Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

І.\~Стислий виклад\~позиції позивача\~та заперечень\~відповідачів. Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-15041-СГ від 19 липня 2017 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 6821287800:04:009:0007, що розташована за межами населених пунктів Старопісочнянської сільської ради Городоцького району Хмельницької області (на теперішній час за межами с.Стара Пісочна Городоцької ОТГ Хмельницького району); витребування у [PERSON] на користь Городоцької міської об`єднаної територіальної громади в особі Городоцької міської ради Хмельницької області земельну ділянку площею 2 га, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-15041-СГ від 19 липня 2017 року у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Старопісочнянської сільської ради Городоцького району Хмельницької області(на теперішній час за межами с.Стара Пісочна Городоцької ОТГ Хмельницького району); скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0021, припинивши право власності [PERSON] на цю земельну ділянку; скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821287800:04:009:0021; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права оренди ТОВ «Енселко Агро» на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0021, припинивши право оренди ТОВ «Енселко Агро» на цю земельну ділянку; стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Енселко Агро» на користь Хмельницької обласної прокуратури 12485 грн. судового збору, сплаченого за пред`явлення позову . \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~позовних вимог\~прокурор посилався\~на те,\~що [PERSON] на час отримання останньої земельної ділянки використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, а тому вищевказаний наказ підлягає визнанню недійсним. На підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 2017 року зазначену земельну ділянку [PERSON] продав [PERSON] . В подальшому [PERSON] об`єднав, а згодом здійснив поділ належних йому земельних ділянок, внаслідок якого утворено земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0021. Відновлення державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, на думку прокурра, є умовою захисту прав держави. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив задоволити. \~ \~ \~ \~Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також подала відзив, в якому проти задоволення позову заперечила. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , належним чином, у відповідності до вимог п.2 ч.7, п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подали, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник відповідача ТОВ «Енселко Агро» подала відзив на позов та заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. В судовому засіданні представник ТОВ «Енселко Агро» позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. ІІ.Обставини, встановлені в судовому засіданні. 25 січня 2017 року [PERSON] звернувся до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області з заявою про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2, 00 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області. В заяві зазначив, що право на безоплатну приватизацію за таким цільовим призначенням не використав (а.с. 56) Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 02 березня 2017 року № 22-3941-СГ [PERSON] надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2, 00 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 58). Згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 10 травня 2017 року № 22-8598-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , яка розташована за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,9498 га кадастровий номер 6825882000:02:029:0253 (а.с. 60). 12 травня 2017 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] (а.с.24-27). 21 березня 2017 року [PERSON] звернувся до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області з заявою про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2, 00 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Старопісочнянської сільської ради Городоцького району Хмельницької області. В заяві зазначив, що право на безоплатну приватизацію за таким цільовим призначенням не використав (а.с. 61). Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 21 квітня 2017 року № 22-7252-СГ [PERSON] надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Старопісочнянської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2, 00 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 63). Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 19 липня 2017 року № 22-15041-СГ затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , яка розташована за межами населених пунктів Стропісочнянської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер 6821287800:04:009:0007 (а.с. 65). 31 липня 2017 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] (а.с.28-30). 07 серпня 2017 року [PERSON] за договором купівлі-продажу відчужив спірну земельну ділянку на користь [PERSON] , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 21756480 (а.с.28-30). Отже, станом на 31 липня 2017 року (набуття у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 6821287800:04:009:0007) у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка з кадастровим номером 6825882000:02:029:0253, котра була йому надана безоплатно із земель державної власності, а, отже, він скористався своїм правом, передбаченим\~ст.116 ЗК України,\~повторно, з порушенням визначеного земельним законодавством порядку. Як вбачається з інформації Відділу у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 10-22-0.22-93/106-21 від 01 червня 2021 року, земельні ділянки, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 6821287800:04:009:0007, 22 лютого 2018 року об`єднані в земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0016 загальною площею 12 га. В подальшому шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6821287800:04:009:0016 утворені земельні ділянки з кадастровими номерами 6821287800:04:009:0019, 6821287800:04:009:0020, 6821287800:04:009:0021, 6821287800:04:009:0022. Межі земельної ділянки з кадастровим номером 6821287800:04:009:0007 знаходяться в межах координат новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 6821287800:04:009:0021, яка відповідає межам та координатам земельних ділянок 6821287800:04:009:0007 та 6821287800:04:009:0003 (а.с.67). Ці обставини підтверджуються також технічною документацією із земелеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок (а.с.68-115). 27 жовтня 2020 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0021 зареєстровано за [PERSON] ІІІ. Оцінка аргументів, викладених у позовній заяві прокурора щодо вимоги про визнання недійсним оспорюваного наказу, скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, скасування права оренди. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Стаття 80 ЗК України передбачає суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через\~органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності. Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Відповідно до пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2, 0 гектара. Згідно із частинами першою-четвертою статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] повторно скористався правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що суперечить приписам частини четвертої статті 116 ЗК України. Отже, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-15041 від 19 липня 2017 року спірна земельна ділянка безпідставно вибула із державної власності. З врахуванням викладеного, суд вважає, що зазначений наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, яким затверджено проєкт землеустрою та надано земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0007 у власність [PERSON] , котрий таке право вже використав, є незаконним. При цьому прокурор звернувся до суду з вимогою про визнання зазначеного наказу недійсним. Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили\~володіння\~нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає\~право володіння\~нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що набуття особою права володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зроблено висновок про те, що обрання позивачем неналежного (неефективного та/або неправомірного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Врахувавши наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що у спорі про витребування майна, вимога про визнання незаконним наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-15041-СГ від 19 липня 2017 року, скасування в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень\~ державної\~реєстрації права\~власності [PERSON] \~на земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~6821287800:04:009:0021\~з припиненням\~права власності\~ [PERSON] \~на цю\~земельну ділянку,\~скасування у\~Державному земельному\~кадастрі державної\~реєстрації цієї\~земельної ,\~скасування у\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень\~державної реєстрації\~права оренди\~ТОВ «Енселко\~Агро» на\~зазначену земельну\~ділянку з\~ \~припиненням права\~оренди ТОВ\~«Енселко Агро»\~ не є ефективним способом захисту, що є підставою для відмови в задоволенні цих вимог. IV. Оцінка аргументів, викладених у позовній заяві, щодо витребування спірної земельної ділянки. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма права передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Судом встановлено,\~що незаконним\~наказом ГУ\~Держгеокадастру у\~Хмельницькій області\~№ 22-15041-СГ\~від 19\~липня 2017\~року надано\~ земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~6821287800:04:009:0007\~для ведення\~особистого селянського\~господарства у\~власність [PERSON] \~,\~який раніше\~вже використав\~своє право\~на безоплатне\~отримання у\~власність земельної\~ділянки з\~таким цільовим\~призначенням,\~що свідчить\~про те,\~що ця\~ділянка вибула\~з володіння\~її власника\~-\~держави поза\~її волею.\~Враховуючи,\~що [PERSON] \~ набув право власності на цю земельну ділянку незаконно, він не мав права відчужувати її . Проте, [PERSON] за договором купівлі-продажу від 07 серпня 2017 року відчужив зазначену земельну ділянку [PERSON] . Шляхом об`єднання земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером6821287800:04:009:0007, утворено земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0016 загальною площею 12 га. В подальшому шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6821287800:04:009:0016 утворені земельні ділянки з кадастровими номерами 6821287800:04:009:0019, 6821287800:04:009:0020, 6821287800:04:009:0021, 6821287800:04:009:0022. 27 жовтня 2020 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0021 зареєстровано за [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що вказана земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника та може бути витребувана у [PERSON] як у добросовісного набувача. Враховуючи приписи частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України, [PERSON] не позбавлений можливості пред`явити до попереднього набувача спірної земельної ділянки позов про відшкодування збитків. V. Оцінка заяви представника ТОВ «Енселко Агро» про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Наявність встановлених законом строків позовної давності забезпечує юридичну визначеність у розгляді спірних правовідносин сторін та прийнятті законних судових рішень. Водночас, позовна давність застосовується лише після встановлення наявності підстав для задоволення позову . Велика Палата Верховного Суду неодноразово виловлювала висновок про те, що у спорі з декількома належними відповідачами, у яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 139) та від 29\~травня\~\~2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66). У даній справі прокурор пред`явив позов до ТОВ «Енселко Агро» про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права оренди ТОВ «Енселко Агро» на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0021 з припиненням права оренди ТОВ «Енселко Агро» на цю земельну ділянку. І саме відносно цих вимог ТОВ "Енселко Агро" може заявити суду про застосування позовної давності. Враховуючи, що в задоволенні вказаних позовних вимог прокурора відмовлено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання дотримання строку позовної давності. VІ. Розподіл судових витрат. Судові витрати відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: враховуючи задоволення позовних вимог в частині витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки, судовий збір за цю позовну вимогу на користь позивача слід стягнути з останнього.

Outcome: approved