Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17.08.2001 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2020. За час проживання у шлюбі ними було придбано майно, а саме: 15.11.2002 на підставі договору купівлі-продажу набуто в рівних частках кожним квартиру [ADDRESS] , також на земельній ділянці, подарованій позивачу та яка є його особистою приватною власністю, сторонами було розпочато будівництво індивідуального житлового будинку, який є об`єктом незавершеного будівництва. Крім того, 02.03.2016 державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Фариною Л. В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 14211114, згідно з яким [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору асоційованого членства, серія та номер: , виданого 12.02.2013, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд», додаткової угоди, серія та номер: бн, виданого 31.12.2014, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд»; акта взаєморозрахунків, серія та номер: бн, виданого 31.12.2014, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд»; довідки, серія та номер: 142-1, виданої 16.02.2015, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд»; довідки про виплату паю, серія та номер: 142, виданої 16.02.2015, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд»; акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: бн, виданого 16.02.2015, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд». Посилаючись на те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу вищевказаного майна, позивач просить визнати за ним право приватної власності на квартиру [ADDRESS] та матеріали й обладнання, використані в процесі будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а за [PERSON] визнати право власності на квартиру [ADDRESS] . Вказує, що зважаючи на вартість спірного майна, за такого варіанту поділу вартість частки майна позивача становитиме 1\~825\~053 грн, а вартість частки відповідача становитиме 1\~820\~529, а тому просить стягнути з нього на користь відповідача 2\~262 грн грошової компенсації. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У відзиві\~на позовну\~заяву [PERSON] \~проти задоволення\~позову [PERSON] \~та поділ\~майна між\~сторонами у\~визначений позивачем\~спосіб не\~заперечувала,\~зазначила,\~що майно,\~про поділ\~якого просить\~позивач,\~є об`єктом\~їхньої спільної\~сумісної власності,\~вона погоджується\~з оцінкою\~квартир.\~Крім того\~зазначила,\~що сторонами\~у серпні\~2009\~року було\~придбано автомобіль\~Mazda\~CX\~7,\~2009\~року випуску,\~який зареєстровано\~на ім`я\~позивача,\~проте 06.11.2020\~позивач без\~її \~відома та\~дозволу перереєстрував\~його на\~свою матір.\~Даний автомобіль\~не було\~вказано у\~позовній заяві\~як спільне\~майно подружжя.\~При цьому,\~визнавши,\~що матеріали й обладнання, використані в процесі будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя і погодившись на визнання за позивачем права приватної власності на такі матеріали й обладнання та виплату їй грошової компенсації, не погодилася з визначеною у висновку експертного дослідження № 1719 від 27.03.2020 кошторисною вартістю, яка складає 376 231 грн, оскільки, на її думку, експертне будівельно-технічне дослідження проводилося упереджено та фактично не відображає об`єкта дослідження, ступені завершеності кожної конструктивної системи (фундамент, сітни, підлога, перекриття), відсутні дані про фізичний розмір об`єкту та основних конструктивних елементів, збільшилася вартість матеріалів та інших показників на час звернення з позовом до суду. Указує, що для визначення дійсної ринкової вартості будівельних матеріалів, конструкцій і обладнання, які були використані в процесі будівництва, вважає за необхідне призначити у справі будівельно-технічну експертизу. Вважає, що визначити суму компенсації вартості частки майна, яка належатиме їй після поділу, неможливо без з`ясування вартості матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та вирішення питання щодо визнання автомобіля Mazda CX 7, 2009 року випуску спільним сумісним майном подружжя та його поділу. Крім того, за рахунок майна подружжя було виготовлено робочий проект на будівництво індивідуального житлового будинку [ADDRESS] , будівельний паспорт на будівництво, містобудівний розрахунок. Кожний з указаних документів мав свою вартість, яка позивачем не врахована у позовній заяві і яка збільшує вартість незавершеного об`єкту будівництва. 07.12.2021 [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, в якій вона просила визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Mazda CX 7, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та стягнути зі [PERSON] на її користь половину його вартості у розмірі 110\~000 грн, а також визнати за нею розмір частки в квартирі [ADDRESS] у розмірі частини. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2022 зустрічну позовну заяву повернуто [PERSON] у зв`язку з її відкликанням. Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2022, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, клопотання [PERSON] про витребування доказів, призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи залишено без розгляду за заявою [PERSON] . 15.07.2022 [PERSON] подала до суду письмову заяву про визнання позову [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2022 відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача - адвокат Іскра С. Л. через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без участі позивача та її представника, позов просила задовольнити. Представник відповідача - адвокат Затинацька Є. І. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. Зазначила, що позовні вимоги позивача вони визнають у повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 06 березня 2023 року. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке. Судом установлено,\~що 17\~серпня 2001\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] .\~ відділом\~реєстрації актів\~громадянського стану\~Київського районного\~управління юстиції\~м.\~Одеси зареєстровано шлюб, актовий запис № 657. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2020 у справі № 947/943/20 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (надалі - Постанова). Зі змісту п.п. 23, 24 указаної постанови слідує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. При цьому суд зазначає, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, що дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як слідує з матеріалів справи, 15.11.2002 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-5611, [PERSON] та [PERSON] набули в рівних частках кожен право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Як зазначено у довідці, підставою виникнення права власності є: договір асоційованого членства, серія та номер: , виданий 12.02.2013, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд», додаткова угода, серія та номер: бн, виданий 31.12.2014, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд»; акт взаєморозрахунків, серія та номер: бн, виданий 31.12.2014, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд»; довідка, серія та номер: 142-1, виданий 16.02.2015, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд»; довідка про виплату паю, серія та номер: 142, виданий 16.02.2015, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд»; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: бн, виданий 16.02.2015, видавник: СТ «ЖБК «Будова-Жилбуд». Вирішуючи питання про поділ майна подружжя, суд повинен, зокрема, установити факт набуття майна під час шлюбу та перевірити правовстановлюючі документи, на підставі яких проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, а також установити, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, на підставі яких проведена реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . При цьому, наявність інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на указану квартиру за відповідачем не є достатнім для віднесення даного об`єкта нерухомого майна до об`єкта спільної сумісної власності подружжя та можливості його поділу. Правовий статус даного об`єкта нерухомого майна як спільного сумісного майна подружжя, під час судового розгляду залишився недоведеним, не надано суду жодного належного та допустимого доказу для з`ясування джерела придбання спірного майна та набуття його за спільні кошти подружжя та не надано правовстановлюючих документів на зазначену квартиру. Крім того, як слідує з позовної заяви, позивач, у порядку поділу майна подружжя, просить визнати право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , при цьому, як встановлено судом, право власності на цю квартиру відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже зареєстровано за нею, а задоволення позову в цій частині створить нову підставу для реєстрації за нею права власності на вказану квартиру. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як слідує з матеріалів справи, відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнала та проти задоволення позову не заперечувала, про що зазначила у своїх заявах, поданих до суду, а відтак позивачем не доведено наявності між сторонами спору щодо поділу майна подружжя та неможливості його поділу в позасудовому порядку, в тому числі шляхом укладення між сторонами нотаріально посвідченого договору про поділ майна, як і не доведено наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу, що підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за ним.

Outcome: dismissed