Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Адвокат Решетар Василь Васильович, який діє в інтрересах позивчаки [PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що шлюб між позивчачкою та відповідачем [PERSON] укладено та зареєстровано 01 листопада 2009 року у виконавчому комітеті Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 40. Рішенням Тячівського районного суду від 27 вересня 2022 року ухваленим у справі №307/1683/22, шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , які проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні, про що свідчить акт матеріально-побутових умов життя гр. [PERSON] , складений депутатом Вільховецької сільської ради Ферима М.М. Предстаник зазначає, що при обстеженні виявлено, що матеріально - побутові умови проживання сім`ї, задовільні. Обґрунтовуючи, наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів представник позивачки зазначає, що відповідач офіційно не працевлаштований, періодично виїздить на заробітки. Аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам не проводиться, інших неповнолітніх дітей він немає, батьки на його утриманні не перебувають. Таким чином, вважає, що дітям в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку на що спроможний відповідач. На підставі викладеного, просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з [PERSON] , на користь позвичаки аліменти в розмірі по 2500 гривень щомісячно на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення ними повноліття. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.01.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Решетар В.В., будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. 27.02.2023 року від представника позивачки - адвоката Решетар В.В. до канцелярії суду надійшла заява в якій просить розглянути у справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується результатом відстеження рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором за №9050001556142, в судове засідання не з`явився та про причини неявки, суду не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно п.5 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що надані позивачкою до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2009 року, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 40. Рішенням Тячівського районного суду від 27 вересня 2022 року ухваленим у справі № 307/1683/22, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.10.2011 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.07.2014, що видані виконкомом Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, батьками в свідоцтвах про народження дітей значаться сторони. (а.с. 10-11). Діти, [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні і вихованні у позивачки, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов життя гр. [PERSON] , складений депутатом Вільховецької сільської ради Ферима М.М. (а.с. 13). Таким чином позивачці належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї позивачки вбачається, що вона розлучена та проживає разом з двома малолітніми дітьми. Позивачка має середню освіта та працює сезонною робітницею, діти повністю знаходяться на її утриманні та вихованні. Батько не проживає з дітьми з 2022 року та жодної участі у їх вихованні та матеріальному забезпеченні, не приймає. Сім`я потребує матеріальної допомоги (а.с. 13). Таким чином під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дітьми. Належну матеріальну допомогу на їхнє утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дітей зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивачки, з якою вони проживають. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2833 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання спільних дітей, суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд за дітьми, вік неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність відомостей про наявність у нього постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, відсутність у нього на утриманні інших утриманців, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання неповнолітніх дітей\~ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~2500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей мінімальним та найнеобхіднішим. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 гривень судового збору. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved