Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2023 року в задоволенні позову до [PERSON] відмовлено в повному обсязі. При постановленні рішення 23 лютого 2023 року судом не вирішено питання про судові витрати, оскільки у поданому відповідачем відзиві зазначалось що розмір витрат на правничу допомогу та докази будуть подані в строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. [PERSON] просить винести додаткове рішення щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Сторони не повідомлялись про час та місце вирішення питання щодо прийняття додаткового рішення, їх неявка не перешкоджає розгляду питання по суті. У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,3 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У поданій до суду заяві відповідача зазначалося про намір подання доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката (договори, рахунки, довідки, квитанції, акти тощо) протягом п яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідачем у встановлені строки (27.02.2023 року) подано заяву щодо стягнення витрат на правничу допомогу із зазначенням доказів понесення таких витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Щодо суми гонорару та способу його визначення, то статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Верховний Суд роз`яснив, що за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Згідно ч. 4 ст. 27, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (Додаткова постанова Великої палати Верховного суду від 03 березня 2019 року по справі № 922/1163/18 Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 березня 2019 року по справі № 914/359/18, Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 липня 2019 року по справі № 911/1394/18, Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 жовтня 2019 року по справі № 5023/5587/12). Аналогічна за змістом позиція викладена у постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, відповідно до якої розмір винагороди за надання правової допомоги, що визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, якщо інше не зазначене у договорі. А тому, у разі, якщо договором із клієнтом визначено суму гонорару саме як фіксований гонорар, відповідна сторона не зобов`язана посилатись на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). У такому випадку обґрунтованість розміру витрат на оплату послуг адвоката визначається на підставі наявних доказів (Додаткова постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року по справі № 922/1897/18). При цьому, для вирішення питання про відшкодування вартості послуг адвоката від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17). Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Верховний Суд зазначив, що ця норма запроваджена для визначення розміру витрат, в той час як розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Як вбачається із матеріалів справи, інтереси відповідачки [PERSON] в суді представляла адвокат Керницька О.В., що діяла на підставі договору про надання правової допомоги №80 від 13 жовтня 2022 року, ордеру серії ВХ №1034907 від 21.10.2022 року, та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Як вбачається з договору про надання правової допомоги сторонами погоджений розрахунок розміру винагороди адвоката. Згідно додатку №1 до договору та акту №1 приймання-передачі правової допомоги від 23 лютого 2023 року відповідно до договору про надання правової допомоги від 13.10.2022 року, адвокатом надана замовнику [PERSON] правова допомога за договором, розмір гонорару складає 10\~000 грн. Відтак загальна сума витрат на професійну правничу допомогу понесених [PERSON] у зв`язку із розглядом вказаної справи складає 10 000 грн. Оскільки в задоволенні позову ДП «Хмельницьке» до [PERSON] було відмовлено в повному обсязі, то на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, яким передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача, то з позивача, ДП «Хмельницьке», слід стягнути на користь [PERSON] понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. Таким чином, суд вважає що слід ухвалити додаткове рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Ураховуючи зазначене,

Outcome: approved