Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У травні 2021 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк) звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за заявою-договором № 107797-034 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 02 листопада 2017 року в розмірі 119 762,35 грн, з якої: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 72 149,30 грн; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 0,05 грн; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) - 47 613 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 листопада 2017 року АТ «Таскомбанк» та [PERSON] уклали заяву-договір № 107797-034 про надання кредиту готівкою на власні потреби, за умовами якого банк перерахував на поточний рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 177 000 грн строком на 48 місяців. Відповідно до пункту 1 розділу 2 кредитного договору, відповідач акцептував публічну пропозицію банку, яка розміщена на вебсайті, на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і приєднався до умов договору. У відповідності до змісту кредитного договору в межах кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» кредитування відповідача здійснювалося на наступних умовах: строк кредитування 48 місяців, розмір процентної ставки за користування кредитом 0,0001% річних, комісія за обслуговування кредиту 2,69% щомісячно. Згідно з пунктом 5 розділу 2 кредитного договору, відповідач підтвердив, що ознайомлений зі змістом цієї заяви-договору, всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обумовленому договором розмірі у передбачений договором спосіб, однак через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору станом на 31 грудня 2020 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 119 762,35 грн. Враховуючи наведене, позивач з метою захисту своїх порушених прав просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 травня 2021 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, в якій відповідачу в порядку статті 178 ЦПК України встановлено 15-денний строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову. 24 січня 2022 року ухвалою суду змінено порядок судового провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суду не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Судом установлено, що 02 листопада 2017 року АТ «Таскомбанк» та [PERSON] уклали заяву-договір № 107797-034 про надання кредиту готівкою на власні потреби, в якій відповідач просив надати йому кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: сума кредиту 177 000 грн, строк кредиту 48 місяців, проценти за користування кредитом 0,0001 % річних, комісія за обслуговування кредиту 2,69 % щомісячно. Просив надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в пункті 1.1 даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України - на власні потреби в сумі 177 000 грн, шляхом перерахування на його поточний рахунок № [NUMBER] . В розділі 2 заяви-договору [PERSON] підтвердив, що підписанням цієї заяви-договору акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на вебсайті www.taskombank.com.ua, на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, та беззастережно приєднується до умов договору. Підписанням цієї заяви-договору підтвердив, що дана заява-договір є невід`ємною частиною договору. Підтвердив, що ознайомлений із змістом цієї заяви-договору, договору з усіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови заяви-договору та договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні. Згідно з розділом 4 заяви-договору, підписанням та поданням заяви-договору клієнт підтверджує, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168. Дана заява-договір оформлена (заповнена та підписана) у двох примірниках, по одному для клієнта та для банку. [PERSON] отримав від банку примірник заяви-договору № 107797-034 про надання кредиту на власні потреби від 02 листопада 2017 року. Додатком до заяви-договору від 02 листопада 2017 року № 107797-034 є детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, підписаний [PERSON] , згідно якого, комісія за обслуговування кредитної лінії в розмірі 2,69 % щомісячно нараховується за розрахунково-касове обслуговування. Крім того, до укладення кредиту, а саме 31 жовтня 2017 року, [PERSON] звертався до АТ «Таскомбанк» з заявою-анкетою на оформлення банківських продуктів, в якій ним обрано банківський продукт під назвою «Зручна готівка «Максимум», зазначено бажану суму кредиту 177 000 грн, строк кредитування 48 місяців, цільове використання - поточні потреби. Підписуючи дану заяву-анкету на оформлення банківських продуктів, [PERSON] просив банк надати йому послуги/продукти на умовах та в порядку, передбаченому в цій заяві-анкеті та в договірних документах, що підписуються для оформлення відповідних послуг (продуктів), укласти з ним договори на оформлення відповідних банківських продуктів/послуг; здійснювати кредитування на загальних умовах кредитування, що погоджені з ним та зазначені в договірних документах. Також 31 жовтня 2017 року [PERSON] заповнив опитувальник банку. Позивачем [PERSON] було перераховано 177 000 грн згідно з заявою-договором № 107797-034 від 02 листопада 2017 року на вказаний ним рахунок [NUMBER] . Також, в матеріалах справи наявна копія виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 02 листопада 2017 року по 31 грудня 2021 року. Згідно з розрахунком заборгованості, складеного АТ «Таскомбанк», заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 02 листопада 2017 року № 107797-034 станом на 31 грудня 2021 року становить 119 762,35 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) 72 149,30 грн, заборгованість за річними процентами (в тому числі простроченим) 0,05 грн, заборгованість по комісії (в тому числі простроченій) 47 613 грн. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Частиною першою статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 119 762,35 грн. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною другою статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Судом встановлено, що банком було направлено відповідачу повідомлення-вимогу про дострокове погашення заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за кредитним договором, яку останнім було проігноровано, будь-якої відповіді [PERSON] не надав, заборгованість не погасив. Відповідно до частин першої-другої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення кредитного договору) передбачено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду копію заяви-договору від 02 листопада 2017 року № 107797-034 про надання кредиту готівкою на власні потреби та додаток № 1 до договору, заяву-анкету відповідача на оформлення банківських продуктів від 31 жовтня 2017 року, заяву про відкриття поточного рахунку, операції яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів, копію опитувальника фізичної особи, розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку відповідача. Як вбачається із виписки по рахунку відповідача, позивачем надавалися кредитні грошові кошті у відповідності до умов укладеного кредитного договору, яким [PERSON] користувався. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з пунктом 62 положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по рахунку відповідача, що містяться в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 205/4176/18 від 11 листопада 2020 року. За вказаних обставин, а також ураховуючи те, що відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав, згідно умов заяви-договору сторони погодили стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті133 та частиною першою статті141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 270 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи наведене, на підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення кредитного договору), статей 525,526,530,536, 610, 615, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, та

Outcome: approved