Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму в розмірі 41380,71грн, яка складається з: - 20000 грн. кошти, отримані без достатньої правової підстави; - 3594,94 грн. процентна ставка 3% річних; - 17785,77 грн. інфляційні втрати на суму безпідставно отриманих коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з його карткового рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» був здійснений платіж на користь [PERSON] на суму 20000 грн. Кошти були зараховані на картковий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] в\~АТ КБ\~«ПриватБанк» [NUMBER] \~згідно квитанції\~від 04.12.2016р.,\~призначення платежу\~«Перевод на\~карту ПриватБанка»,\~відправник [PERSON] . Даний платіж був перерахований помилково через систему віддаленого обслуговування (мобільний додаток Приват24) АТ КБ «ПриватБанк». Він планував перерахувати дані кошти на власний картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» [NUMBER] як «Переказ особистих коштів» для поповнення договору (Угода №SAMDN11000193075725 від 20.10.2014р.), але помилився в реквізитах, вказав платіж з невірним номером карти. Він з відповідачем не знайомий, ніяких цивільно-правових угод між ними не було, ніяких правочинів між ними не укладалося, домовленостей про перерахунок коштів між ними також не було. Тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернутий конверт з повідомленням та довідкою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Згідно із ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.15\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно квитанції №Р24А67472482108709977595 від 04.12.2016р., [PERSON] через мобільний додаток Приват24 здійснив платіж на ім`я [PERSON] на суму 20000 грн. (а.с.9). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» №АОIV308GV536BI2J від 30.11.2022р. [PERSON] належить інтернет картка [NUMBER] (Угода №SAMDN11000193075725 від 20.10.2014р.) (а.с.6). Згідно розрахунку інфляційних втрат та 3% річних від суми безпідставно отриманих коштів інфляційні втрати на суму безпідставно отриманих коштів складають 17785,77 грн. та 3% річних - 3594,94 грн. (а.с.4-5). Згідно Звернення (Заяви) №24/11/22 від 24.11.2022р. [PERSON] звернувся до голови правління АТ КБ «ПриватБанк», в якому посилається на те, що при перегляді виписки в системі віддаленого обслуговування Приват24 довідався, що з його рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» був здійснений платіж на користь [PERSON] на суму 20000 грн. Кошти були зараховані на картковий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» [NUMBER] згідно квитанції від 04.12.2016р., призначення платежу «Перевод на карту ПриватБанка», відправник [PERSON] . Даний платіж він вважає помилковим та просить повернути даний платіж на його картковий рахунок (а.с.7). Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-221125/9253 від 29.11.2022р., Банк не має можливості повернути дані кошти [PERSON] , оскільки вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією [PERSON] . При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів (а.с.8). Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньо правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом вказаної норми зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17, зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, згідно ч. 2 даної статі, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, позовні вимоги підлягають уточненню, а саме сума позову підлягає збільшенню, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду остаточно визначила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (Постанова від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц). Станом на 30.11.2022 року загальна сума позовних вимог дорівнює 41380,71 грн. та складається з: - 20000,00 грн. кошти, отримані без достатньої правової підстави; - 3594,94 грн. - процентна ставка 3% річних; - 17785,77 грн. інфляційні втрати на суму безпідставно отриманих коштів. Оскільки позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, суд з урахуванням ст.\~141\~ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved