Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

24.12.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Департамент служб у справах дітей ХМР, [PERSON] , [PERSON] , в якій позивачка просить: - позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ; - встановити опіку над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , призначивши її опікуном; - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; - стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. В обгрунтування позовних вимог посилаються на наступне. Позивач є бабусею [PERSON] , [INFO] . Батьками неповнолітньої [PERSON] є донька позивача - [PERSON] та [PERSON] , тобто відповідачі по справі. З червня 2014 року відповідачі покинули на позивача свою неповнолітню доньку, та з цього часу не займаються вихованням дитини, не цікавляться її розвитком, не надають жодної матеріальної допомоги, та взагалі не телефонують своїй дитині. За вказаних обставин, на теперішній час, виникла нагальна потреба, та існують всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав та призначення опікуном позивача для її онуки у зв`язку з тим, що в житті дитини постійно виникає потреба надання до школи батьківської згоди з різних питань, які позивач як бабуся дитини формально позбавлена цього права, хоча фактично виховує онуку. Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.09.2008, та має повнолітнього сина [PERSON] (треті особи по справі). У вказаній родині також мешкає та виховується неповнолітня [PERSON] . Позивачу на праві власності належить 2/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , в якому є всі умови для проживання дитини. Згідно медичних висновків, довідок нарколога та психіатра члени сім`ї позивача та сама позивачка є здоровими, протипоказань для призначення опікуном позивача не існує, до кримінальної відповідальності позивач не притягувалась, має постійний дохід, є ФОП, та перебуває на обліку потенційних кандидатів в опіку. Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, в системі «Електронний суд» спрямувала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, та просила задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило, відповідач [PERSON] повідомлявся судом також на сайті Судова влада України. Представник третьої особи ДССД ХМР в судове засідання не з`явився, повідомлявся в установленому законом порядку, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування, та позовні вимоги підтримав. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача, та за наявними в справі доказами. 24.12.2021 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. 04.01.2022 судом здійснено електронні запити з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування позивача та відповідачів, відповіді на які надано до суду - 04.01.2022. Ухвалою судді від 07.02.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження, та постановлено здійснювати виклик відповідача [PERSON] також через офіційний сайт Судової влади України. Ухвалою суду від 13.12.2022 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 07.03.2023 постановлено проводити заочний розгляд справи за вказаною позовною заявою. Судом встановлено, що позивач є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач перебуває з зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.09.2008 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідачі мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач разом зі своєю родиною, та неповнолітньою [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] частка з якого належить на праві власності позивачу по справі. Дитина знаходиться під наглядом позивача, яка опікується нею, позивач є ФОП, дитина навчається в ЗОШ №120. Позивач разом зі своєю сім`єю мають задовільний стан здоров`я, на психіатричному та наркотичному обліках не перебувають, до кримінальної відповідальності не притягувались. Дитина також має задовільний стан здоров`я. Позивачем були створені для дитини належні умови для розвитку та проживання, що підтверджується наданим до суду актом обстеження умов проживання. Натомість відповідачі своєю дитиною не цікавляться, не піклуються про неї, та проживають з нею окремо. Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку від 30.09.2022 № 186, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дитини, не забезпечують її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкуються з донькою у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконують свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, що не спростовано відповідачами у повному обсязі. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей від 06.10.2022 №03-22/727/-22, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити опіку над малолітньою [PERSON]. , [INFO] , та призначити позивача її опікуном. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач є бабусею [PERSON] , 2008 року народження. Згідно ст. 55 Цивільного кодексу України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч. 2, 3, 4 ст.63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Позивач за станом свого здоров`я та матеріальним становищем в змозі виконувати обов`язки опікуна, має можливість і бажає реально виконувати обов`язки опікуна, а тому враховуючи висновки органу опіки та піклування, та те, що суд не може вийти за межі позовних вимог, оскільки на час розгляду справи дитина досягла 16-років, тому суд вважає заявлені позовні вимоги в частині встановлення опіки та призначення опікуна обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині позову. Статтею 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд враховує, те, що відповідачі є працездатними, інших аліментних зобов`язань не мають, зі стану здоров`я та матеріального становища платників аліментів, які фізично здорові, здатні працювати та отримувати доходи, інших обставин, що мають істотне значення не встановлено, а тому за таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення аліментів з відповідачів на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з кожного від всіх видів доходів, але не менше ніж 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі по 908 грн. з кожного за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, та встановлення опіки. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн. з кожного за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved