Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У грудні 2022 з позовною заявою до суду звернувся [PERSON] який просив стягнути з [PERSON] на свою користь борг в розмірі 4000 доларів США, що еквівалентно 146 274 гривні, згідно курсу НБУ, станом на момент подачі позовної заяви, проценти за користуванням наданих коштів в сумі 2205 доларів США 32 центи, що еквівалентно 80 645 гривень 46 копійок, згідно курсу НБУ. Мотивував заявлені вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] уклали усний договір строкової позики. Згідно даного договору позивач надав відповідачу кошти у сумі 4000 дол. США, які зобов`язався у встановлений термін повернути. На підтвердження договору [PERSON] надав письмову розписку. Також сторони усно погодили, що відповідач повинен сплатити 5% від суми, яка збільшується кожного місяця на 5% від суми, що утворилася. У встановлений термін борг [PERSON] не повернув, що і стало причиною звернення до суду із позовом. Ухвалою суду від 17.01.2023 провадження у справі відкрито та вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] надав розписку [PERSON] в тому, що він отримав від позивача у борг гроші у сумі 4000 доларів США. Зобов`язався повернути позику в строк до 30.05.2022, зазначивши, що розписка написана власноручно 16.02.2022 року. До матеріалів справи також додано диск із звукозаписом та копії переписки із додатку телеграм, які не відповідають вимогам ст. 100 ЦПК України. Суд не бере їх до уваги. Крім того позивач не надав доказів про те, що отримав згоду співрозмовника на проведення аудіозапису, осоьу співрозхмовника не встановлено. Отже, згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку встановленого законом. Згідно наданих доказів, суд встановив факт отримання [PERSON] у [PERSON] 4000 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.05.2022 року. Будь-яких доказів належних і достовірних доказів домовленості сторін про обов`язок відповідача сплачувати позивачу проценти за користування кредимтом позивач не надав. Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти отримані у позику в сумі 4000 доларів США у встановлений строк не повернуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній згідно розписки від 16.02.2022, що еквівалентно 146 274 гривні, згідно курсу НБУ, станом на момент подачі позовної заяви. В задоволенні решти позовних вимог суд вважає слід відмовити з огляду на те, що стороною позивача не надано достатніх доказів та з розписки не випливає, що між сторонами існувала домовленість, що відповідач повинен сплатити 5% від суми, яка збільшується кожного місяця на 5% від суми, що утворилася. Частиною 2 статті 625 ЦПК УКраїни передбаченор, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Про те позивач таких виог у позові не висував. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, які той поніс пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 9198 грн, що складається із судового збору 1462,74 грн та 7735,30 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial