Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

07.04.2022р. [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець, директора Закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець - Петринки Павла Зіновійовича про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди . Зокрема, позивач просила, остаточно уточнивши вимоги : стягнути із Закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24.03.2022 за період з 28 березня 2022 року по час ухвалення рішення у даній справі ; та стягнути солідарно із Закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець та [PERSON] на її користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24.03.2022р. у справі №466/5382/21 її поновлено на роботі на посаді вчителя початкових класів Закладу загальної середньої освіти №87 з 07 червня 2021року та постановлено стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також визнано незаконними накази щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи від 19.03.2021р. та від 07.06.2021р. Рішення суду в частині поновлення та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. 28.03.2022 р. [PERSON] подала директору учбового закладу [PERSON] заяву про необхідність видачі не збирається і поновлювати її на посаді вчителя не буде. У зв`язку із невиконання негайно рішення суду від 24.03.2022р. а також у зв`язку із поновленням [PERSON] на посаді вчителя, вбачається незаконне звільнення, що позбавило її можливості на час звільнення влаштуватись на роботу за спеціальністю, а відтак, це призвело до моральних страждань, оскільки в учнівському середовищі було безпідставно створено вкрай негативне враження відносно неї як вчителя. Моральні страждання продовжуються навіть і після рішення суду від 24.03.2022р., оскільки відповідачі насміхаються над рішенням суду та стверджують, що не будуть його виконувати. Відтак, вважає, що установа та її директор [PERSON] повинні нести солідарну відповідальність за заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Вважає, що строк звернення до суду про стягнення моральної шкоди у трудових відносинах розпочинає свій сплив з моменту винесення судом рішення у справі про поновлення [PERSON] на роботі, а саме з 24.03.2022р., відтак і звернулася до суду 07.04.2022р. та просить суд задоволити позов повністю. Спрощене позовне провадження у справі відкрито ухвалою від 13.04.2022р. Відповідачі скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому проти позову категорично заперечили. Свою позицію мотивують тим, 14.04.2022р., не маючи ще повного тексту Рішення суду від 24.03.2022р., [PERSON] . Наказом від 14.04.2022р. №01-08/60 - поновлена на роботі з 07.06.2021р. Повний текст Рішення суду отримано [PERSON] , в приміщенні Шевченківського районного суду м. Львова - 15 квітня 2022р., що підтверджується підписом на заяві про видачу повного тексту рішення та долучена до матеріалів справи. Рішенням суду від 24.03.2022р. встановлено, що 24 березня 2022р., розгляд справи відбувся за відсутності представника Закладу освіти. З моменту видачі наказу №01-08/60 від 14.04.2022р. про поновлення на роботі з 07.06.2021р. [PERSON] , що підлягало негайному виконанні згідно рішення суду від 24.03.2022р., [PERSON] нараховані та виплачені кошти в частині негайного виконання рішення суду, про що виданий відповідний Наказ №01-08/61 від 15.04.2022р. Звертає увагу суду на передчасність позовних вимог, зокрема, що вимога про оплату середнього заробітку за час затримки рішення суду не є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню частина друга ст. 233 КЗпП України, та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, на які посилається Позивачка. Відповідачі стверджують, що відповідальність за невиконання негайно рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника можлива лише за відсутністю наявних поважних причин роботодавця, наводять поважні причини, а відтак стверджують, що така вимога не може бути задоволена. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то така на думку відповідачів , не підлягає до задоволення, оскільки позивачкою не доведено заподіяння такої шкоди закладом освіти, а вимога про стягнення моральної шкоди з [PERSON] заявлена до неналежного відповідача, що є наслідком відмови у її задоволенні. Більше того, така позовна вимога заявлена із пропуском строку позовної давності та за відсутності клопотання про його поновлення. Правом на надання відповіді на відзив позивачка не скористалась. Ухвалою суду від 18.07.2022р., за клопотанням представника позивачки, було зупинено провадження у даній справі, до набрання законної сили рішення у цивільній справі № №466/5382/21 за позовом [PERSON] до Закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 01.02.2023р. у справі поновлено провадження у справі, так як перестали існувати обставини , що були підставою для його зупинення. На подані 07.02.2023 зміни (уточнення) позовних вимог, представник відповідачів долучила письмові пояснення, в яких спростовує позицію представника Позивачки, просить суд відмовити в їх задоволені повністю. Свою позицію обґрунтовує, що рішення суду від 24.03.2022р. про поновлення позивачки на роботі є належним чином виконане, остання поновлена на роботі, сплачені усі необхідні суми, відсутнє будь-яке злісне невиконання рішення суду, наявні усі поважні причини та підстави у видачі наказу про поновлення на роботі позивачки саме 14.04.2022р., а не в день оголошення рішення суду від 24.03.2022р., під час проголошення якого відповідачі не були присутні. Посилається на Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який є спеціальним законом в умовах воєнного стану в частині регулювання трудових відносин, а відповідальність роботодавця у даному випадку не може мати місце. Окрім того, звертає увагу на практику Верховного суду від 24.01.2019р. у справі №760/9521/15-ц, де Верховний суд вказує, що необхідно розуміти під затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, а саме - необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення на роботі без поважних причин, негайно після його проголошення. Посилається на висновки Великої палати Верховного суду від 17.04.2018р. у справі №523/9076/16-ц, в яких суд зробив висновок, про необхідність відмови у позові, якщо позов пред`явлений до неналежного відповідача, зокрема, у даній справі - директора [PERSON] , оскільки останній не є і не був боржником у справі про поновлення [PERSON] на роботі, а Заклад освіти є комунальною власністю ЛМР, що відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"), за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відтак, така вимога не може бути задоволена, як така, що заявлена до неналежного відповідача. Щодо стягнення моральної шкоди із Закладу освіту у розмірі 100 000 грн., вважає таку безпідставну та необґрунтовану з підстав незаподіяння такої, а більше того у виплаті усіх належних сум та належного виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі. Вказує, що позивачка пропустила свій строк звернення до суду про стягнення моральної шкоди у трудовому спору, що підтверджується правовими висновками, викладеними у постанові ВС від 24.05.2021р. у справі №607/3323/19,та вбачається із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 16 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк (стаття 233 КЗпП України). Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. В подальшому подав до суду заяву про завершення розгляду справи у його відсутності, з врахуванням доказів, наданих сторонами. Представник відповідачів в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві та письмових поясненнях, просила суд відмовити у задоволені позову повністю. Заявила, що після ухвалення рішення по суті позовних вимог, суду будуть надані докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.03.2022р. рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/5382/21 - визнано незаконним та скасовано наказ директора Закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець № 01-07/46 від 19 березня 2021 року «Про результати вивчення скарги [PERSON] «Про оголошення вчителю та класному керівнику 1 класу [PERSON] догани». Визнано незаконним та скасовано наказ директора Закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець № 01-08/160 від 07 червня 2021 року «Про результати розслідування заяви « [PERSON] » про звільнення з роботи вчителя початкових класів [PERSON] . Позивачка поновлена на посаді вчителя початком класів Закладу загальної середньої освіти №87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець з 07.06.2021р. Стягнуто з Закладу загальної середньої освіти №87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.06.2021р. по день ухвалення судового рішення з розрахунку 852,99 грн. за кожен робочий день. Стягнуто з Закладу загальної середньої освіти №87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць. Постановою Львівського апеляційного суду від 24.11.2022р. рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24.03.2022р. залишено без змін, апеляційну скаргу Закладу загальної середньої освіти №87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець - без задоволення. Ухвалою від 24.11.2022р. апеляційне провадження в частині приєднання до апеляційної скарги закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 березня 2022 року у справі за позовом [PERSON] до Закладу загальної середньої освіти №87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець про визнання наказу про догану та звільнення з роботи незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -закрито. Ухвалою від 11.01.2023р. Верховний суд у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року у справі за позовом [PERSON] до закладу загальної середньої освіти № 87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець про визнання наказу про догану та звільнення з роботи незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовив у зв`язку із малозначністю справи. [PERSON] є директором середньої школи №87 м. Львова з 15.08.1996р. відповідно до наказу відділу народної освіти Шевченківського райвиконкому від 14.08.1996р. №325-К (а.с. 24 ). Сучасна назва школи - Заклад загальної середньої освіти №87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець. 14.04.2022р. Закладом загальної середньої освіти №87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець видано наказ №01-08/60, яким на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24.03.2022р. - [PERSON] поновлена на роботі з 07.06.2021р. ( а.с. 25) Відповідно до наказу від 15.04.2022р. №01-08/61 [PERSON] нараховані та виплачені кошти в частині негайного виконання рішення суду. (а.с. 26) Наказом від 14.04.2022р. №01-07/55 затверджено педагогічне навантаження вчителя початкових класів [PERSON] (а.с.27). Судом встановлено, що повний текст рішення суду від 24.03.2022р. [PERSON] отримав - 15.03.2022р., що підтверджується підписом на його заяві, оскільки останній не був присутній під час його оголошення. У тексті рішення вказано (сторінка 6 абз. 5 та 6), «у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами». Відповідно до Наказу Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №102р від 10.03.2022р., (а.с.45), у зв`язку із введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022,

Outcome: dismissed