Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

В листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до\~ [PERSON] , третя особа: Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) про скасування заборгованості зі сплати аліментів та зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи наступним. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2019 року між ним, [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб за його позовом. У них є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, 12.12.2019 року, [PERSON] не повідомивши його, подала позов про стягнення з нього аліментів. Про цю подію він не знав. Дізнався випадково коли перевіряв відносно себе відомості у реєстрі боржників. Після чого, в усному порядку, державний виконавець повідомив його, що з нього стягуються аліменти. 25 листопада 2021 року, він отримав заочне рішення суду но справі №357/13854/19 за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2020 року стягнуто з нього аліменти на утримання дитини [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Про вказане рішення суду він не знав, тому подав заяву про перегляд заочного рішення, однак ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 28 грудня 2021 року його заяву залишили без задоволення. При тому, йому було рекомендовано судом звернутись до суду із заявою про зменшення розміру аліментів та звільнення від заборгованості. Протягом періоду з 2019 по червень 2022 року він не мав роботи, іноді ходив на підробіток, а відповідно не мав доходу, оскільки у нього проблеми зі хребтом, що позбавляє його в повній мірі працювати. У червні 2022 року він працевлаштувався на роботу в Приватне підприємство «Теолинськъка СКС» на посаду підсобного робітника. За період з червня по жовтень 2022 року він отримав заробітну плату в загальному розмірі 8175 гривень, що підтверджується довідкою про заробітну плату від 10 листопада 2022 року. 20 липня 2022 року він отримав розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З розрахунку вбачається, що заборгованість, по сплаті аліментів за період з 12.12.2019 року по червень 2022 становить 82 388 гривні 25 копійок. Оскільки, в його випадку для розрахунку аліментів береться середня заробітна плата по регіону, для нього така сума є непід`ємною, при тому що сума місячної сплати аліментів складає від 2 410 грн. по 3 185 грн. 75 коп. Разом з тим, прожитковий мінімум для працездатної особи з 1 січня 2022 року складає 2 393 гривні, а місячна сума до стягнення станом на травень 2022 року складає 3 185 грн. 75 коп. При тому, Білоцерківським міськрайонним суду Київської області при розгляді справи за позовом відповідача до нього було не враховано його дохід. Однак, Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає наступне: Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він визначається за умови, що батько чи мати, які проживають окремо, не мають достатньої кількості коштів, аби здійснювати більші виплати. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відтак, враховуючи вищезазначені положення закону, можна зробити висновок, що оскільки у нього, [PERSON] недостатній заробіток, в його випадку можна не застосовувати для стягнення аліменти в мінімальному рекомендованому розмірі. Водночас, він має захворювання, які потребують лікування, а саме: хвороби попереково-крижового відділу хребта, шийного відділу хребта та грудного відділу хребта. Власне через ці проблеми зі здоров`я він не мав постійної роботи протягом останнього часу. Він бажає піклуватись та утримувати сина, однак, сума заборгованості по сплаті аліментів є для нього занадто великою, а тому в такому розмірі він не має можливості сплачувати аліменти. За можливості, він постійно дає матері дитини гроші на утримання їхньої дитини, що підтверджується копіями квитанцій про оплату. Він вважає, що враховуючи його матеріальне становище та проблеми зі здоров`ям, справедливим у цьому випадку буде стягнення з нього 1/8 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, що були нараховані на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2020 року по справі 357/13854/19 за період з грудня 2019 року по червень 2022 року, оскільки нараховану суму заборгованості в розмірі 82388, 25 грн. він\~ сплатити об`єктивно не в змозі ні на даний час, ні в майбутньому. Разом з тим, оскільки він не знав про рішення суду про стягнення з нього заборгованості та з виконавчої служби за адресою його реєстрації йому будь-які відомості не надходили, він був позбавлений можливості виконати рішення суду. При тому, що [PERSON] знала про це рішення суду, знала про його місце реєстрації, він регулярно спілкується з сином та надає йому матеріальну допомогу, вона не повідомила його про такий розгляд справи. Вищенаведене свідчить про те, що отримувані ним доходи, є не достатніми для виконання ним у повному обсязі аліментних зобов`язань, які визначені рішенням суду, у зв`язку з чим виникла заборгованість з незалежних від нього причин. Таким чином, заборгованість за аліментами виникла не з вини позивача, а у зв`язку з істотними обставинами, а саме через його незнання про рішення суду, його безробіттям, станом здоров`я та недостатнім розміром заробітної плати, що позбавляє його можливості виконати аліментні зобов`язання у повному обсязі, а тому вважає, що наявні правові підстави для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на користь відповідача на підставі виконавчого листа №2/357/374/20 від 02.04.2020 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за період з грудня 2019 року по червень 2022 року включно у розмірі 82 388 грн. 25 коп. Вважає, що його матеріальне становище та погіршення стану здоров`я є саме тими випадками, на підставі яких відбувається зменшення розміру аліментів. Відтак, враховуючи його тяжке становище, але бажання утримувати дитину, вважає, стягнення з нього 1/8 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде достатнім розміром аліментів та він буде в змозі їх оплачувати. Тому, просив суд звільнити [PERSON] , [INFO] , від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини [PERSON] на користь [PERSON] , яка була нарахована на підставі заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2020 року по справі 357/13854/19 та на підставі виконавчого документа №2/357/374/20 від 02.04.2020 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за період з грудня 2019 року по червень 2022 року включно у розмірі 82 388 грн. 25 коп. Зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2020 року по справі 357/13854/19 про стягнення з [PERSON] аліменти на\~\~ утримання дитини [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 1-6 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2022 року ( а. с. 28 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 22 листопада 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ ( а. с. 36 ). Ухвалою судді від 24.11.2022 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору ( а. с. 33-35 ). 16 січня 2023 року за вх. № 1402 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 37 ). Згідно отриманої відповіді відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 14.11.2013 року. Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача. Ухвалою судді від 17 січня 2023 року\~ прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін та призначено судове засідання у справі на 02.02.2023 року ( а. с. 38-39 ). 02 лютого 2023 року розгляд справи було відкладено на 27.02.2023 року ( а. с. 47 ) у зв`язку з клопотанням представника відповідача адвоката Бойко І.Ю. ( а. с. 42 ). 15 лютого 2023 року за вх. № 6347 судом отримано відзив, підписаний представником відповідача [PERSON] , в якому просила суд відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні 27.02.2023 року представник позивача Павлецька М.А., яка діє на підставі Ордеру № 1290919 від 12.10.2022 року підтримала позовні вимоги [PERSON] , надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 27.02.2023 року позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала проти задоволення вимог та просила відмовити позивачу у позові в\~ повному обсязі. Третя особа Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить Довідка про доставку електронного листа, який було доставлено до електронної скриньки [INFO] . Заяв та клопотань з боку третьої особи на адресу суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та не спростовано представниками сторін по справі, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, від даного шлюбу у сторін є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним\~ в матеріалах справи свідоцтвом про народження ввід 18.03.2008 року серії [NUMBER] , актовий запис за № 471 ( а. с. 9 ). Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2020 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. ( а. с. 10 ). Вказане рішення суду набрало законної сили 02.04.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення ( а. с. 11 ). З наявного\~ у матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від\~ 20.07.2022 року, складеного державним виконавцем Левенцем Є.С., станом на 01.07.2022 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить\~ 82 388,25 гривень ( а. с. 12 ). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач обґрунтовував його тим, що він не був обізнаний про судове рішення про стягнення з його аліментів, судом не було враховано, що він не працював, тому він повинен бути звільнений від сплати заборгованості, а стягнені судом аліменти в розмірі 1/4 частини зменшені на 1/8 у зв`язку з тим, що\~ в нього недостатній заробіток та має проблеми зі здоров`ям. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у\~ частці\~ від\~ доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, для збільшення чи зменшення розміру аліментів достатньо хоча б однієї із вказаних обставин. Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 2 ст. 197 СК України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17. Однією з причин, по якій позивач, посилаючись на ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами є те, що йому не було відомо про звернення відповідачки до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Однак,\~ дана обставина не може бути взята до уваги судом, оскільки позивач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття незалежно від наявності рішення суду про стягнення аліментів. Більше того, в ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду від 28.12.2021 року по справі № 357/13854/19 встановлено, що суд двічі повідомляв [PERSON] за зареєстрованою адресою його проживання про призначені судові засідання. Окрім того, позивач по справі не оскаржував рішення суду про стягнення з нього аліментів в апеляційному порядку. Стосовно наданої з боку позивача медичної документації, а саме: обстежень магнітно-резонансної томографії від 08.06.2019 року ( а. с. 21, 22, 23 ), то дані докази не підтверджують тяжку хворобу позивача, що є підставою для звільнення від сплати заборгованості. Тим більше, вказані медичні документи датовані ще червнем 2019 року, тобто такий стан здоров`я у позивача був до винесення рішення суду про стягнення аліментів, що мало місце 03.03.2020 року. Посилання позивача на те, що він не влаштувався на роботу, не отримував ніяких доходів до червня 2022 року, а тому не мав можливості сплачувати аліменти, як на підставу звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, зазначене також не заслуговує на увагу суду, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували про будь-які обмеження, які перешкоджали останньому працевлаштуватися. До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18. Стосовно позовних вимог позивача в частині зменшення розміру аліментів, суд приходить до наступного. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів, останній може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Таким чином, за наявності відповідних обставин, батько дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. \~ Слід зазначити, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). \~ Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз вказаних норм свідчить, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Однак, позивачем не доведено, що після стягнення аліментів його матеріальний і сімейний стан змінився ( погіршився ). Навпаки, матеріальний стан позивача покращився, оскільки останній\~ влаштувався на роботу і почав отримувати заробітну плату, про що свідчить наявний в матеріалах справи трудовий договір від 01.06.2022 року, укладений між ПП «Теолинська СКС» та [PERSON] ( а. с. 13-14 ), наказ № 33 від 01.06.2022 року про прийняття на роботу ( а. с. 15 ), трудова книжка позивача ( а. с. 16 ) та довідка про доходи ( а. с. 20 ). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. При зверненні до суду з позовною заявою позивач просив звільнити його від сплати судового збору. Ухвалою судді від 24.11.2023 року така заява була задавлена та звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подачу до суду позову ( а. с. 33-35 ). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ). Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню судові витрати на користь держави з відповідача [PERSON] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed