Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши , що з 01.05.2021 року позивача було переведено на посаду заступника начальника відділу складського господарства та експедиторської діяльності Управління закупівель Державного підприємства "Завод 410 ЦА" згідно наказу № 224/о від 29.04.2021 року. З 24 березня 2022 року по день звільнення позивач не працював у відповідача через призупинення дії трудового договору. 26.08.2022 року позивач був звільнений із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 267/о від 25.08.2022 року. Відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 16715, 91 грн. за лютий 2022 року, 7093,33 грн. - за березень 2022 р., 68166,6 грн. - за серпень 2022 р., а всього 91975,84 грн.. Середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала 75259,93 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту працевлаштування пройшло 6 робочих днів (з 27.08.2022 року по 05.09.2022 включно) з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який складає 10501,38 грн. Крім того, чинним законодавством передбачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача 91975,84 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 10501,38 грн. середнього заробітку за час затримки в розрахунку, компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 1011,73 грн. та 3000 грн. моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому просить про зменшення суми заявлених вимог по нарахованій (без вирахування податків) заробітній платі на 23 809,24 грн. та заперечує проти позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди посилаючись на те, що з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Наразі режим воєнного стану в Україні триває. У зв`язку з тим, що періодично бойові дії та ракетні атаки відбуваються на території, де знаходиться підприємство, враховуючи відсутність можливості виконувати свої посадові обов`язки у дистанційному режимі наказом підприємства №46 від 24.03.2022 року призупинено дію трудових договорів з 24.03.2022 року з переважною більшістю працівників ДП "Завод 410 ЦА" до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. Листом від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 ТПП України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). За таких обставин, затримка розрахунку при звільненні з позивачем триває не з вини роботодавця (відповідача), внаслідок ведення бойових дій, а отже у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просять відмовити, а стягнення моральної шкоди вважає безпідставним. Доказів направлення відзиву позивачеві відповідачем не подано. Відповідь на відзив позивачем не подано, факт отримання від відповідача частини розрахункових коштів не підтверджено. Дослідивши письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір в сфері трудових правовідносин з приводу невиплати розрахункових коштів при звільненні працівника, який регулюється нормами трудового законодавства. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ст.117 КЗпП України). Позивач до 26.08.2022 року працював на підприємстві відповідача. Ці обставини підтверджені такими доказами, як копія трудової книжки з внесеними до неї записами про наказ №278/о від 19.12.2018 року, наказ №271/0 від 15.05.2019 р., наказ № 52/о від 31.01.2020 р., наказ №224/о від 29.04.2021 р. та наказ №267/о від 26.08.2022 року. У поданому відзиві відповідач зазначив про добровільне часткове погашення заборгованості перед позивачем в сумі 23809,24 грн., однак додані до відзиву матеріали (копії платіжних доручено, витяги з відомостей) не дають суду можливості впевнитись в тому, що вказані кошти позивачеві дійсно були перераховані, вказаний факт позивачем не підтверджено. Згідно копії довідки про нарахований дохід та утриманий податок відповідачем було нараховано позивачу, але не виплачена заробітна плата за лютий, березень та серпень, всього у сумі 91975,84 грн.. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 91975, 84 грн. . Сума визначається без вирахування податків та обов`язкових платежів (зборів), сплата яких є обов`язком роботодавця або працівника. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення до моменту працевлаштування, а саме 6 робочих днів (з 27.08.2022 р. по 05.09.2022 р. включно) в сумі 10501,38 грн.. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Наразі режим воєнного стану в Україні триває. У зв`язку з тим, що періодично бойові дії та ракетні атаки відбуваються на території, де знаходиться підприємство, враховуючи відсутність можливості виконувати свої посадові обов`язки у дистанційному режимі наказом підприємства №46 від 24.03.2022 року призупинено дію трудових договорів з 24.03.2022 року з переважною більшістю працівників ДП "Завод 410 ЦА" до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. Листом від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). За таких обставин, затримка розрахунку при звільненні з позивачем триває не з вини роботодавця (відповідача), внаслідок ведення бойових дій. Враховуючи вищевказані обставини, суд не вбачає вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з позивачем, тому в стягненні середньмісяцного заробітку за час затримки проведення розрахунку відмовляє. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт спричиненння моральної шкоди позивачем не обгрунтовано та не підтверджено, тому заявлена вимог задоволенню не підлягає. Розмір компенсації втраченого доходу та судових витрат за правничу допомогу відповідачем не оспорено. За вище вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial