Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Череватий Петро Миколайович, звернулася до [PERSON] із позовом про стягнення моральної шкоди. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] з 2011 року по 2021 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання сторін відповідач неодноразово вчиняв відносно позивачки домашнє насильство. Так, 15.01.2021, близько 09 год. 00 хв., [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно, усвідомлюючи, що завдає психологічних страждань, вчинив домашнє насильство по відношенню до [PERSON] , скандал, в ході якого ображав мене нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. За вищевказаним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 18.01.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та із застосуванням ст. 22 КУпАП звільнено від відповідальності за малозначністю, обмежившись щодо нього усним зауваженням. 17.06.2021, близько 10 год. 50 хв., [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, повторно вчинив відносно [PERSON] , психологічне насильство, яке проявилось у тому, що [PERSON] висловлювався на адресу [PERSON] нецензурними словами, внаслідок чого їй було спричинено психологічні страждання. За даним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 05.07.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 гривень. Окрім цього, в продовження своїх протиправних дій, спрямованих на завдання позивачці психологічних страждань, [PERSON] , будучи особою, стосовно якої був винесений терміновий заборонний припис не контактувати з [PERSON] , 02.07.2021, близько 17 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно та усвідомлюючи, що завдає шкоду психологічному здоров`ю позивачки, висловлювався в її адресу нецензурними словами, тим самим вчинив по відношенню до неї домашнє насильство психологічного характеру. За вказаним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 14.07.2021, прийнятою у справі №951/550/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та із застосуванням ст. 22 КУпАП звільнено від відповідальності за малозначністю, обмежившись щодо нього усним зауваженням. Незважаючи на те, що [PERSON] раніше неодноразово Козівським районним судом Тернопільської області визнавався винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, тобто винним у вчиненні домашнього насильства по відношенні до [PERSON] , останній, попри винесений йому заборонний припис, знову 22.09.2021, завдаючи шкоду психологічному здоров`ю позивачки та висловлюючись в її адресу нецензурними словами, вчинив стосовно неї домашнє насильство, з приводу чого [PERSON] звернулась до поліції із письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення. Надалі вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 20.09.2022 [PERSON] було визнано винним у вчиненні відносно [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначено відповідачу покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік 6 місяців. Позивач вважає, що внаслідок вищевказаних протиправних дій [PERSON] , їй було заподіяно моральну шкоду, яку у вартісному вигляді вона оцінює в 50 000 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодував завдану позивачці моральну шкоду, то вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Зазначає, що вина [PERSON] у вчиненні відносно [PERSON] домашнього насильства (означених вище адміністративних правопорушень та кримінального правопорушення) окремому доказуванню не підлягає, оскільки повністю підтверджується доданими до позовної заяви копіями судових рішень, які набрали законної сили. Завдана [PERSON] моральна шкода полягає у душевних стражданнях яких вона зазнала у зв`язку із заподіяною шкодою її психологічному здоров`ю, тривалою протиправною поведінкою відповідача, приниженнями її честі та гідності, як жінки і матері. Внаслідок описаних вище протиправних дій відповідача, позивачка стала більш нервовою та дратівливою. Зазначене в свою чергу призвело до погіршення відносин із рідними та знайомими, а також замкнутості у собі та обмежило коло її спілкування. [PERSON] стало набагато важче виконувати свої звичні обов`язки, працювати, оскільки нервозність та страх заважають зосередитися. У позивачки тривалий час був пригнічений настрій та безсоння, зумовлений протиправними діями відповідача, а також необхідністю відвідувати правоохоронні та судові органи. Оскільки винесені щодо [PERSON] обмежувальні приписи не давали будь-яких результатів та порушувалися останнім, [PERSON] була змушена змінити своє постійне місце проживання та переїхати у м. Тернопіль, що в свою чергу призвело до значної кількості побутових клопотів та незручностей. Зазначене підтверджується довідкою від 02.11.2021. Відтак просить суд стягнути з відповідача на її користь 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Відповідач [PERSON] подав письмові заперечення на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди (вх. №330/23Вх від 01.02.2023) відповідно до яких вказав, що ознайомившись із матеріалами, долученими до позовної заяви, вважає подану до суду заяву про стягнення моральної шкоди необґрунтованою та безпідставною. Зокрема звертає увагу суду, що позивач, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду, не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Позивач обґрунтувала заподіяну їй моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння їй моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становитиме саме 50 тис. грн. відповідно, а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Зважаючи на викладене, просить суд позовну заяву залишити без задоволення по причині відсутності глибини фізичних та душевних страждань та інших можливих обставин, на які посилається позивач. 24.02.2023 за вх. №ЕП-182/23-Вх від представника позивача адвоката Череватого П. М. надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 8000 гривень судових витрат, пов`язаних із наданням останній правничої допомоги адвокатом Адвокатського об`єднання «ВІФІКС» Череватим П. М. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 14.12.2022 вищенаведену позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору при зверненні до суду з даним позовом та надано позивачу строк десять днів з дня вручення копії такої для усунення недоліків. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 02.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 13.02.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивача адвокат Череватий П. М. 28.02.2023 подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час, дату і місце судового засідання. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення до суду не надходило. Відтак, суд ухвалив вирішувати справу без участі сторін, на основі наявних матеріалів справи. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 20.09.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Призначено [PERSON] покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на [PERSON] такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.. Вищевказаним вироком встановлено, що у період з 15 січня 2021 року по 23 вересня 2021 року [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , де він проживав спільно із своєю дружиною [PERSON] , діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, систематично вчиняв психологічне насильство стосовно [PERSON] , що як наслідок призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя. Так, 15 січня 2021 року, близько 09 години 00 хвилин, [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно, усвідомлюючи, що завдає психологічних страждань, вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї дружини [PERSON] , з якою вчинив скандал, в ході якого ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. За вищевказаним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 18 січня 2021 року у справі №3/951/63/2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та із застосуванням ст. 22 КУпАП звільнено від відповідальності за малозначністю, обмежившись щодо нього усним зауваженням. Продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 17 червня 2021 року, близько 10 години 50 хвилин, [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, повторно вчинив відносно своєї дружини [PERSON] психологічне насильство, яке проявилось у тому, що [PERSON] висловлювався в її адресу нецензурними словами, внаслідок чого [PERSON] було спричинено психологічні страждання. За даним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року у справі №3/951/368/2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 гривень. Окрім цього, в продовження своїх протиправних дій, спрямованих на завдання потерпілій психологічних страждань, [PERSON] , будучи особою, стосовно якої був винесений терміновий заборонний припис не контактувати з дружиною, 02 липня 2021 року, близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно та усвідомлюючи, що завдає шкоду психологічному здоров`ю своєї дружини, висловлювався в її адресу нецензурними словами, тим самим вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до [PERSON] . За вказаним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області №3/951/390/2021 від 14 липня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та із застосуванням ст. 22 КУпАП звільнено від відповідальності за малозначністю, обмежившись щодо нього усним зауваженням. Внаслідок вчинення [PERSON] упродовж року неодноразових сімейних скандалів та домашнього насильства по відношенню до своєї дружини, щодо останнього було внесено відомості до єдиної бази «Інформаційний портал Національної поліції», як особи що відноситься до категорії «Кривдник». Незважаючи на те, що [PERSON] раніше неодноразово Козівським районним судом Тернопільської області визнавався винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП, тобто винним у вчиненні домашнього насильства по відношенні до своєї дружини, останній незважаючи на винесений йому заборонний припис, знову 22 вересня 2021 року завдаючи шкоду психологічному здоров`ю [PERSON] та висловлюючись в її адресу нецензурними словами вчинив стосовно останньої домашнє насильство, з приводу чого [PERSON] звернулась із письмовою заявою до органів Національної поліції України. Вказаними неодноразовими та систематичними діями на протязі тривалого часу, [PERSON] заподіяв своїй дружині [PERSON] систематичних психологічних страждань, що виразилось в погіршенні якості її життя.. Вирок набрав законної сили 21.10.2022 і є чинним. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч. 3ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За положеннями частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пунктах 5, 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Внаслідок установлених вироком обставин, позивачка, з її слів зазнала душевних страждань, а також змушена була змінити своє постійне місце проживання та переїхати у м. Тернопіль, що підтверджується довідкою від 02.11.2021, виданою ДП «Благоустрій 1». З урахуванням фактичних обставин справи, глибини душевних страждань позивача, яка через дії відповідача отримала емоційний стрес, тривогу, змушена була переїхати, очевидним є те, що вона зазнала негативних переживань та емоцій, порушився звичний устрій її життя. Таким чином, наявність моральної шкоди повністю доведено позивачем. Однак суд не погоджується із заявленим позивачем розміром моральної шкоди, який суперечить загальним засадам цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) та, на думку суду, є надмірним відшкодуванням. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, враховує глибину та ступінь моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок вчинення домашнього насильства з боку відповідача, та приходить до висновку що заявлений [PERSON] розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань потерпілої. Суд виходить з того, що встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілої (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя. Враховуючи, що [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, внаслідок якого позивачці було заподіяно систематичне психологічне насильство, яке виражалося у словесних образах, висловлюваннях нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, залякуванні, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, обставини спричинення шкоди, виходячи із засад розумності та справедливості та усталеної судової практики суд вважає що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають частковому задоволенню в сумі 25000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону. Так, частинами 1 та 2 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнути з відповідача на користь позивача судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, в сумі 992,40 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. У відповідності до частини 3 статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Так, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Згідно з пунктом 4 частини першої «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. Дослідивши додані представником позивача документи, а саме: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1043369, копію Договору про надання правничої допомоги від 21.11.2022, згідно якого адвокат Череватий П. М. надавав [PERSON] професійну правничу допомогу у справі, яка є предметом розгляду суду, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ТР №000308, додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги від 21.11.2022, суд дійшов висновку, що розмір витрат відповідача на правничу допомогу є документально обґрунтованим. Враховуючи викладене, предмет спору і те, що позов задоволено частково, позивачем надані докази витрат на правову допомогу, що визначені ст. 137 ЦПК України, а відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу та не доведено неспівмірності таких витрат, суд вважає можливим стягнути їх з відповідача пропорційно до задоволених вимог у розмірі - 4000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial