Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

27.01.2023 Концерн «МТМ» в особі юрисконсульта Науменка М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що Концерн «Міські теплові мережі» у період з березня 2019 по квітень 2021 року відпустив власнику нежитлового приміщення [PERSON] теплову енергію до викупленої частини нежитлового приміщення №104 підвалу літ. А-5, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Факт постачання теплової енергії підтверджується договором купівлі-продажу теплової енергії у гарячій воді № 102474 від 01.06.2016 укладеним між Концерном «МТМ» в особі директора філії Концерну «МТМ» Дніпровського району Астапенкова С.В. та [PERSON] . Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі» за вказаний період відпустив вказаному вище нежитловому приміщенню теплову енергію на загальну суму 2\~056,98 грн. Загальна заборгованість за спірний період складає 2281,95 грн., яка складається з: суми заборгованості за отриману теплову енергію складає 2056,98 грн.; 3% річних у розмірі 59,07 грн.; інфляційні витрати у розмірі 165,90 грн. У зв`язку з чим просить суд, стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 2281,95 грн. та судовий збір у розмірі 2\~684,00 грн. Ухвалою судді від 02 лютого 2023 року, цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Представник позивача [PERSON] у судове засідання надав заяву про закриття провадження по цій справі, у зв`язку із тим, що 06.03.2023 відповідачем здійснено оплату заборгованості повністю та просив вирішити питання про повернення судового збору у сплаченому розмірі. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено, що викуплена частина нежитлового приміщення № 104 підвалу літ. А-5, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності відповідачу [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.06.2016 (а.с.10-13); Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 315927319 від 24.11.2022 (а.с. 9). 01.06.2016 укладено договір купівлі-продажу теплової енергії у гарячій воді № 102474 між Концерном «МТМ» в особі директора філії Концерну «МТМ» Дніпровського району Астапенковим С.В. та [PERSON] , відповідно до якого Концерн «МТМ» зобов`язується відпустити теплову енергію у гарячій воді для опалення викупленої частини нежитлового приміщення підвалу №104 літ. А-5, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,30 кв.м. Концерн «Міські теплові мережі» у період з березня 2019 по квітень 2021 років відпустив власнику викупленої частини нежитлового приміщення [PERSON] теплову енергію до приміщення підвалу №104 літ. А-5, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 2 056,98 грн. Загальна заборгованість за спірний період складає 2281,95 грн., яка складається з: суми заборгованості за отриману теплову енергію складає 2056,98 грн.; 3% річних у розмірі 59,07 грн.; інфляційні витрати у розмірі 165,90 грн., що підтверджується доданими до позову розрахунками, рахунками, актами звірки (а.с. 5-7). Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 за №2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007 за №1198 та іншими нормативно-правовими актами. У розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 1 Договору Позивач взяв зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач взяв обов`язок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами, в терміни та порядку встановленими умовами цього Договору і додатками до договору, що є його невід`ємними частинами. Згідно Договору: «Теплопостачальна організація відпускає теплову енергію нежитловому приміщенню яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , приміщення підвалу № 104 літ. А-5. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 6.4. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до п.6.7. підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію (п. 6.5.1. Договору). Згідно п. 6.7. Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Адмірала Нахімова, буд. 4, документи за розрахунковий період: рахунок, акт приймання-передачі наданих послуг. Споживач, згідно п. 6.7.1 Договору, отриманий акт приймання-передачі теплової енергії повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації. В разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у п`ятиденний термін з дати отримання, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період. Відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами, нарахованими Позивачем до оплати у відповідні періоди. Згідно Закону України про теплопостачання, серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів (ст. 24). Відповідно Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40). За вказаний період заперечень з боку Споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну „МТМ не надходило. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Таким чином, сума заборгованості за отриману теплову енергію у вищезазначений період складає 2056,98 грн., інфляційні втрати у розмірі 165,90 грн., та 3% річних у розмірі 59,07 грн., що разом складає 2281,95 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, встановлено, що відповідач [PERSON] 06.03.2023 сплатив заборгованість у сумі 2281,95 грн., що підтверджено представником позивача у поданій заяві, та доданими копіями платіжних інструкцій від 06.03.2023. Таким чином, судом встановлено, що заявлена позивачем заборгованість у загальному розмірі 2281,95 грн., та 3% річних і інфляційні втрати були сплачені відповідачем. Водночас, представник позивача просить закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору. Розглянувши клопотання представника позивача про закриття провадження у цій справі, суд приходить до наступного. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд із цим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрито з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження №61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження 61-1807св20) та від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20). З огляду на те, що [PERSON] погасив заборгованість після відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим Концерн «МТМ» на час розгляду справи судом не має майнових претензій до відповідача, клопотання представника позивача про закриття провадження у справі, задоволенню не підлягає. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що до суду представником позивача не було подано заяву про відмову від позову, на час ухвалення рішення заборгованість відповідачем сплачена у повному обсязі, суд доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги, що відповідачем фактично визнано позов у повному обсязі (заборгованість сплачено повністю), суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме у розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved