Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У березні 2021 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям 09.01.2021 р. квартири [ADDRESS] , в якому просила стягнути з відповідача на їх користь матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 98300 грн., моральних збитків-20000 грн. і понесених судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , відповідач є власником кв. [ADDRESS] у зазначеному будинку, що розташована поверхом вище. 09.01.2021 р. з квартири відповідача відбулось залиття гарячою водою квартири [PERSON] , про що складено комісією за участю представників дільниці № 44 КП «Жилкомсервіс» і представників організації, що обслуговує внутрішньо будинкову систему гарячого водопостачання акти, в яких зафіксовані також причини затоплення. Розмір заподіяних матеріальних збитків в сумі 98300 грн. Визначено звітом про оцінку матеріального збитку. Як стверджувала позивач, нещодавно перед залиттям вона завершила генеральний ремонт своєї квартири, близько місяця в оселі не було світла, замкнуло електричну проводку, зіпсовані продукти, які закуплені до новорічних свят, позивач змушена була спілкуватися з комунальними службами, знаходилась у пригніченому емоційному стані. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, направили клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно, належним чином , про причини неявки не сповістила, правом на подання відзиву на позов не скористалася. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.06.2010р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Губською В.А. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником кВ. [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 12.12.2020 р. приватним нотаріусом ХМНО Шуть О.Г. , є відповідач [PERSON] 09.01.2021 р. о 10год. 50 хв., з квартири [ADDRESS] , розташованої на 9 поверсі, відбулось залиття гарячою водою квартири позивача, розташованої на 8 поверсі, про що 12.01.2021 р. складено відповідний акт про залиття, аварію, яка трапилась на системі гарячого водопостачання. Комісією, до складу якої увійшли представники дільниці № 44 КП «Жилкомсервіс», а також організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи гарячого водопостачання встановлено, що через непридатність внаслідок тривалої експлуатації трубопроводу гарячого водопостачання стався порив на різьбовому з`єднанні в туалетній кімнаті. Порив усунено КП «ХТМ» та гаряче водопостачання відновлено. Мешканець [NUMBER] акт не підписав. Актом обстеження від 15.01.2021 р. встановлені наступні пошкодження в квартирі [ADDRESS] :наявні сухі сліди залиття на стелі та стінах в коридорі, в ванній кімнаті, кухні та кімнаті. Причина залиття відповідає зазначеній в акті про залиття. Розмір заподіяних збитків підтверджується звітом про оцінку матеріального збитку, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Згідно висновку, станом на 11.02.2021 р. вартість матеріального збитку, що нанесено залиттям гарячою водою власнику однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 98 300 грн. На підставі договору на виконання робіт по незалежній оцінці № 08/02-2021, акту здачі-прийняття від 15.02.2021 р. висновку суб`єкта оціночної діяльності, вартість проведеного дослідження становить 2500 грн., яка оплачена позивачем. Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Нормами статей 156,151,177 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримання вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир, а також наймачі, орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків згідно їх призначення, зобов`язані дбати про стан санітарно-технічних приладів, утримувати їх у належному стані, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинків, порушують умови проживання громадян. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За положеннями частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини. Актом залиття квартири позивача, аварії, яка трапилась на системі гарячого водопостачання від 12.01.2021 р., 15.01.2021 р. встановлені пошкодження квартири [ADDRESS] , а причина залиття гарячою водою квартири, а саме порив на різьбовому з`єднанні у зв`язку з непридатністю трубопровода гарячого водопостачання в туалетній кімнаті, що є порушення власниками квартири правил експлуатації внутрішньоквартирних систем постачання гарячої води. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 , передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Складений комісією дільниці № 44 КП «Жилкомсервіс» акт повністю відповідає вимогам Правил, а тому в силу статей 77,78 ЦПК України є належним і допустимим доказом. Відповідачами не надано доказів відсутності своєї вини у залитті квартири позивача гарячою водою, а також інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення майнової шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди [PERSON] обґрунтовувала тим, що залиття належної їй квартири завдало їй моральних страждань внаслідок пошкодження майна після зробленого ремонту квартири, спричинення незручностей, відсутності тривалий час світла, знищення деяких речей. Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного їй майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його майна, а також керується принципами співмірності, засадами розумності та справедливості, і вважає за необхідне стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, матеріали справи свідчать, що разом з позовом [PERSON] , на підтвердження витрат на правничу допомогу надано наступні документи: попередній розрахунок суми судових витрат, договір про надання правової допомоги від 22.02.2021 р., копія ордеру на надання правничої ( правової) допомоги, угода про суму гонорару з розрахунку : усної консультації та аналізу наявних доказів-500 грн., складання позовної заяви-6000 грн., складання відповіді на відзив, додаткових пояснень, клопотань, інших документів в межах доручення-500 грн. за сторінку, судове представництво у суді-500 грн. за одне засідання. Орієнтована сума витрат становить 9000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру. З матеріалів справи вбачається, що адвокатом складено позовну заяву та надана консультація, виходячи з доказів по справі. Такі послуги на підставі угоди оцінені у 6500 грн. В судових засіданнях представник позивача участі не приймала, відзиву, додаткових пояснень не складала. Отже, в межах вартості наданих правових послуг зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial