало ФОП [PERSON] повідомлення про надання [PERSON] доручення на здійснення платежу на користь відповідача розміром 23\~400 грн. (а.с. 97). 15.09.2021 кошти в сумі 23\~400 грн. були зараховані на рахунок відповідача (а.с. 98). Отже, позивачем своєчасно та у повному обсязі здійснено оплату за роботи, обумовлені Договором. Згідно з вимогами п. 3.2 Договору, після виконання пункту 3.1 (тобто оплати вартості Виробів) Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені Вироби протягом 21 робочого дня з моменту укладення договору. У разі, якщо Вироби мають нестандартну комплектацію, строк передання у власність Замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів Проте, Вироби не були передані позивачу у власність після спливу зазначених строків, що не заперечувалось представником відповідача під час розгляду справи. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначив, що роботи за Договором не були проведені з вини позивача, оскільки нею не було дотримано п. 3.8 Договору, яким передбачено обов`язок Замовника надати доступ до місця роботи. На підтвердження даних обставин представник відповідача посилався на пояснення свідка [PERSON] , який згідно з договором субпідряду від 14.09.2021 (а.с. 96) зобов`язався провести роботи за Договором, укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] зазначив, що квартира позивача була заставлена речами, прохід був вузький, що унеможливило проведення робіт та встановлення ПВХ-коснтрукцій. Разом із тим, дані пояснення свідка [PERSON] спростовуються показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] , які є сусідами позивача та які пояснили, що відповідачем раніше були проведені роботи з встановлення ПВХ-конструкцій на інший балкон позивача, а також було демонтовано старі рами на другому балконі. Крім того, позивач надавала їм речі на зберігання саме з метою розчистити балкон та надати доступ до робіт співробітникам відповідача. Як пояснила позивач в судовому засіданні, дійсно між сторонами було укладено два договори на встановлення ПВХ-конструкцій від 30.08.2021 та від 14.09.2021. Проте, договір від 30.08.2021 дотепер належним чином не виконаний, оскільки ПВХ-конструкції встановлені неякісно та в повному обсязі роботи не завершені, акт приймання-передачі між сторонами не підписано. Нею з метою надання місця для проведення робіт та встановлення ПВХ-констуркцій на другому балконі були занесені речі з нього у кімнату, проте, через неможливість користування першим балконом та розміщення на ньому цих речей у зв`язку саме із невиконанням відповідачем належним чином умов договору від 30.08.2021, отже, була змушена частину речей з балкона залишити у кімнаті, а частину надала на зберігання сусідам. Зазначені обставини також підтвердив свідок [PERSON] , син позивача, який зазначив, що можливість встановити ПВХ-конструкції була також і з вулиці, оскільки квартира розташована на 2-му поверсі, однак така можливість відповідачем не розглядалась. Як пояснив свідок [PERSON] , з вулиці було неможливо встановити ПВХ-конструкції, оскільки це суперечить правилам встановлення та може призвести до пошкодження виробів. Разом із тим, суду з боку відповідача на підтвердження цих обставин не було надано вищезазначених правил чи технічних вимог щодо способу встановлення ПВХ-конструкцій, а тому вказані твердження свідка [PERSON] носять характер припущення. Крім того, пояснення цього свідка також спростовуються змістом написаної ним розписки від 21.02.2022, в якій він зобов`язався закінчити роботи протягом 14 днів (а.с. 14 зворот), та щодо якої він визнав у судовому засіданні факт написання з метою залагодити конфлікт із позивачем. У той же час, суд не бере до уваги як доказ гарантійний лист від 08.12.2021, яким відповідач зобов`язалась встановити вироби 10-11.12.2021, оскільки він ніким не підписаний (а.с. 14). Також представником відповідача не було надано доказів на підтвердження його доводів про відмову позивача від договору та відкладення з її ініціативи проведення робіт. Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на ті обставини, що до вартості робіт 23\~400 грн. увійшов борг позивача за договором від 30.08.2021 в сумі 6\~000 грн., оскільки сам представник відповідача у відзиві вказує, що сума 23\~400 грн. є завдатком за договором від 14.09.2021. Тобто, у цій частині доводи суперечать один одному. Суд зауважує, що предметом спору не є виконання чи невиконання договору від 30.08.2021, а тому надання оцінки цим обставинам виходить за межі судового розгляду. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. У той же час, оплата робіт була здійснена позивачем одним платежем, отже, необхідність внесення наступних платежів з її боку була відсутня, що обумовлює відсутність необхідності здійснювати забезпечення зобов`язань з боку позивача. У даному випадку сплачена позивачем сума 23\~400 грн. є саме авансом (передплатою) за роботи, які належало провести у майбутньому. Також суд звертає увагу і на тому, що сума завдатку не повертається, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника (ч. 1 ст. 571 ЦК України), чого у даному випадку представником відповідача доведено не було. Відтак, зазначені доводи представника відповідача суд вважає необґрунтованими. Отже, оскільки відповідачем не були передані у визначений Договором строк у власність позивачу обумовлені договором Вироби, суд доходить висновку, що відповідач порушила свої зобов`язання за договором (а саме п. 3.2), з огляду на що наявні підстави для застосування передбачених законом наслідків. У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У даному випадку порушення відповідачем умов Договору суд вважає істотним, оскільки предметом Договору є виконання робіт по виготовленню і передачі у власність ПВХ-конструкцій на балконі квартири позивача, та позивачеві ці ПВХ-конструкції не були поставлені та встановлені. Отже, позивач внаслідок порушення відповідачем умов Договору повністю була позбавлена того результату, на який вона розраховувала при укладенні Договору. Відтак, у даному випадку наявні підстави, визначені ч. 2 ст. 651 ЦК України для розірвання Договору, а також застосування наслідків порушення зобов`язання, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у вигляді відшкодування збитків, які у даному випадку складають вартість невиконаних робіт 23\~400 грн., сплати неустойки та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до умов пп. 4.2, 4.4 Договору, в разі невиконання п. 3.2 Виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості цього Договору за кожний робочий день прострочення. Оплата штрафу та неустойки не звільняє Сторони від зобов`язань за даним договором. Отже, визначений у договорі розмір пені є меншим за визначений законом, що суперечить положенням ст. 627 ЦК України. Враховуючи, що фактично Договором обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язань, тому згідно з положеннями ст. 614 ЦК України Договір у цій частині є нікчемним. Відтак, позивач, визначаючи розмір пені за період з 07.10.2021 по 26.07.2022 в сумі 127\~764 грн., правомірно керувалась положеннями ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 559/1605/18 (провадження № 61-913св20). У той же час, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду вважала можливим зменшити розмір пені до такого, що відповідав принципу пропорційності у цивільному судочинстві. У даному випадку розмір пені 127\~764,00 грн., визначений позивачем на підставі положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», значно перевищує розмір збитків 23\~400,00 грн., а тому суд вважає можливим у даному випадку її зменшити до розміру, що буде пропорційним сумі збитків, тобто до 20 000 грн. Крім того, на підставі ч. 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач визначила у позові суму, яку вважає належною компенсацією завданої моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, у розмірі 46\~800 грн., яку суд вважає не у повній мірі такою, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, виходячи із такого. Згідно з п. 3 ч. 2 статті 23 ЦК\~України, яка визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди, моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №\~4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.\~9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~4 від 31.03.1995 (із змінами та доповненнями) розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. Судом встановлено, що з вини відповідача позивач була позбавлена можливості з жовтня 2021 р. користуватися балконом, на який планувалось встановлення ПВХ-конструкцій, що безперечно призвело до порушення її життєвого устрою, а отже призвело до незручностей, хвилювань, душевних страждань, необхідності прикладення часу та зусилля для відновлення своїх прав, зокрема, позивач неодноразово зверталась зі скаргами до Управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області та правоохоронних органів, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1521). Отже, уданому випадку наявні підстави для захисту її порушених прав у вигляді завдання моральної шкоди. Враховуючи характер завданої шкоди, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань та інших негативних наслідків, завданих позивачу винними діями відповідачів, тривалість її моральних страждань, суд вважає обґрунтованою та такою, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості суму компенсації моральної шкоди розміром 3\~000\~грн. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом розірвання Договору та стягнення з ФОП [PERSON] на її користь суми матеріальних збитків за невиконання умов Договору розміром 23\~400,00 грн., пені розміром 20\~000,00 грн., компенсації моральної шкоди розміром 3\~000,00 грн., а всього 46\~400,00 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору згідно з приписами Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (23% від суми позову 197\~964 грн.), тобто в сумі 455,32 грн. (23% від 1979,64 грн.).

Outcome: partial