Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] (далі «Позивач») звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. Вона з Відповідачем певний час перебувала у шлюбі. Даний шлюб розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2015 року. Від шлюбу з Відповідачем вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 15.09.2004 року та зроблено відповідний актовий запис № 1463, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 13 серпня 2008 року та зроблено відповідний актовий запис № 1409, які проживають разом з нею і перебувають на її утриманні. На даний час [PERSON] є повнолітнім, однак продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» Білоцерківський фаховий коледж» за денною формою. Навчання здійснюється на контрактній основі, без нарахування та виплати стипендії. Указані вище обставини унеможливлюють працевлаштування [PERSON] з метою самостійного заробітку коштів задля забезпечення особистих потреб. У зв`язку із цим Позивач мусить нести витрати на утримання сина, які пов`язані із харчуванням, придбанням одягу, побутових речей та засобів навчання. Крім того Позивач стверджує, що остання несе постійні витрати, пов`язані із лікуванням останнього. Позивач працює на посаді документознавця І категорії у Відділі державної виконавчої служби м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). При цьому, із посиланням на індивідуальні відомості про застраховану особу Форми ОК-7, зазначає, що зароблених коштів систематично не вистачає для повноцінного утримання повнолітньої дитини. На думку Позивача, Відповідач є працездатним, працює офіційно, а відтак має змогу утримувати спільну із Позивачем повнолітню дитину. Крім того, з огляду на факт стягнення з Відповідача рішенням суду аліментів на утримання обох дітей, Позивач має перестороги щодо можливого ухилення останнім від добровільного утримання повнолітнього сина, котрий продовжує навчання. За таких обставин Позивач звернулася до суду та просила стягнути з Відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до припинення навчання або до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. 14.10.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 34). 14.11.2022 року у судове засідання Позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду клопотання, у якому зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність (а.с. 38). 14.11.2022 року у судовому засіданні Відповідач просив відкласти розгляд справи задля можливості звернутися за правовою допомогою та підготовки відзиву на позовну заяву. 07.12.2022 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на його подання. У відзиві на позовну заяву, із посиланням на Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 15.11.2022 року Форми ОК-5, зазначається, що Відповідач є безробітним та не має стабільного доходу. На виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2020 року із Відповідача стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, а з вересня 2022 року 1/6 частини, у зв`язку з досягненням одним із дітей повноліття. Від сплати аліментів не ухиляється та сплачує їх по можливості, що зумовлено відсутністю постійного доходу. Також Відповідач має проблеми зі здоров`ям, що ускладнюють можливість працевлаштування. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. 07.12.2022 року Позивач та Відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином (а.с. 40, 60). 07.12.2022 року у судовому засіданні представник Відповідача [PERSON] підтримала клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву, просила приєднати відзив на позовну заяву до матеріалів судової справи. Пояснила, що Відповідач не є працевлаштованим, що пов`язано із його станом здоров`я. З огляду на що, його дохід не є стабільним. Крім того останній мусить сплачувати аліменти на утримання молодшої дитини, у зв`язку із чим наразі не має можливості утримувати повнолітнього сина. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 07.12.2022 року ухвалою суду витребувано з Білоцерківського об`єднаного УПФУ у Київській області відомості щодо розміру доходів Відповідача за 2022 рік (а.с.55). 09.01.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від Позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді Позивачем зазначається, що Відповідач отримує дохід від незареєстрованої підприємницької діяльності (надання послуг з ремонту автомобілів), ухиляючись від сплати податків, маючи у власності об`єкт нерухомості, а саме квартиру [ADDRESS] , на думку Позивача, дає підстави стверджувати, що матеріальний стан Відповідача дає йому можливість утримувати повнолітнього сина на період його навчання. Звернула увагу суду на той факт, що Відповідачем не надавалося довідки МСЕК, яка б доводила ступінь втрати його працездатності. Зазначено про наявність заборгованості Відповідача по сплаті аліментів на утримання молодшої дитини. Зауважено, що Позивач несе систематичні витрати, пов`язані зі станом здоров`я неповнолітньої доньки [PERSON] . Просила позовні вимоги задовольнити. 13.01.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку надійшов лист ГУ ПФУ у Київській області від 13.01.2023 року, із змісту якого убачається, що Відповідач в органах Пенсійного фонду на обліку не перебуває, пенсію не отримує. У реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості щодо нарахованої заробітної плати, доходу, грошового забезпечення за 2022 рік по застрахованій особі [PERSON] (а.с. 86). 26.01.2023 року у судовому засіданні Позивач підтримала позовні вимоги, просила долучити до матеріалів справи відповідь на відзив. Зазначила, що не має можливості довести розмір доходів Відповідача, оскільки останній працює неофіційно. Зауважила, що періодичне проходження Відповідачем лікування від гіпертонічної хвороби не є підставою стверджувати про відсутність можливості для працевлаштування останнього, оскільки останній має можливість знайти легшу роботу. Наголосила на наявності заборгованості у Відповідача зі сплати аліментів на утримання молодшої дитини. 26.01.2023 року Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 57). 26.01.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача [PERSON] зазначила, що зі слів Відповідача останній проживає із матір`ю за рахунок її пенсії, а також випадкових заробітків, постійного заробітку немає. Розмір пенсії матері Відповідача, а також більш детальна інформація щодо джерел заробітку Відповідача його представнику є невідомою. Матір Відповідача перенесла серцевий напад (інфаркт). Наразі Відповідач не одружений, дітей від інших шлюбів немає. 28.02.2023 року до канцелярії суду позивачем подано заяву від 28.02.2023 року про приєднання до матеріалів справи: інформаційної довідки з Державного реєстру речових справ на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна №321694303 від 02.02.2023 року; копії постанови Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 04.05.2018 року про опис та арешт майна боржника; копії виписки №936 із медичної карти стаціонарного хворого від 08.02.2023 року. Просила прийняти до уваги той факт, що на утриманні Позивача перебуває спільна із Відповідачем дитина [PERSON] , яка має ряд захворювань та потребує систематичного стаціонарного обстеження. 28.02.2023 року у судове засідання Позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду клопотання, у якому зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність (а.с.108). 28.02.2023 року у судовому засіданні Відповідач та його представник не заперечували проти приєднання до матеріалів справи заяви Позивача від 23.02.2023 року. Разом з цим, Відповідач пояснив, що він проходить регулярне лікування через підвищений артеріальний тиск, пов`язаний із гіпертонічною хворобою останнього. Постійної роботи не має. Заробляє на життя нерегулярними підсобними роботами. Іноді йому матеріально допомагає рідна сестра. Його батько помер рік тому, а у матері 11.01.2023 року стався інсульт, через що він змушений постійно проживати разом із нею та здійснювати догляд, що додатково ускладнює його працевлаштування. Крім того у Відповідача наявний борг за сплату комунальних платежів, а також зі сплати аліментів на утримання молодшої доньки. Квартиру [ADDRESS] була спільною власністю Відповідача та Позивача. Її було продано у 2016 році. ? частину коштів від продажу квартири Відповідачем було передано Позивачу. На свою частину коштів Відповідач придбав однокімнатну квартиру, де наразі і зареєстрований. На цю квартиру виконавчою службою накладено арешт у зв`язку із виконавчим провадженням за іншим позовом Позивача. Позовні вимоги визнав частково у розмірі 1/8 усіх видів заробітку (доходу). Представник Відповідача підтримала визнання Відповідачем позовних вимог частково у розмірі 1/8 усіх видів заробітку (доходу). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що сторони з 29.11.2003 року перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 16.09.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис 1761, із відміткою про розірвання шлюбу (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 15.09.2004 року, актовий запис № 1463, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 13 серпня 2008 року, актовий запис №1409, які проживають разом з нею і перебувають на її утриманні (а.с.10,13). Обидві дитини проживають разом із Позивачем, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 13.09.2022 року №2022/000563312, №2022/000563309, №2022/000563302 (а.с. 9, 12, 15). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2009 року з Відповідача вирішено стягнути аліменти на утримання дітей на утримання дітей, розмір яких було збільшено рішенням суду від 05.05.2020 року до наступних значень: на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) (а.с.20-24). На даний час [PERSON] є повнолітнім, однак продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» Білоцерківський фаховий коледж» за денною формою. Навчання здійснюється на контрактній основі, без нарахування та виплати стипендії. Термін навчання у коледжі до 30.06.2023 року (а.с.4). Позивач працює на посаді документознавця І категорії у Відділі державної виконавчої служби м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), однак рівень її доходів не дозволяє їй повноцінно утримувати двох дітей, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Форми ОК-7, довідкою про заробітну плату №209 від 28.12.2022 року (а.с.18, 69). На молодшу дитину Відповідач аліменти своєчасно не сплачує, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість зі сплати аліментів перед Позивачем, яка відповідно до довідки ВДВС м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) від 18.11.2022 року №108717 станом на 18.11.2022 року становила 9085,67 грн. (а.с.70). Наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання молодшої дитини станом на день проведення судового засідання підтвердив і Відповідач. Відповідач в органах Пенсійного фонду на обліку не перебуває, пенсію не отримує. У реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості щодо нарахованої заробітної плати, доходу, грошового забезпечення за 2022 рік по застрахованій особі [PERSON] , що підтверджується листом ГУ ПФУ у Київській області від 13.01.2023 року №1000-0903-7/7538 (а.с. 86). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових справ на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна №321694303 від 02.02.2023 року Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Реєстрація права власності відбулася 15.07.2016 року (а.с.101-102). Водночас, суд критично оцінює твердження Відповідача про відсутність можливості взагалі надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину на час його навчання. Також судом ураховано, що у судовому засіданні 28.02.2023 року Відповідач частково визнав позовні вимоги - в розмірі 1/8 усіх видів заробітку (доходу). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку /доходу/ платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Така позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.04.2019 року у справі №644/3610/16-ц. Крім того, статтею 2 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Таким чином, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, з метою забезпечення умов для повноцінного розвитку дитини, враховуючи майновий стан сторін та інші передбачені законом обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , на час його навчання у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 15.09.2022 року до 30.06.2023 року. Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору Позивач звільнена. На підставі ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 992,40 грн. стягується з Відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial