Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою в інтересах [PERSON] , в якій просить суд встановити факт належності їй трудової книжки серії [NUMBER] від 05 вересня 1979 року, де прізвище заявниці вказано російською мовою « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». В обґрунтування вимог посилається на те, що 05 вересня 1979 року заявниці було видано трудову книжку на дівоче прізвище « [PERSON] ». 31 грудня 1982 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , в результаті чого її прізвище було змінено та у свідоцтві про шлюб зазначено прізвище російською мовою як « [PERSON] ». Тому, на підставі зміни прізвища, до трудової книжки було внесено зміни та зазначено прізвище як « [PERSON] ». 09 березня 2020 року заявниця отримала паспорт громадянина України, де її прізвище було зазначено українською мовою як « [PERSON] ». Крім цього, 06 жовтня 2003 року заявниця отримала картку фізичної особи платника податків на ім`я [PERSON] . Тобто, в даному випадку, склалися обставини, які свідчать про розбіжність в написанні прізвища заявниці. При цьому, представник заявниці зазначає, що до 2022 року даним розбіжностям уваги приділено не було та будь-які сумніви в розбіжностях були відсутні. Про даний факт стало відомо, коли заявниця звернулася з заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії, однак, їй було відмовлено у зв`язку з вищевказаними розбіжностями. Тому, на підставі викладеного, представник заявниці змушений звернутися до суду для встановлення даного факту, який має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в тому числі, призначення пенсії. Заявниця в судове засідання не з`явилась, від її представника [PERSON] надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволені заяви наполягав та просив суд її задовольнити (а.с.19-20). Представник заінтересованої особи - Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за своєї відсутності, будь-які пояснення та заперечення у них відсутні (а.с.21-22). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно п.6 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в с.Капулівка, Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи, а саме: паспорту, серії [NUMBER] , виданого 09 березня 2000 року Нікопольським МВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.13), довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с.14), прізвище, ім`я та по-батькові заявниці зазначено як « [PERSON] ». Попри це, як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, з трудової книжки, серії [NUMBER] від 05 вересня 1979 року, в якій міститься зазначення прізвища на російській мові як « [PERSON] », яке не відповідає написанню прізвища в паспорті громадянина України на сторінці російською мовою: « [PERSON] » (а.с.6, 13). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що розбіжності в написані прізвища заявниці в трудовій книжці є наявними, а, у відповідності до паспорту громадянки України, картки фізичної особи-платника податків, прізвище, ім`я та по батькові заявниці є « [PERSON] », суд вважає, що вони є суттєвими, допущені описки є очевидними та перешкоджають заявниці у повному обсязі користуватися своїми майновими та немайновими правами, а тому не викликає сумніву той факт, що вищевказаний документ, дійсно, належить [PERSON] . За таких обставин, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved