Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька, який помер [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним: відповідно до свідоцтва про народження його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] батько та мати відповідно. [INFO] помер батько позивача [PERSON] .. Звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено з тих підстав, що ним був пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. Але позивач посилається на те, що починаючи з 2014 року він почав працювати на морських судах міжнародних компаній. Місце роботи [PERSON] , що характерно для всіх моряків, розповсюджується на весь світ. З того часу, впродовж більш ніж семи років, позивач постійно працює на судах іноземних компаній. Вказані обставини підтверджуються відповідними контрактами та записами про трудову діяльність в посвідчені особи моряка та послужній книжці моряка. Поважність причини пропуску подання заяви про прийняття спадщини безпосередньо пов`язана з характером діяльності позивача та умовами трудових контрактів. В період між виконуваною роботою позивач продовжував навчання та значний проміжок часу витрачав кошти на підтримку своєї матері та батька. Протягом всього часу він не відмовлявся від прийняття спадщини, на час смерті [PERSON] позивач зберігав зі своїм батьком тісні сімейні відносини, багато спілкувалися по телефону. Вважає причину пропуску поважною і просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 3 (три) місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання [PERSON] не з`явився, про дату час та місце розгляду справи сповіщався. Причина неявки суду невідома. Представник Білгород-Дністровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи сповіщався. Причина неявки суду невідома. У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач подав відзив, у якому просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі відповідно до вимог конституції та законів України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в судовому засіданні з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Листом приватного нотаріуса Тітової Т.С. за № 39/02-14 від 12.02.2021 року позивачу було відмовлено в прийнятті спадщини за законом після смерті його батька у зв`язку з тим, що він як спадкоємець постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; він як спадкодавець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно зі спадкодавцем, не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини; а також, що він пропустив встановлений для прийняття спадщини строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Крім того відповідно до довідки № 402/02-14 від 25.06.2019 року, наданою приватним нотаріусом Тітовою Т.С., 27.03.2018 року нею була заведена спадкова справа № 25/2018 (спадкова справа у Спадковому реєстрі № 62199002) до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . З заявою про прийняття спадщини та/або про відмову у прийнятті спадщини звернулися: [PERSON] , яка діє за себе та як законний представник малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка та батька [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином на теперішній час спадкоємцями на усе майно [PERSON] , померлого [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування у разі відсутності заповіту одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто спадкування здійснюється за законом почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266 ЦК ). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Цивільно-процесуальне законодавство відокремлює два види процесуальної категорії відповідача, вказуючи, що відповідач може бути належним і неналежним. Зі змісту ст. 4 і ч. 2 ст. 51 ЦПК судом виводиться поняття неналежного відповідача, яким є особа, яка не повинна відповідати за позовом, тому що вона не порушувала, не не визнавала або не оспорювала прав, свобод чи законних інтересів позивача. Частиною 4 ст. 263 ЦПК встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 у справі № 759/3515/19 викладені наступні висновки щодо застосування норм права стосовно категорій належного і неналежного відповідача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у\~такій справі\~є спадкоємці,\~які прийняли\~спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 25 березня 2020 року у справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20). Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно у тому числі перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи. Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Встановлення вказаних обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. З урахуванням вказаних норм права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд вважає, що позивачем пред`явлено позов до Білгород-Дністровської міської ради, яка є неналежним відповідачем у справі, оскільки встановлені спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , та які підлягали залученню до участі у справі у якості співвідповідачів. Предметом позовних вимог [PERSON] до Білгород-Дністровської міської ради є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Задоволення позову, як і відмова в його задоволенні, не буде вирішенням питання про права, та/або обов`язки Білгород-Дністровської міської ради, оскільки визначений спадкоємець, на підставі заяви якого була заведена спадкова справа.. Таким чином, Білгород-Дністровська міська рада визнається судом неналежним відповідачем у справі, зазначаючи, що належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину. Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача в порядку передбаченому ч.ч. 1 і 2 ст. 51 ЦПК не заявляв. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 р. у справі № 759/3515/19). Зазначені норми права національного законодавства, на переконання суду, не суперечать і відповідають Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в тому числі Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На переконання суду, виходячи з цих вимог, вирішення питання щодо права на майно особи, можливо в судовому порядку лише за участі такої особи у судовому процесі в якості відповідача. Суд звертає увагу, що оскільки позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, не заявив клопотання про залучення у справі співвідповідачів, а саме спадкоємців, то підставою для відмови у задоволенні позову в цій справі є пред`явлення його до неналежного відповідача. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду з даного питання викладеного у постанові від 23 вересня 2020 року у справі №175/1753/17. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Білгород-Дністровської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: dismissed