Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач працював у Державній митній службі України з 04.12.1997 р. та його було звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників Департаменту розвитку митної інфраструктури та міжнародного співробітництва. [PERSON] звернувся до відповідача з проханням щодо вирішення питання передачі йому службового житла, яке було отримане ним у 2006 р. від Державної митної служби України у комунальну власність, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS] (ордер № 947 від 01.06.2006 р.). Позивач та члени його сім`ї вселились та зареєструвались у квартирі і постійно користуються житлом. На даний час позивач бажає реалізувати своє право на приватизацію житла. Разом з тим, відповідач відмовив у позивачу у зверненні із відповідним клопотанням до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, в компетенції якої є виключення житла із числа службових, чим порушив права [PERSON] . Зважаючи на викладене, з огляду на положення ЖК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням «Про порядок надання службових приміщень і користування ним в Української РСР» представник позивача просить суд зобов`язати Державну митну службу України підготувати і направити до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації клопотання про виключення квартири [ADDRESS] , з числа службових. Провадження у справі відкрито 18.01.2023 р., відповідно до приписів ст.ст. 19, 274 ЦПК України, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.03.2023 р. представнику відповідача відмовлено у поновленні строку для прийняття відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні [PERSON] , його представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що дійсно [PERSON] звернувся до Державної митної служби України з заявою, в якій просив розглянути можливість передачі квартири із службового житлового фонду у комунальну власність та направити до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення вказаної квартири із службового житлового фонду у комунальну власність для її подальшої приватизації. Разом з тим, правовий статус службового житла визначається положеннями ЖК України та Положенням «Про службові приміщення», затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 р. № 37. Підставами для виключення житла із числа службового є відсутність у власника потреби у подальшому використанні житла у якості службового та виключення у встановленому порядку житла з числа службових. Сам по собі факт проживання в службових приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. При цьому відсутні правові норми, які зобов`язували б власника службового приміщення виключити його з числа службових. Крім того, позивач при вселенні в квартиру був обізнаний про її статус, який за положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не дає можливості її приватизації. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази та надав їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 04.07.2011 р. [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника Департаменту розвитку митної інфраструктури та міжнародного співробітництва на підставі наказу Державної митної служби України № 1288-к від 21.06.2011 р. відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників. Також встановлено, що [PERSON] 01.06.2006 р. Голосіївською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі розпорядження № 542 від 24.05.2006 р. видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення, яке складається з двох кімнату квартирі [ADDRESS] з сім`єю із двох осіб. Не оспорювалась під час розгляду справи та обставина, що позивач з родиною проживає в зазначеній квартирі та зареєстрований в ній. Крім того, не заперечувалась під час розгляду справи та обставина, що службова квартира надана для проживання позивачу перебуває на оперативному обліку (лист ДФС України № 1541/К/99-99-11-05-14 від 26.10.2021 р.). Так, як свідчать матеріали прави, 29.09.2022 р. [PERSON] звернувся до Державної митної служби України зі зверненням розглянути можливість передачі квартири [ADDRESS] із службового житлового фонду у комунальну власність, для чого підготувати та направити до органу місцевого самоврядування - відповідної районної у м. Києві державної адміністрації - клопотання про виключення вказаної квартири із службового житлового фонду у комунальну власність для її подальшої приватизації. 14.10.2022 р. Державною митною службою позивачу надано відповідь на звернення де зазначено, що виключення жилого приміщення з числа службових не є обов`язком, а виключно правом установи, підприємства, організації. Позивач вважає, що його право та право його сім`ї на приватизацію житла, в якому вони проживають порушено, а тому [PERSON] і звернувся до суду з намим позовом. Службові жилі приміщення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 118 ЖК України, призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. За положеннями ст. 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання. Відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР 04.02.1988 р. № 37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Отже, і в даному випадку суд погоджується з доводами представника відповідача, що чинним законодавством України не перебачено норми, які б зобов`язували власника службового житлового приміщення виключити його із службового фонду. Відповідне звернення до органу самоврядування є правом Також слід зазначити, що при вселенні в квартиру позивач був обізнаний про її статус службового житла, що відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за якими квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що матеріали справи не містять посилання на обставини, не було їх встановлено і під час розгляду справи, що Державна митна служба України ставить питання про виселення позивача із службового приміщення або чинить перешкоди у користуванні ним. За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, з огляду на те, що подання відповідного клопотання є правом, а не обов`язком відповідача, беручи до уваги обізнаність позивача про статус приміщення при вселенні до квартири, суд приходить до висновку, що права позивача порушено не було, що унеможливлює задоволення заявлених [PERSON] вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed