Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

В провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним. В обґрунтування позову позивач зазначає, що позивач, на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015 року №15450, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 1373000,00 грн. Але, всупереч вищезазначеному, відповідач теж вважає себе власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2015 року №821, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О. [PERSON] виступив продавцем квартири, яку набув на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П. 17.02.2007 №1713, дарувальником, у якому виступив попередній власник квартири [PERSON] . Позивач вважає договір дарування нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчувався, [PERSON] договір не підписував і не укладав, квартиру не дарував, а [PERSON] не мав наміру отримувати квартиру в дар. Договір купівлі-продажу від 16.06.2015 №821, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О. підлягає визнанню судом недійсним, оскільки він був укладений на підставі нікчемного договору дарування і з порушенням вимог, встановлених ст. 203 ЦК України. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.06.2015 №821, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І. від 14.02.2018, позовну заяву залишено без руху. 20.03.2018 на адресу суду надійшла заява з матеріалами позовної заяви про усунення недоліків. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І. від 30.03.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 04.07.2018 надійшла заява від представника позивача про забезпечення позову та клопотання про відстрочення судових витрат або звільнення від їх оплати. 04.07.2018 надійшла заява від представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.06.2015 №821, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О. та договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18.05.2017 №780, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Миргородською Н.Г. Витребувати у [PERSON] у власність [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартири [ADDRESS] , визнавши на неї за [PERSON] право приватної власності. 04.07.2018 надійшло клопотання від представника позивача про залучення співвідповідача і третіх осіб. 04.07.2018 надійшла заява від представника позивача про забезпечення доказів. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І. від 26.07.2018 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , зареєстрованої за [PERSON] , реєстраційний номер нерухомого майна:638379880000. 03.10.2018 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] заперечує у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що квартира [ADDRESS] ніколи не вибувала з володіння позивача [PERSON] у незаконний спосіб чи у спосіб, передбачений ч. 1 ст. 388 ЦК України, а позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набували право власності на квартиру у законний спосіб, на підставі законних правочинів та судових рішень, які набрали законної сили. [PERSON] на законних підставах та в законний спосіб продав 18.05.2017 вищезазначену квартиру [PERSON] , яка на даний час являється законним власником даної квартири. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2019, в зв`язку з відстороненням судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] від посади, цивільну справу передано судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] . Ухвалою судді від 01.02.2019 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.07.2020 витребувано у приватного нотаріуса КМНО Миргородської Н.Г. належним чином завірені копії договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18.05.2017 №780, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та всіх документів, на підставі яких він був посвідчений та договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 18.05.2017 № 786, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та всіх документів, на підставі яких він був посвідчений. Ухвалою суду від 01.07.2020 [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі № 757/67713/17-ц за позовом [PERSON] в інтересах якого діє представник [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Тетяни Олексіївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородської Н. Г., [PERSON] про визнання договору недійсним. 22.09.2020 на виконання ухвали суду, приватний нотаріус КМНО Миргородська Н.Г. надіслала на адресу суду витребувані документи. Ухвалою від 23.11.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новицька Т.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Н.Г., [PERSON] про визнання договору недійсним - залишено без розгляду. 23.11.2020 надійшла заява від представника позивача про витребування доказів. Постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2021 ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2020 про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.03.2021, цивільну справу передано судді Печерського районного суду м. Києва Новаку Р.В. для продовження розгляду. 02.06.2021 надійшов відзив від відповідача [PERSON] , в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. 03.09.2021 подана заява про відвід судді. Ухвалою суду від 03.09.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді. Ухвалою суду від 11.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. Від третьої особи - приватного нотаріуса КМНО Новицької Т.О., надійшла заява про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних матеріалів. Інші треті особи до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили. Врахувавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015 №15450, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] на суму 1373000,00 грн. Разом з тим, відповідач [PERSON] теж вважає себе власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2015 №821, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О., в якому [PERSON] виступив продавцем квартири, яку набув на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П. 17.02.2007 №1713, дарувальником у якому виступив попередній власник квартири [PERSON] . Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин. Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем, та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. За п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2016, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2018, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тарнавська Світлана Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання права власності на нерухоме майно - задоволено частково, витребувано у [PERSON] у власність [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 121,4 кв.м., житловою площею 79 кв.м. З рішення суду, яке набрало законної сили та не оспорюється учасниками справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2015. Відомості про право власності на це майно було внесено до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно 16.06.2015. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2015, право власності на спірну квартиру зареєстровано 26.10.2015 за [PERSON] на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/1733/15-ц від 07.10.2015 про затвердження мирової угоди. Разом з тим, у рішенні встановлено, що відповідно до довідки Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2015, жодного рішення суддями Печерського районного суду м. Києва за результатами розгляду цивільної справи 757/1733/15-ц не ухвалювалось. Справа № 757/1733/15 зареєстрована як справа, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які давали б підстави для висновку про наявність у позивача права власності на спірну квартиру, не надано. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребувано у добросовісного набувача. ЦК України передбачені засади захисту права власності або законного права користування особою відповідним майном. Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна. ЦК України передбачені як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом ст. 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. В судовому засіданні встановлено, що з 18.05.2017 відповідач [PERSON] являється власником та добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] та має право власності на зазначену квартиру, яке зареєстроване у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] придбала квартиру за нотаріально посвідченим, відплатним договором, у законний спосіб та у законного власника [PERSON] , право власності якого було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач [PERSON] не являється власником квартири [ADDRESS] та ніколи ним не являвся, що підтверджується рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2016, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 16.06.2015, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , та договір купівлі-продажу квартири від 18.05.2017, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , являються належними, відплатними правочинами, які були нотаріально посвідчені відповідно до норм чинного законодавства, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та які були спрямовані на настання реальних наслідків щодо купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ця норма пов`язує право на звернення до суду із захистом прав, свобод чи інтересів саме особи, яка звернулась до суду. З огляду те, як встановлено дослідженими матеріалами справи, що [PERSON] не являється стороною договорів купівлі-продажу квартири від 16.06.2015 та 18.05.2017, в зв`язку з чим жодних законних прав чи свобод у разі настання правочинів недійсним в нього не виникає, а тому не має права вимагати встановлення нікчемності цього правочину. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу квартири від 16.06.2015 та 18.05.2017 є недійсними на підставі того факту, що попередній договір дарування між [PERSON] та [PERSON] від 17.02.2007 являється нікчемним, бо не посвідчувався нотаріально і взагалі не укладався між [PERSON] та [PERSON] , не може бути прийнято судом до уваги, оскільки в ході судового розгляду справи ані позивач, ані його представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження вищесказаного та дане твердження не узгоджується наявними матеріалами справи, які були досліджені судом. Договір дарування від 17.02.2007, укладений між [PERSON] та [PERSON] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П., за №1713, здійснений на нотаріальному бланку суворої звітності, серії ВЕЕ №451856, який видавався приватному нотаріусу КМНО Федоришину О.П. та був використаний нотаріусом Федоришиним О.П. 17.02.2007 на посвідчення договору відчуження майна (дарування), що свідчить про безпідставність заяв позивача щодо його не нотаріального оформлення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed