Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 12.03.2021 року близько 13-50 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем „Mercedes-Benz 4140K", д.н.з. [NUMBER] напроти місцевої школи по вул. Київській в с. Ясногородка, Київської області, рухаючись в напрямку м. Києва, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „AUDI", д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку, від удару автомобіль „AUDI" здійснив зіткнення з автомобілем „BMW", д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п.12.1; 13.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Керуючи вказаним транспортним засобом, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ „КОМПАНІЯ МТД". Власником автомобіля „AUDI Q7", д.н.з. [NUMBER] була [PERSON] . Після ДТП позивач звернулась до АТ „Страхова група „ТАС" про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи. Проте відповідно до звіту №1594 від 19.05.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу „AUDI Q7", д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в результаті його пошкодження у ДТП складає 619 537 грн. 21 коп. Тому з відповідача на користь позивача просить стягнути різницю між розміром заподіяної шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням 491 037 грн. 21 коп. (619 537 грн. 21 коп. - 128 500 грн.), що включає вартість франшизи 1 500 грн. Оскільки відповідач зволікає і не сплачує вказаної матеріальної шкоди, тому в порядку ст.625 ЦК України на користь позивача необхідно стягнути 6 578 грн. 55 коп. 3%-річних та 17 186 грн. 30 коп. інфляційних втрат разом з 3 800 грн. вартості складання звіту, 7 391 грн. 37 коп. судового збору, 13 250 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, позивачу було завдано і моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., які також просить стягнути в судовому порядку. Представник відповідача ТОВ „КОМПАНІЯ МТД" Кобилецький В.В. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, назвавши його про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, а реально в тексті позову та його прохальній частини просить стягнути з відповідача на її користь вартість відновлювального ремонту, розмір якого встановлений звітом №1594 від 19.05.2021 року. При цьому зі змісту позову вбачається, що ремонт автомобіля позивачкою не здійснювався і доказів з цього приводу у неї немає. За таких обставин у задоволені частини позову про відшкодування матеріальної шкоди необхідно відмовити. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то позивач та її представник не надали доказів існування між сторонами по справі грошових зобов`язань. Також не обґрунтовано позивачем і розмір моральної шкоди. Крім того, вказаний автомобіль був придбаний позивачем з аукціону страхової компанії Usaa за 7 100 доларів США, що на момент придбання складало 176 329 грн. 92 коп. Таким чином, претендуючи на стягнення 619 537 грн. 21 коп., позивач фактично бажає не відшкодування збитків, а отримати „призові" в розмірі 443 207 грн. 29 коп. для придбання за вказані кошти ще два подібних автомобілі. Тому позов є безпідставний та необґрунтований. Представник 3-ї особи [PERSON] . Гарбазей Д.О. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, надавши пояснення аналогічні поясненням представника відповідача, додавши, що при огляді автомобіля позивача оцінювач [PERSON] не викликав представника відповідача і винуватця ДТП, а здійснив огляд за участю позивача зі спливом 17 днів від дати ДТП без будь-яких доказів, що він оглянув транспортний засіб саме з тими пошкодженнями, що були отримані під час ДТП 12.03.2021 року і не отримані інші пошкодження у період між 12.03.2021 року та 29.03.2021 року. Тобто звіт фіксує лише факт наявності певного переліку пошкоджень станом на 29.03.2021 року, але жодним чином не підтверджує факт, що саме такий обсяг пошкоджень був завданий 12.03.2021 року. Згідно акту огляду транспортного засобу №1594 передбачено заміну переднього бамперу, проте з наданих фото неможливо достеменно встановити необхідність саме заміни бамперу, а не його ремонт. Заслухавши представників сторін та 3-ї особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Автомобіль „AUDI Q7", д.н.з. [NUMBER] , 2015 року випуску, сірого кольору, належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 10.07.2020 року ДКП ТСЦ 8044/2020/2091679 (а.с.15-16). Автомобіль „Mercedes-Benz Actros 4140K", (загальний вантажний самоскид), д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, білого кольору належить на праві власності відповідачу ТОВ „КОМПАНІЯ МТД" на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 23.09.2014 року Центральним ДАІ 8001, про що свідчить його копія (а.с.17-18). У відповідності до ч.5, ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. П.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 1.03.2013 року за №4 зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як встановлено у судовому засіданні, 12.03.2021 року близько 13-50 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем „Mercedes-Benz 4140K", д.н.з. [NUMBER] напроти місцевої школи по вул. Київській в с. Ясногородка, Київської області, рухаючись в напрямку м. Києва, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „AUDI", д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку, від удару автомобіль „AUDI" здійснив зіткнення з автомобілем „BMW", д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п.12.1; 13.1 ПДР України. За змістом ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою судді Макарівського районного суду Київської області Тандир О.В. від 2.06.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.12-13). В подальшому дана постанова ним не оскаржувалась і зміст визнаний його представником у судовому засіданні. Описані вище обставини визнані у судовому засіданні учасниками справи, тому не доказуються в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Автомобіль „Mercedes-Benz 4140K", д.н.з. [NUMBER] на день ДТП був застрахований АТ „Страхова група „ТАС" відповідачем згідно полісу №АР/8011131 від 30.06.2020 року, за яким встановлено ліміт страхової відповідальності за заподіяну шкоду майну в розмірі 130 000 грн., при цьому розмір франшизи складає 1 500 грн. (а.с.19). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"статтею 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 цього Закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 Закону України №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачає ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами п.3, ч.1, ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Системний аналіз вказаних норм права, а також інших норм, пов`язаних з даними правовідносинами наголошує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 зазначеного Закону України, цей страховик набуває зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму, виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Як встановлено судом, АТ „Страхова група „ТАС" 16.06.2021 року сплатила позивачці [PERSON] 128 500 грн. страхового відшкодування (130 000 грн. ліміт страхової відповідальності - 1 500 грн. франшиза) (а.с.20). Вказані обставини підтвердив у судовому засіданні представник позивача. Як вбачається зі звіту №1594 від 29.03.2021 року „ПП [PERSON] ", здійсненого за заявою [PERSON] , матеріальна шкода, заподіяна автомобілю позивача, дорівнює 326 231 грн. 94 коп., вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 619 537 грн. 21 коп. (а.с.21-28). Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, але фактично в тексті позову та його прохальній частини просить стягнути з відповідача на її користь вартість відновлювального ремонту в сумі 491 037 грн. 21 коп. (619 537 грн. 21 коп. - 1 500 грн.), що встановлено звітом №1594 від 19.05.2021 року. Відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина колісного транспортного засобу (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092). Згідно п.1, ч.1, ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому - це або реальна вартість пошкодженого майна, або реальні витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність 3-ї особи [PERSON] , який на день ДТП керував автомобілем відповідача на законних підставах, в нанесені матеріальної шкоди позивачу [PERSON] знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а саме неправомірні його дії призвели до зіткнення вказаних автомобілів „Mercedes-Benz 4140K", д.н.з. [NUMBER] та „AUDI Q7", д.н.з. [NUMBER] , при цьому вини особи, яка керувала автомобілем позивача, в цьому зіткненні не було доведено суду, тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди необхідно задовольнити частково, в розмірі 197 731 грн. 94 коп. (326 231 грн. 94 коп. - 128 500 грн.), в задоволенні решти суми необхідно відмовити, так як позивач при розрахунку розміру матеріальної шкоди обрала зі звіту №1594 цифрове значення відновлювального ремонту її транспортного засобу, що не відповідає її позовній вимозі про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП. Крім того, представник відповідача не заперечував у судовому засіданні протиправність заволодіння транспортним засобом відповідача 3-ю особою [PERSON] та керування ним 12.03.2021 року і не спростував наявність між вказаними суб`єктами трудових відносин. Також підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 800 грн. вартості складання звіту, що знайшло своє документальне підтвердження (а.с.51). За змістом ч.2, ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням положення ч.2, ст.625 ЦК України не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 17 186 грн. 30 коп. інфляційних втрат та 6 578 грн. 55 коп. 3%-річних, оскільки вказана норма права не регулює дані правовідносини між сторонами по справі, так як позивач не є кредитором відповідача, а останній не є боржником перед позивачем у грошовому зобов`язанні, якого не існувало між ними. У відповідності до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки позивач отримала психологічні переживання та моральні страждання від значного пошкодження свого автомобіля в даному ДТП, що природньо зрозуміло, тому з відповідача на її користь підлягає стягненню 5 000 грн. моральної шкоди, в задоволенні решти суми необхідно відмовити, оскільки вона не ґрунтується на доказах по справі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 969 грн. 72 коп. судового збору, що є пропорційним розміром від задоволеної частини позову, та 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в задоволенні решти суми судових витрат необхідно відмовити.

Outcome: partial