Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 14 грудня 2020 року в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в подальшому збільшивши розмір позовних вимог (а.с.97-100), просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1387, вчинений 02 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 57\~894 грн. 33 коп.; стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на його користь кошти, утримані із заробітної плати, в розмірі 42\~138 грн. 00 коп.; стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на його користь моральну шкоду в сумі 20\~000 грн.; стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на його користь судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу в сумі 20\~000 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 02 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1387, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 57\~894 грн. 33 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. від 04 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження №59954313 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Про його наявність позивач дізнався у жовтня 2019 року, коли з його заробітної плати в ГУНП в Дніпропетровській області почали утримувати кошти на погашення стягнутого боргу. Загалом із заробітної плати позивача в рамках виконавчого провадження було утримано 39\~232 грн. 00 коп. На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився в наявності повідомлення його як позичальника з боку ТОВ «Вердикт Капітал» щодо наявності заборгованості за кредитним договором, як і не встановив безспірність такого боргу, чим порушив п.п.2.3 п.2, п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат».\~Жодних письмових вимог від кредитора щодо повернення кредитної заборгованості позивач не отримував. На його думку, виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Крім матеріальних збитків, позивачеві також було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичному болю, душевних стражданнях, постійних емоційних переживаннях, приниженні честі та гідності, що він зазнав в результаті протиправної поведінки, пов`язаної із вчиненим виконавчим написом. У сукупності це призвело до виникнення пригніченого стану, розладів сну, нервового збудження, погіршення стосунків у сім`ї. Розмір моральної шкоди він оцінює в 20\~000 грн. Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) заяву [PERSON] про забезпечення пред`явленого ним позову було повернуто заявникові у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.151 ЦПК України (а.с.20). Ухвалою суду від 06 січня 2021 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову: зупинено стягнення за виконавчим написом №1387, вчиненим 02 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 57\~894 грн. 33 коп. в рамках виконавчого провадження №59954313, яке перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. до ухвалення рішення у справі (а.с.33-34). Ухвалою суду від 12 січня 2021 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.36). Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог (а.с.111-112). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №183 від 29 вересня 2021 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Ткаченку А.В. 29 вересня 2021 року (а.с.115, 116). Відповідно до ч.11 ст.33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених ЦПК України. Як слідує з ч.2 ст.34 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії судового розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. За даних обставин цивільну справу №214/8591/20 прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. 29 вересня 2021 року з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача подав клопотання щодо моральної шкоди, відзив та заперечення проти збільшених вимог (а.с.41-43, 50-54, 61-62, 124-126). Крім того представник відповідача подав заперечення проти заяви про збільшення розміру позовних вимог та заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. Загалом свої заперечення проти пред`явлених вимог представник відповідача мотивував тим, що обґрунтування заявлених позивачем вимог ґрунтується на формальних посиланнях та підставах, які зводяться до незгоди із розміром заборгованості за кредитним договором, в той час як жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо повної чи часткової необґрунтованості заборгованості, стягнутої за виконавчим написом, позивач не надав. Представник вважає, що при вчиненні виконавчого напису було належним чином дотримано визначену законом процедуру його вчинення, стягувач ТОВ «Вердикт Капітал» надав нотаріусу повний та виключний перелік документів, як того вимагає Закон України «Про нотаріат». Жодних порушень ні з боку стягувача, ні з боку нотаріуса при вчиненні виконавчого напису допущено не було. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то вона не доведена доказами зі сторони позивача, аргументами чи посиланнями на обставини, які б могли свідчити про значний психологічний стрес, погіршення стану здоров`я, приниження честі та гідності, як і доказами, які б свідчили про протиправність дій ТОВ «Вердикт Капітал». Зауважив, що ТОВ «Вердикт Капітал» як належний кредитор у зобов`язанні у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору скористався правом на звернення до нотаріусам для вчинення виконавчого напису, а тому будь-яка протиправність в діях товариства відсутня. Щодо стягнення безпідставно набутих коштів, представник відповідача зазначив, що надана позивачем довідка утриманих з його заробітної плати коштів в сумі 42\~138 грн. 00 коп. як єдиний доказ заявленої вимоги є неналежним доказом, адже не підтверджує, що усі ці кошти були перераховані на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал». Навіть якщо взяти до уваги позицію позивача, то сума 42\~138 грн. 00 коп. це кошти, які перераховані на рахунок приватного виконавця, однак не зрозуміло, яка сума з цих коштів була перерахована на рахунок товариства. Акцентував увагу, що винагорода приватного виконавця та виконавчі витрати можуть бути стягнути виключно з приватного виконавця, а ніяк з ТОВ «Вердикт Капітал», так як відповідач ці кошти не отримував. Крім того, представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та заперечення на клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.69-71, 121-122, 173-176). У позові [PERSON] заявив про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 20 000 грн., що з огляду на характер спору, який є типовим, усталену судову практику, перебуває за межами обґрунтованості та розумності, адже справа є шаблонною та стандартною. До того ж до позовної заяви не долучено доказів на підтвердження оплати правничої допомоги, у тому числі доказів перерахунку адвокатові коштів в такому розмірі. Подані позивачем докази витрат на правничу допомогу з клопотанням 09 листопада 2021 року не були надані в межах встановлених законом строків. Окремо зауважив, що з огляду на розмір середньої заробітної плати в регіоні, де працює адвокат позивача (1 робочий день в середньому коштує 598 грн. 31 коп.), витрати за половину робочого дня мають складати 299 грн. 15 коп., максимум 1\~000 грн., а ніяк не 20\~000 грн. за справу незначної складності. Відтак представник відповідача вважає розмір витрат необґрунтованим, завищеним та недоведеним, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог щодо їх стягнення просив відмовити повністю. 01 вересня 2021 року позивач подав відповідь на відзив (а.с.94-96). 23 лютого 2022 року на електронну пошту від представника відповідача надійшли заперечення проти заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.124-126). 21 грудня 2022 року на адресу суду поштовою кореспонденцією надійшли заперечення на клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.173-176). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Заходи забезпечення доказів, зупинення / поновлення провадження по справі судом не вживались. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Від представника позивача [PERSON] адвоката Копійко А.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Збільшені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» участь в судовому засіданні свого представника не забезпечив, обмежившись викладенням своєї позиції по справі у поданих клопотаннях та відзиві. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись неодноразово у встановленому законом порядку. Правом на подання письмових пояснень щодо позову та/або відзиву не скористались. З огляду на те, що жоден з учасників справи не заявив про свою участь в судовому засіданні та не подавав клопотань про відкладення розгляду справи, зважаючи на характер спору, предмет правовідносин суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судовим розглядом встановлено, що 02 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1387, про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості 57\~894 грн. 33 коп. При цьому, в ході судового розгляду позивач не оспорював факт укладення кредитного договору про надання споживчого кредиту, кредитором за яким є ТОВ «Вердикт Капітал», звернувшись до суду в порядку Закону України «Про захист прав споживачів». Докази відсутності між сторонами кредитно-договірних відносин в матеріалах справи відсутні. На підставі оспорюваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.О. за заявою стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» постановою від 04 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження №59954313, боржником за яким є [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] (а.с.11). Цією ж постановою стягнуто з [PERSON] основну винагороду приватного виконавця в сумі 5789 грн. 43 коп. (10% від загальної суми стягнення за виконавчим документом) (а.с.11). У рамках виконавчого провадження встановлено, що [PERSON] офіційно працює та отримує дохід в ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим постановою приватного виконавця від 17 вересня 2019 року (а.с.12) звернуто стягнення на доходи боржника зі здійсненням відрахування з його доходів в розмірі 20% із суми, що залишається після утримання податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в межах загальної суми звернення стягнення 64\~083 грн. 76 коп., зокрема, в першу чергу витрати на проведення виконавчих дій 400 грн., основна винагорода приватного виконавця 5\~789 грн. 43 коп., заборгованість за виконавчим документом 57\~894 грн. 33 коп. З інформації про виконавче провадження №59954313 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень в мережі Інтернет за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/ (пошук через ідентифікатор для доступу, зазначений у п.8 постанови про відкриття виконавчого провадження, а.с.11) слідує, що постанову про звернення стягнення на доходи [PERSON] передано до підприємства, де він працює. Наразі відомості про прийняття кінцевого рішення в рамках виконавчого провадження відсутні. Стан виконавчого провадження зупинене, постанова про зупинення виконавчих дій від 28 січня 2021 року у зв`язку з надходженням ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №214/8591/20 від 06 січня 2021 року про забезпечення позову. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~та\~Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. До того ж належних документів, які підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором, нотаріусу не було надано взагалі, як не надано й доказів отримання ним вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, що перешкоджало нотаріусу дійти висновку про безспірність заборгованості. Надаючи оцінку таким доводам позивача та обґрунтованості пред`явлених ним вимог, суд виходить з наступного. За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або іншим способом, встановленим договором, законом.\~\~ Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Положеннями ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення\~\~ змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22 лютого 2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня 22 лютого 2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~\~постановою Кабінет Міністрів України №1172\~\~від\~\~29 червня 1999 року у редакції станом на\~\~час вчинення\~\~оспорюваного виконавчого\~\~напису стосувався\~\~лише нотаріально посвідчених договорів. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказував, що ТОВ «Вердикт Капітал» надало нотаріусу повний та виключний перелік документів, як того вимагає Закон України «Про нотаріат», однак жодних доказів на підтвердження цьому, у тому числі копії кредитного договору з відміткою на ньому посвідчення виконавчого напису нотаріусом відповідач суду не надав. До того ж сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, адже позивач як позичальник не визнає заявлену у виконавчому написі суму боргу. Відомості про нотаріальне посвідчення договору, за яким з [PERSON] стягнута заборгованість, в матеріалах справи відсутні. Доказів на підтвердження того, що кредитний договір був нотаріально посвідчений, а відтак визначав можливість вчинення на ньому виконавчого напису, відповідач на підтвердження своїх заперечень суду не надав. Позивач також вказував, що жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, а також стосовно намірів ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернути стягнення за виконавчим написом на його адресу не надходило. Суд приймає до уваги такі доводи позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані, своїм правом, визначеним ст.12 ЦПК України, на подання доказів в рахунок доведення обставин, які мають значення для справи в рахунок доведення заперечень у випадку їх наявності відповідач не скористався. Отже, на думку суду, у даному випадку нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, тому не підлягає примусовому виконанню. З огляду на вищевикладені доводи та установлені обставини справи, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого способу захисту порушеного права позивача як споживача фінансових послуг, а також права на недоторканність його грошових коштів. Щодо заявленої [PERSON] вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 42\~138 грн. 00 коп. (з урахуванням збільшення розміру позовних вимог), стягнутих в рамках виконавчого провадження з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, суд виходить з наступного. З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.\~Це право існує, поки суд не встановить зворотного.\~У разі визнання виконавчого напису нотаріуса або іншого виконавчого документу, таким що не підлягає виконання повинна відбутися реституція сторін, тобто повернення в першочерговий стан. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі\~№137/1666/16-ц. Відповідно до вимог ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього». У свою чергу, в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 зазначено, що набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст.1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Як слідує з довідки ГУ НП в Дніпропетровській області №1368 від 23 березня 2021 року (а.с.101), із грошового забезпечення [PERSON] з 01 жовтня 2019 року утримується та перераховується борг у розмірі 20% від його доходів, а саме: основна сума боргу на користь ТОВ «Вердикт Капітал» - 57\~894 грн. 33 коп., основна винагорода приватного виконавця 5\~789 грн. 43 коп., витрати на проведення виконавчих дій 400 грн. Загалом з [PERSON] за період з жовтня 2019 року по грудень 2020 року включно утримано 42\~138 грн. 00 коп., зокрема: у жовтні 2019 року 2642 грн. 00 коп. (з яких: 2\~038 грн. 20 коп. основна сума боргу, 203 грн. 80 коп. винагорода приватному виконавцю, 400 грн. витрати на проведення виконавчих дій), у листопаді 2019 року 2\~642 грн. 00 коп. (з яких: 2\~401 грн. 80 коп. основна сума боргу, 240 грн. 20 коп. винагорода приватному виконавцю), у грудні 2019 року 2\~642 грн. 00 коп. (з яких: 2\~401 грн. 80 коп. основна сума боргу, 240 грн. 20 коп. винагорода приватному виконавцю), у січні 2020 року 2\~774 грн. 00 коп. (з яких: 2\~521 грн. 82 коп. основна сума боргу, 252 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у лютому 2020 року 2\~774 грн. 00 коп. (з яких: 2\~521 грн. 82 коп. основна сума боргу, 252 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у березні 2020 року 2\~774 грн. 00 коп. (з яких: 2\~521 грн. 82 коп. основна сума боргу, 252 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у квітні 2020 року 2\~774 грн. 00 коп. (з яких: 2\~521 грн. 82 коп. основна сума боргу, 252 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у травні 2020 року 2\~774 грн. 00 коп. (з яких: 2\~521 грн. 82 коп. основна сума боргу, 252 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у червні 2020 року 2\~906 грн. 00 коп. (з яких: 2\~641 грн. 82 коп. основна сума боргу, 264 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у липні 2020 року 2\~906 грн. 00 коп. (з яких: 2\~641 грн. 82 коп. основна сума боргу, 264 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у серпні 2020 року 2\~906 грн. 00 коп. (з яких: 2\~641 грн. 82 коп. основна сума боргу, 264 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у вересні 2020 року 2\~906 грн. 00 коп. (з яких: 2\~641 грн. 82 коп. основна сума боргу, 264 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у жовтні 2020 року 2\~906 грн. 00 коп. (з яких: 2\~641 грн. 82 коп. основна сума боргу, 264 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у листопаді 2020 року 2\~906 грн. 00 коп. (з яких: 2\~641 грн. 82 коп. основна сума боргу, 264 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю), у грудні 2020 року 2\~906 грн. 00 коп. (з яких: 2\~641 грн. 82 коп. основна сума боргу, 264 грн. 18 коп. винагорода приватному виконавцю). Утримання проведено згідно з постановою від 17 вересня 2019 року ВП №59954313. З наданої позивачем довідки з місця роботи слідує, що примусово утримані з [PERSON] кошти перераховано частково на користь стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» у сумі 37 943 грн. 64 коп. як погашення основної суми боргу, 400 грн. витрати на проведення виконавчих дій на рахунок приватного виконавця Клітченко О.А., 3794 грн. 36 коп. основна винагорода приватного виконавця на рахунок приватного виконавця Клітченко О.А. (а.с.101). Таким чином, враховуючи, що судом встановлено факт вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 37\~943 грн. 64 коп. згідно із заявою про збільшення розміру позовних вимог. Що стосується 400 грн. витрат на проведення виконавчих дій та 3794 грн. 36 коп. основної винагороди приватного виконавця, зарахованих на рахунок приватного виконавця, то правові підстави для їх стягнення з відповідача відсутні, адже ТОВ «Вердикт Капітал» не є набувачем цих коштів. До того ж положеннями Закону України «Про виконавче провадження» встановлено окремий, позасудовий, порядок повернення цих коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача за кредитним договором перед відповідачем не є підставою для відмови у поверненні коштів на підставі ст.1212 ЦК України, однак можуть бути предметом окремого судового розгляду. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 20\~000 грн., то суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке. Відповідно до\~ст.16\~ЦК України\~кожна\~особа має\~право звернутися\~до суду\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу.\~Одним зі\~способів захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди. Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються\~ст.23 ЦК України. Так, відповідно до ч.ч.2, 3\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц зазначено, що "тлумачення положень статей\~11\~та\~23 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.". У постанові\~від 05\~квітня 2021\~року у\~справі \~№766/21131/18\~Верховний Суд\~зауважив,\~що звернення\~до нотаріуса\~із заявою\~про видачу\~виконавчого напису\~та отримання\~виконавчого напису\~є реалізацією\~прав банку\~як кредитора\~отримати від\~боржника у\~кредитному зобов`язанні\~суми заборгованості\~за кредитним\~договором,\~а тому\~такі дії\~не можуть\~бути розцінені\~як протиправна\~поведінка банку.\~Відтак, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Протиправною вважається\~така поведінка\~особи,\~яка порушує\~приписи закону\~чи іншого\~нормативного акта,\~або виявилася\~у невиконанні\~чи неналежному\~виконанні договірного\~зобов`язання. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що неправомірними та протиправними діями відповідача\~ТОВ «Вердикт Капітал», що виразились у незаконному вчиненні виконавчого напису про стягнення з нього на користь\~ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 57\~894 грн. 33 коп., позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 грн. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено протиправність поведінки особи, яка завдала позивачу моральної шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Сам по\~собі факт\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~не може\~бути підставою\~для відшкодування\~позивачу моральної\~шкоди,\~оскільки доведенню\~підлягають саме\~протиправність поведінки\~ТОВ\~"Вердикт\~Капітал",\~який,\~в даному\~випадку,\~звернувся до\~нотаріуса з\~метою реалізації\~свого права\~як кредитора\~у кредитному\~зобов`язанні. Позивачем також не надано суду належних доказів того, що йому було заподіяну моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 20000 грн., не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача. Таким чином, підстави для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору за пред`явлення позову в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» (ст.22), а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1748 грн. 80 коп. (840 грн. 80 коп. за немайнову вимогу та 908 грн. 00 коп. за збільшену майнову), а 454 грн. 00 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову стягнути з відповідача на користь позивача (квитанція від 05 січня 2021 року №0.0.1966469044.1, а.с.32). Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн., які [PERSON] просить відшкодувати, то вирішуючи питання їх стягнення з відповідача, з урахуванням поданого відповідачем клопотання стосовно їх зменшення, суд виходить з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати\~на професійну правничу допомогу. Як слідує зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Як слідує з ч.3 ст.141 ЦПК України,\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:\~чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;\~поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо\~. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд при вирішенні вказаного питання також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 листопада 2019 у справі №810/1502/18. Суд також зазначає, що в п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Судом встановлено, що 28 грудня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Копійко А.А. було укладено договір про надання правової допомоги №б/н (а.с.14), який не містить деталізації щодо характеру правової допомоги та у якій конкретно справі, яку адвокат повинен надати клієнтові, окрім як загальні формулювання та посилання розмір гонорару, визначений у додатках до договору. У силу ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Додаток №1 від 09 листопада 2022 року до договору про надання правової допомоги від 28 грудня 2019 року (а.с.161) містить посилання на вартість послуг з надання правової допомоги в сумі 19 000 грн., з яких: надання консультацій з правових питань щодо можливості подання позову до суду 1\~000 грн., підготовка позовної заяви 7\~000 грн., підготовка заяви про забезпечення позову 2000 грн., ознайомлення з матеріалами справи 1000 грн., підготовка відповіді на відзив 3500 грн., підготовка заяви про розгляд справи за відсутності позивача 500 грн., підготовка клопотання про подання доказів витрат на професійну правничу допомогу 500 грн. Аналогічні суми зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг від 09 листопада 2022 року (а.с.162), який є доказом оплати позивачем вартості послуг адвоката. На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що в рамках розгляду даної цивільної справи позивачем дійсно було подано безпосередньо позов, заяву про забезпечення позову, відповідь на відзив, а безпосередньо його представником заяву про ознайомлення з матеріалами справи, клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, клопотання про подання доказів витрат на правничу допомогу. Таким чином, фактично обсяг наданої адвокатом правової допомоги обмежився виключно складанням процесуальних документів, більшість з яких є типовими та з огляду на характер спору не є такими, що потребують значного часу для їх складання (зокрема заява про ознайомлення з матеріалами справи, клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, клопотання про долучення доказів). Що стосується розміру вартості послуг адвоката за складання позову (7000 грн.), заяви про забезпечення позову (2000 грн.) та відповіді на відзив (3500 грн.), то він є необґрунтованим та надмірно завищеним показником. Відтак суд вважає за можливе компенсувати понесені позивачем витрати на правничу допомогу, зменшивши їх до 7\~500 грн. (відповідно по 2\~000 грн. за позов, заяву про забезпечення позову, відповідь на відзив, та загалом 1\~500 грн. за подані нескладні типові заяви, надання консультації) шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача, що буде пропорційним з обсягом наданої правничої допомоги та відповідатиме принципам розумності і співмірності. Відтак клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу заслуговує на увагу. Застосовані судом заходи забезпечення позову відповідно до ухвали суду від 06 січня 2021 року (а.с.33-34) в силу ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання рішенням законної сили, або ж можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи раніше цього строку. При цьому суд зауважує, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч.8 ст.158 ЦПК України).

Outcome: partial