Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

У липні 2022 року позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просили стягнутий із останньої витрати, понесені на будівництво та ремонт садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 587467, 00 грн. та судові витрати, які складаються із судового збору, витрат на експертизу та правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що відповідачка у справі є рідною матір`ю позивача [PERSON] . Вона перебувала у шлюбі із [PERSON] (батьком позивача), якому на праві приватної власності була передана земельна ділянка для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS] . На зазначеній ділянці позивачі разом із [PERSON] розпочали будівництво садового будинку. До 2002 р. були фактично зведені стіни та перекриття даху будиночка. Починаючи з 2002 р. будівництвом займались тільки позивачі ( [PERSON] , [PERSON] ) за власні кошти, відповідно до домовленостей із [PERSON] та відповідачкою. На виконання домовленостей з батьками, [PERSON] 28.06.2002 був укладений договір підряду на роботи будівництва та ремонту дачного будинку. Роботи були виконані в повному обсязі згідно договору підряду. Крім того, позивачами також була встановлена огорожа та побудований колодязь. Так як позивачі, є подружжям, в будівництво та ремонт будинку ми вкладали спільні, сімейні кошти. В 2008 р. батько [PERSON] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина. Відповідачка від своєї частки на спадщину відмовилась на користь позивача [PERSON] .. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 будівлі, які на ній знаходяться, позивач-2 не отримав, оскільки покладався на існуючі домовленості з батьками про те, що цим будинком буде користуватись сім`я позивачів, а після смерті відповідачки будинок мав залишитись у сім`ї позивачів. Позивачі не мали сумнівів про виконання існуючих домовленостей, оскільки на цей період часу між сторонами склалися дружні, родинні стосунки, а відповідачка неодноразово стверджувала про те, що все майно буде передано [PERSON] . В подальшому, у серпні 2019 р. відповідачка познайомилась з [PERSON] , 1935 р.н., вона перейшла до нього жити, а 24.11.2020 між ними був укладений шлюб. Під тиском свого чоловіка [PERSON] , відповідачка без відома поизвачів, в порушення існуючих домовленостей, 30.01.2020 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку з [PERSON] , який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в реєстрі за №108. Вважають, що права позивачів були порушені після продажу садового будинку, а також враховуючи те, що вони понесли значні витрати на будівництво і ремонт будинку та мають право на відшкодування їх вартості. 12.08.2022 року ухвалою судді накладено арештна нерухоме майно, а саме частину квартири [ADDRESS] . 15.09.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. 02.11.2022 року на адресу суду від представниці відповідачки [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у позовних вимогах у повному обсязі оскільки він є необґрунтованим та не підтверджується належними доказами. 16.11.2022 року на адресу суду від представника позивачів [PERSON] надійшла відповідь на відзив. 05.12.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні сторона позивачів просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідача та її представниця просила позовні вимоги залишити без задоволення. Судом були допитані свідки. Свідок [PERSON] надав покази, в яких вказав, що позивачі є працівниками фірми ТОВ «Аполо», знає відповідачку як матір позивача [PERSON] , Договір підряду за 2002 рік не зберігся. Свідок [PERSON] також зазначив, що є працівником ТОВ «Аполо», про договір підряду нічого не знає, особисто не був присутнім при передачі коштів. Він надав транспорт для проведення будівельних робіт. На той час у будинку ніхто не проживав, позивачка робила там ремонт. Свідок [PERSON] працює столяром ТОВ «Аполо», виконував роботи встановлював вікна, двері. Працював декілька днів. Ніби то бачив жінку на городі [PERSON] . Роботами керував [PERSON] , зі слів позивачка це була їхня дача. Фінансовими нюансами не цікавився. Свідок [PERSON] працював у ТОВ «Аполо» у період з 1997 по 2013-2015 рр. зазначив, що їм робили замовлення, які вони виготовляли продукцію, безпосередньо вікна для [PERSON] . Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною матір`ю позивача у справі [PERSON] . Вона перебувала у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.1963. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 10.01.1999 серії ІІІ-КВ №004654 сім`ї батька була передана земельна ділянка площею 0,042 га за адресою: [ADDRESS] для ведення садівництва. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2215. Як стверджують позивачі, на зазначеній ділянці [PERSON] разом із позивачами було розпочато будівництво садового будиночку. До 2002 р. були фактично зведені стіни та перекриття даху будиночка. Починаючи з 2002 р. будівництвом займались тільки позивачі ( [PERSON] , [PERSON] ) за власні кошти, відповідно до домовленостей з батьком та матір`ю позивача-2. На виконання домовленостей з батьками, [PERSON] 28.06.2002 був укладений договір підряду №10/07 із ТОВ «АПОЛЛО» на роботи будівництва та ремонту дачного будинку за адресою: [ADDRESS] . Вартість робіт на час укладання договору становила 174566,40 грн. Роботи були виконані в повному обсязі згідно договору підряду. Крім того, позивачами також була встановлена огорожа та побудований колодязь. Так як позивачі, є подружжям, в будівництво та ремонт будинку вкладали спільні, сімейні кошти. Перерахунок виконаних робіт, вказаний в локальному кошторисі №2-1-1, в актах приймання виконаних робіт, в довідці про вартість виконаних підрядних робіт, у відомості ресурсів до локального кошторису №2-1-1. В 2008 р. батько [PERSON] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входила 1/2 частина квартири [ADDRESS] та земельна ділянка за вищезазначеною адресою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 29.09.2009 серії ВМІ №217195, посвідчене державним нотаріусом Десятої Київської нотаріальної контори, [PERSON] отримав у власність в порядку спадкування 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Від своєї частки на спадщину відповідачка відмовилась на користь сина [PERSON] . В подальшому 25.02.2020 [PERSON] подарував успадковану 1/2 частину вказаної квартири своїй дочці [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 будівлі, які на ній знаходяться, позивач-2 не отримав, оскільки покладався на існуючі домовленості з батьками про те, що цим будинком буде користуватись сім`я позивачів, а після смерті відповідачки будинок мав залишитись у сім`ї позивачів. Як зазначено у позовній заяві, позивачі не мали сумнівів про виконання існуючих домовленостей, оскільки на цей період часу між сторонами склалися дружні, родинні стосунки, а відповідачка неодноразово стверджувала про те, що все майно буде передано [PERSON] . Позивачі вважають, що оскільки [PERSON] прийняв у спадок частину спадщини, він фактично прийняв всю спадщину, яка в тому числі включає 1/2 земельної ділянки та 1/2 частину будівель. 13.01.2014 дачний будинок був зареєстрований на відповідачку [PERSON] . В подальшому, у серпні 2019 р. відповідачка познайомилась с [PERSON] , 1935 р.н., вона перейшла до нього жити, а 24.11.2020 між ними був укладений шлюб. Позивачі також зазначили, що відповідачка страждає на серйозні психічні захворювання. 30.01.2020 відповідачка [PERSON] уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку з [PERSON] , який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в реєстрі за №108. Позивачам про укладений договір стало відомо в лютому 2020 року. Позивачі вважають, що їх права були порушені після продажу садового будинку, а також враховуючи те, що вони понесли значні витрати на будівництво і ремонт будинку то мають право на відшкодування їх вартості. Суд не погоджується із такою позицією позивачів з огляд на наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність фактів, що обґрунтовують вимоги Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію про предмет доказування. В свою чергу , предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимого або заперечень. Матеріали позову не місять доказів будівництва позивачами до 2002 року за власні кошти стін та перекриття даху будинку, оскільки спірний договір підряду укладено [PERSON] 28 червня 2002 року. Позов не містить будь-яких документальних підтверджень наявності домовленостей між позивачами та відповідачем. Так, з договору підряду від 28 червня 2002 року вбачається, що він укладений [PERSON] . Однак, умови договору та його зміст не містять умов, що він укладений в інтересах [PERSON] або/та за її згоди. Тобто, [PERSON] без волевиявлення власника земельної ділянки та будинку уклала договір підряду, в той час як власник не погоджував його вартість, кошторисну документацію та вартість будівельних робіт. При цьому, позивачі стверджують, що укладанню договору передували попередні домовленості з відповідачем. В той же час, позивачі у позові просять стягнути з відповідачки витрати, понесені на будівництво та ремонт. Відшкодування витрат на ремонт по своїй суті є позадоговірними відносинами і виключає наявність домовленостей. Договір підряду, відомості ресурсів до локального кошторису, довідка про вартість виконаних підрядних робіт, надані позивачами не містять ідентифікацію об`єкта будівництва, тобто, визначити щодо якого об`єкту укладався договір підряду неможливо, оскільки у документах лише зазначено - дачний будинок за адресою СТ «Сувенір» с. Підгірці. В той же час, відповідно до довідки №4 від 22.09.2013 року, виданої головою правління СТ «Сувенір» будинок має чіткі територіальні межі і ідентифікується під номером [ADDRESS] , загальною площею 84,4 кв.м , розташований в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, власником будинку є [PERSON] . Одночасно, у довідці зазначено, що дачний будинок був побудований господарчим способом у 1987 році, що спростовує твердження позивачів, що до 2002 року будівництво будинку здійснювали вони. Позивачі у позові стверджують, що факт виконання ними будівельних робіт можуть підтвердити свідки. Однак, реальність здійснення будь-якої господарської операції підтверджується первинними документами. В даному випадку реальність здійснення такої господарської операції як ремонт і будівництво згідно договору підряду повинні підтверджуватись актами приймання робіт, накладними, які можуть підтвердити витрати підрядника на придбання матеріалів, обладнання, банківськими виписками, платіжними дорученнями, оборотно-сальдовими відомостями. При цьому, кошторис, квитанції до прибуткового касового ордеру, договір підряду не є належними доказам, що підтверджують здійснення ремонту та будівництва. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування витрат на будівництво та ремонт у розмірі 587 467, 00 гривень. Як свідчить договір підряду від 28 червня 2002 року ціна договору становить 174 566, 40 грн. Вартість робіт, зазначена у договорі як фактична вартість робіт згідно даних будівельно-технічної експертизи не є тотожними за своїм змістом. Так, результати експертизи лише визначають вартість робіт з ремонту за цінами на дату її проведення, а не фактичні витрати понесені позивачами. З огляду на викладене, висновок експерта не підтверджує фактичних витрат позивачів на проведення ремонту та будівництва у 2002 році на суму у розмірі 587 467, 00 гривень і не породжує жодних юридичних наслідків для учасників справи. Відповідно до ст. 110 ЦПК висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Суд не надає оцінку доводам позивачів про спадкування частини всього майна, оскільки підставою позову зазначено відшкодування витрат на будівництво. Твердження позивачів, про те, що відповідачка страждає на серйозні психічні захворювання і в порушення існуючих домовленостей 30.01.2020 року уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, що призвело до понесення ними збитків у зв`язку з ремонтом спростовується наступним. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року у справі № 755/4166/20 [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про визнання відповідачки недієздатною. Таким чином, посилання позивачів на медичну документацію Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 18.03.2021 року є безпідставним. При цьому, уклавши договір купівлі - продажу нерухомого майна, відповідачка не порушувала жодних домовленостей та законодавства, а лише розпорядилася належним їй на праві власності майном. Так, відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник, користується, володіє та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечить закону. Крім того, вимоги до правочинів та підстави визнання їх недійсними визначені у главі 16 ЦК України. Як свідчить надана позивачами копія договору купівлі - продажу від 13 січня 2020 року земельної ділянки та садового будинку він вчинений відповідачкою, яка діяла добровільно і перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміла значення своїх дій, попередньо ознайомлена з приписами цивільного законодавства України про що зазначено у преамбулі договору. Щодо заяви відповідачки про позовну давність, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.256-257 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього (наприклад,\~постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Суд приходить до висновку, що позивачами не доведено факт порушення їх цивільних прав з боку відповідача, а тому відмовляє у позовних вимогах по суті. Заходи забезпечення позову, вжиті судом, повинні бути скасовані із набранням судовим рішенням законної чинності відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем в зв`язку із відмовою в позові.

Outcome: dismissed