Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

24 жовтня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини сторін сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30% від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину, а тому оскільки відповідач є працездатним, здоровим, має постійну роботу, інших утриманців не має, між сторонами наразі триває судовий процес з розірвання шлюбу позивач просила суд з метою забезпечення належного рівня матеріального утримання спільної дитини сторін задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши про те, що батько після фактичного припинення шлюбних відносин із позивачем з жовтня 2022 року щомісяця надсилає позивачу на її банківський рахунок грошові кошти на утримання спільної дитини сторін в розмірі, що суттєво перевищує визначений законом прожитковий мінімум для дитини. Аналогічні пояснення викладено у поданому відповідачем відзиві на позов. Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 20 квітня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Дані обставини підтверджуються копією паспорту позивача, копіями свідоцтв про шлюб, про народження, копією довідки про реєстрацію місця проживання (а.с.4-9). Також судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України встановлено, що з жовтня 2022 року відповідач проживає окремо від позивача та їх спільної дитини. Разом з тим, з жовтня 2022 року по лютий 2023 року відповідач щомісяця перераховує позивачу на її банківський картковий рахунок грошові кошти на утримання спільної дитини сторін, а саме: у жовтня 2022 року 5000 гривень, у листопаді 2022 року 5000 гривень, у грудні 2022 року 10000 гривень, у січні 2023 року 10000 гривень, у лютому 2023 року 10000 гривень, що підтверджується копією відповідних квитанцій. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної із позивачем малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , якого зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття, об`єктивних перешкод для чого або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, приймаючи до уваги, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, яка має право на належний рівень свого матеріального забезпечення, враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку кошти на утримання дитини хоча і сплачуватись, однак в різних сумах, тому з метою сприяння стабільному матеріальному забезпеченню дитини сторін з боку відповідача в подальшому суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. Частковість задоволення позовних вимог полягає у визначенні розміру аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача в розмірі , оскільки сімейне законодавство не передбачає можливості визначення розміру аліментів у процентах від доходу їх платника, як бажає позивач. Більш того, позивач просить суд стягувати аліменти у розмірі, який у перерахунку на простий дріб (частку) становить приблизно 1/3 від доходу (заробітку) відповідача, однак при цьому позивач не мотивує і не доводить жодним чином необхідність такого збільшеного розміру аліментів для утримання дитини сторін порівняно із тим розміром аліментів у вигляді частки, який визначається зазвичай на одну дитину та згідно усталеної судової практики становить . Крім того, позивач просить суд стягувати аліменти з відповідача, починаючи з дати подання позову до суду (24 жовтня 2022 року), однак в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач добровільно в позасудовому порядку щомісячно з жовтня 2022 року по лютий 2023 року включно перераховував на користь позивача на утримання спільної дитини сторін в якості аліментів суми, які суттєво перевищують встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», а також Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. При цьому матеріали справи не містять жодних доказів та посилань позивача на те, що фактично перерахованих відповідачем на утримання спільної дитини сторін коштів виявилось недостатньо для належного утримання сина сторін. За таких обставин, з метою недопущення подвійного стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини сторін за періоди, за які такі аліменти вже були сплачені відповідачем добровільно в позасудовому порядку, суд приходить до висновку, що справедливим, розумним, а також таким, що не порушуватиме права дитини, буде стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання спільної дитини сторін з дати набрання законної сили даним рішенням суду. При цьому, з огляду на дату ухвалення цього рішення суду, строки набрання ним законної сили в контексті добровільної сплати відповідачем коштів на утримання сина сторін останній раз в лютому 2023 року таке визначення дати, з якої мають стягуватись аліменти, не призведе до виникнення періоду, за який аліменти на дитину не будуть призначені та стягнуті. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,4 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial