Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що вона та її неповнолітній син [PERSON] є власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстровані крім неї та сина її мати [PERSON] , брат [PERSON] племінниця [PERSON] , та чоловік [PERSON] . Однак відповідачі по справі не проживають в даному будинку понад п`ятнадцять років, не сплачують комунальні платежі, участі в утриманні будинку не беруть, особистих речей в ньому не мають. Вважає, що відповідачі втратили право на користування зазначеним будинком, у зв`язку з тривало, понад один рік, без поважних причин відсутністю за місцем реєстрації, тому вона, як власник будинку змушена звернутися до суду із позовом про визнання їх такими, що втратили користування будинком, оскільки їх реєстрація створює їй перешкоди у здійсненні правом користуватися і розпоряджатися своїм майном. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2022 року головуючим суддею визначено Білецьку М.О. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2022 року головуючим суддею визначено Поворозника Д.Б. Позивач в судове засідання не прибула, однак її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Також у заяві зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не прибули, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст.\~247\~Цивільного процесуального\~кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, [PERSON] та її синові [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2999265959 від 12 лютого 2022 року та №299265958 від 12лютого 2022 року. Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають за адресою: [ADDRESS] у житловому будинку, зареєстровані, зокрема і відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] . Однак, як встановив суд, [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за вказаною адресою, що підтверджується, зокрема, актами встановлення місця проживання від 07 листопада 2018 року, 18 жовтня 2021 року, 21 січня 2022 року, 26 серпня 2022 року, в яких зазначено, що [PERSON] та [PERSON] в обстежуваній квартирі зареєстровані, однак не проживають. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частиною 1 ст.\~383\~Цивільного кодексу\~України та ст.\~150\~Житлового кодексу\~Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. В силу вимог ст.\~405\~Цивільного кодексу\~України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72\~Житлового кодексу\~Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує права позивача - як власника майна, яка вимушена сплачувати за утримання житлового будинку у більшому розмірі, фактично з урахуванням особи, яка не проживає у ньому. Наведені докази, які описано вище, в їх сукупності підтверджують, що, [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, що відповідно до ч. 2 ст.\~405\~Цивільного кодексу\~ України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі [PERSON] та [PERSON] суду не подали. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~133\~Цивільного процесуального\~кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. що підтверджується квитанцією ID № 3903-9075-5770-3513 від 28 вересня 2022 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з [PERSON] та [PERSON] , слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі по 496 гривень 20 копійок.

Outcome: approved