Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 30.12.2016 року, який зареєстрований Хімкинським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області (РФ), актовий запис №1532. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя сторін не склалось, вони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, примирення між ними не можливе. Рух справи в суді Позовна заява надійшла до суду 21.12.2022 року. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Демченко І.М. від 23.12.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. На підставі розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Бєлової А.С. від 20.01.2023 року, №65-р, у зв`язку з достроковим припиненням відрядження судді Демченко Ірини Миколаївни та відрядження її до Червонозаводського районного суду м. Харкова, відповідно до рішення Голови Верховного суду від 28.12.2022 №33/1/149, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2023 справа розподілена судді Подоляк Я.М. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Подоляк Я.М. від 25.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду. Позиція учасників справи Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягають та проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судові засідання, призначені на 31.01.2023, 15.02.2023 та 07.03.2023 року, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, призначені на 31.01.2023 та 15.02.2023 року, було направлено на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану в установленому порядку, при цьому, вказані поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою про його невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судове засідання, призначене на 07.03.2023 року було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов від нього на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. 07.03.2023 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі з 30.12.2016 року, який зареєстровано Хімкинським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, про що складено актовий запис №1532. Побудувати спільне життя сторонам не вдалось. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відносини не підтримують, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Між ними відсутній намір на збереження сімейних відносин та шлюбу. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач просить судові витрати залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved