Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бурбак О.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець Михайло Вячеславович про усунення від права на спадкування як спадкоємця за законом першої черги. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що [PERSON] помер [INFO] в селі Малий Кобелячок Новосанжарського району Полтавської області на 78 році життя. За час свого життя, а саме 30 березня 1999 року виразив свою волю та склав заповів на все своє майно, де б воно не знаходилось та із чого б воно не складалось на користь свого сина [PERSON] (далі-позивач), тим самим, усунувши від спадкування ще одного сина [PERSON] (далі- відповідач). Вказала, що відповідач, дізнавшись про заповіт, намагався двічі його оскаржити в судовому порядку. Так, рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі № 542/345/19 відмовлено в задоволенні позовної заяви [PERSON] та рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської у справі №542/1414/20 задоволено позовну заяву [PERSON] , а саме: визнано заповіт, посвідчений 30 березня 1999 року секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі під № 11, на користь [PERSON] недійсним та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 19.03.2019 Новосанжарською державною нотаріальною конторою на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер № 5323483200:00:008:0110, площею 3,37 га. Зазначила, що відповідач після набрання законної сили рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі № 542/1414/20 звернувся до державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманця М. В. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, під час оформлення спадкових прав не було враховано факт ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання свого батька - спадкодавця, що полягає в наступному. Так, спадкодавець [PERSON] у 2017 році звернувся за медичною допомогою до лікуючого лікаря, який за результатами ультразвукового обстеження встановив необхідність хірургічного втручання та видав направлення на проведення операційного втручання у Полтавській обласній клінічній лікарня ім. М.В. Скліфосовського». Отримавши направлення позивач та його дружина повідомили відповідача, оскільки він не цікавився здоров`ям батька, про необхідність проїзду до міста Полтави та влаштування [PERSON] до лікарні. За час перебування у лікарні відповідач не виявляв бажання відвідувати батька. Післяопераційний період позивач та його дружина піклувались про [PERSON] . Вказала, що відповідно до наданої інформації медичною сестрою комунального некомерційного підприємства «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» [PERSON] , яка здійснювала лікування померлого [PERSON] , позивач та його дружина неодноразово звертались за допомогою до неї, для надання роз`яснень та консультацій з приводу правильного догляду, лікування, накладення пов`язок для батька позивача. Аналогічною є інформація лікаря-хірурга комунального некомерційного підприємства «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області», а саме: що позивач та його дружина постійного приходили з [PERSON] на прийом до лікаря, проте, відповідача він не бачив. Зазначила, що протягом останніх місяців свого життя, спадкодавець [PERSON] змінив місце свого проживання та переїхав жити до будинку позивача та його дружини, оскільки відповідач не турбувався про його здоров`я, його догляд. Неодноразово повідомляв, що йому бридко доглядати батька, прибирати за ним, здійснювати необхідну гігієну. За час проживання спадкодавця у позивача, відповідач не навідував власного батька, на прохання позивача посидіти із батьком, той відмовлявся та говорив, що йому бридко знаходиться із батьком. Таким чином, відповідач ухилявся від догляду за спадкодавцем [PERSON] , який потребував сторонньої допомоги, а тому має бути усунутим від спадкування, як того і бажав померлий. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 червня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано із комунального некомерційного підприємства «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» виписку з медичної картки [PERSON] , [INFO] за період з 2016 року по 05 серпня 2018 року (а.с. 27-28). 19.07.2022 представником відповідача - адвокатом Олійник Л.М. надано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності, а позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідач знаходився в добрих відносинах з батьком, постійно ним опікувався, займався його здоров`ям, супроводжував його на лікування в м. Київ. Більше того, тривалий час покійний проживав у [PERSON] , лише за декілька днів до смерті повернувся до свого місця проживання, сказавши, що бажає померти в своєму домі. Жодних доказів того, що покійний [PERSON] або ж позивач зверталися до відповідача з проханням надати певну допомогу, до позовної заяви не додано. Вказала, що безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами (у новонароджених, дітей раннього віку, у людей старшого віку, осіб, які перебувають у стані природного сну). Безпорадність може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Незважаючи на похилий вік та певні захворювання фізично безпомічним стан [PERSON] назвати не можна, оскільки він до останнього дня самостійно себе обслуговував. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Документи під назвою «відповідь на адвокатський запит» , нібито складені та підписані медперсоналом Новосанжарської ЦРЛ є неналежними та недопустими доказами, оскільки не є ані медичними документами, ані показами свідків. Позивач не зазначив, якої саме допомоги потребував спадкодавець саме від відповідача та не отримав її. Вказала, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких відповідача можна усунути від спадкування з підстав, передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України (а.с. 39-43). 01.08.2022 представником позивача - адвокатом Бурбак О.В. подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що на підтвердження обставин, викладених у позові до суду подане відповідне клопотання про витребування доказів та допит свідків. Призначення лікаря для спадкодавця щодо приймання ліків та інших процедур, буде аналогічно підтверджена медичною документацією [PERSON] (а.с. 54-55). 23 серпня 2022 року представником відповідача - адвокатом Олійник Л.М. надано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що відповідач постійно опікувався батьком, займався його здоров`ям, організовував оперативне втручання, спрямоване на відновлення зору та післяопераційний догляд, фінансував його лікування, про що свідчить медична документація, діагностування, розрахункові документи, оригінали яких знаходяться у відповідача за період 2014-2018 роки. При цьому, висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що покійний [PERSON] потребував постійного стороннього догляду і не здатен до самообслуговування, немає. Вказала, що жодних доказів того, що покійний [PERSON] або ж позивач зверталися до відповідача з проханням надати певну допомогу, позивач не надав (а.с. 75-77). Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 105). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково в судовому засіданні вказав, що за місяць до своєї смерті батько попросив забрати його до себе. За час проживання садкодавця у позивача, відповідач лише один раз прийшов його провідати, не надавав кошти на лікування та не доглядав за батьком. Представник позивача - адвокат Бурбак О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення надала аналогічні, викладеним у позові та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що не ухилявся від догляду за батьком, навпаки, возив його до лікарів, оплачував витрати на лікування. Вказав, що [PERSON] проживав у нього. А за тиждень перед своєю смертю батько повідомив про те, що хоче померти у себе вдома та попросив відвезти його туди. Саме тому на момент своєї смерті [PERSON] перебував у позивача, який разом із своєю сім`єю проживає в будинку, що належав померлому. Представник відповідача - адвокат Олійник Л.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснення надала аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Третя особа- державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець Михайло Вячеславович в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність державного нотаріуса. Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою [PERSON] та їй відомо про те, що батько [PERSON] багато років проживав разом із ним та його сім`єю. Зазначила, що [PERSON] та його дружина возили [PERSON] до лікарні, займалися його лікуванням за власні кошти, а померлий [PERSON] , в свою чергу, був вдячний їм за догляд. Вказала, що з другим сином- [PERSON] у померлого були погані відносини. Пояснила, що приблизно за тиждень до смерті [PERSON] вона його вже не бачила та не спілкувалась, оскільки він не міг самостійно пересуватися, нікуди не ходив, був дуже слабким. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази про те, що проживає по сусідству з [PERSON] , разом з сім`єю якого протягом приблизно 3-4 років проживав також його батько- [PERSON] . Зазначила, що коли [PERSON] захворів, його син- [PERSON] неодноразово просив її чоловіка звозити [PERSON] до лікарні. Пояснила, що [PERSON] доглядав за батьком, займався його лікуванням, возив на операцію до м. Києва, куди також їздив і другий син- [PERSON] . Де проживав після операції [PERSON] їй не відомо. В ході допиту свідок [PERSON] пояснив, що його сусідом є [PERSON] , у будинку якого протягом деякого часу проживав його батько- [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] неодноразово звертався до нього з проханням звозити батька- [PERSON] до лікарні. Пояснив, що [PERSON] не повідомляв йому про те, чому не проживає разом з іншим сином- [PERSON] . Вказав, що до останніх днів життя [PERSON] проживав у [PERSON] , а дружина [PERSON] за ним доглядала. Свідок [PERSON] повідомила суду про те, що працює медичною сестрою у поліклініці у смт Нові Санжари. Зазначила, що [PERSON] в супроводі з [PERSON] звертався до лікаря та його було направлено на обстеження. Вдруге вона бачила [PERSON] в лікарні- коли його привезли вже після проведеної хірургічної операції. Хто в той день був разом з ним не знає. Повідомила про те, що [PERSON] зверталась до неї за консультацією щодо правильності накладення пов`язок, яких потребував [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] після смерті своєї дружини у 2007 році проживав у с. Полузір`я з іншою жінкою. У 2017 році у нього погіршився стан здоров`я та він попросив, щоб його забрали звідти, після чого вона разом зі своїм чоловіком- [PERSON] привезли [PERSON] до себе додому. Пояснила, що вони возили [PERSON] до лікарні в смт Нові Санжари та до м. Полтави. Зазначила, що за направленням [PERSON] повезли до лікарні до м. Києва, де він був прооперований. Після операції його забрав до себе [PERSON] , який доглядав за батьком. Пояснила, що приблизно за тиждень до своєї смерті [PERSON] перебував на лікуванні у смт Нові Санжари, після чого проживав вдома у неї та [PERSON] та вони за ним доглядали. Вказала, що [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду. Проте [PERSON] не доглядав за своїм батьком. Свідок [PERSON] надав суду покази про те, що [PERSON] був його дідом. Зазначив, що йому відомо про те, що його батько- [PERSON] разом із дядьком- [PERSON] у 2017 році возили діда- [PERSON] у м. Київ для проведення операції. Вказав, що у червні-липні 2018 року [PERSON] проживав у [PERSON] . Десь за місяць перед смертю його дід переїхав жити до [PERSON] . Пояснив, що він приїздив до них на вихідні та провідував діда. Вказав, що його дід - [PERSON] міг себе обслуговувати, проте десь за тиждень до смерті він вже потребуав стороннього догляду. В ході допиту свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] є батьками її чоловіка. Повідомила про те, що десь за місяць до смерті у [PERSON] значно погіршився стан здоров`я. Спочатку він міг сам себе обслуговувати, самостійно пересувався. Останні 3 дні свого життя він вже не підводився з ліжка, постійно скаржився на головні болі, вона декілька разів робила йому уколи. В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] доглядали за дідусем, робили йому перев`язки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною [PERSON] та до них після смерті дружини переїхав жити [PERSON] . Коли він захворів та потребував лікування, вона разом зі своїм чоловіком доглядали за ним та за власні кошти купували ліки. Зазначила, що менше ніж за місяць до своєї смерті [PERSON] переїхав жити до [PERSON] . Причину переїзду до іншого сина він пояснив тим, що хоче померти у себе вдома- у власному будинку. В цей час її чоловік- [PERSON] відвідував свого батька. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 06 серпня 2918 року, актовий запис № 15 (а.с. 15). 05 грудня 2018 року в Новосанжарській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 257/2018 після померлого [INFO] [PERSON] . До Новосанжарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом 05.12.2018 звернувся [PERSON] та із заявами про прийняття спадщини за заповітами від 30.03.1999 та від 28.04.2016 звернулись, відповідно, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.05.2021, залишеним в силі постановою Полтавського апеляційного суду від 29.07.2021 заповіт, посвідчений Малокобелячківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 30.03.1999 визнано недійсним. Відповідно до постанови завідувача Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманця М.В. від 20.10.2021, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 17). Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. При встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. З наведеного слідує, що відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Суд враховує, що відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, суд керується також основними засадами цивільного судочинства, серед яких, зокрема, є змагальність та диспозитивність. Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Встановлено, що позивач як на підставу своїх вимог посилався, зокрема, на перебування [PERSON] у безпорадному стані, що, в свою чергу, було викликано тяжким станом здоров`я останнього. На підтвердження вказаної обставини позивач, зокрема, посилався на покази свідків. Разом з тим, позивачем не було надано до суду будь-якої медичної документації на підтвердження наявності тяжкої хвороби у [PERSON] яка, в свою чергу, призвела до його безпорадного стану та потреби у сторонньому догляді. Разом з тим, відповідно до інформації, наданої на вимогу суду Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна районна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавської області», [PERSON] , [INFO] за період з 2016 року по 05 серпня 2018 року, згідно медичної документації на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував, за медичною допомогою не звертався, амбулаторна картка відсутня (а.с. 114). Згідно з інформацією Національного військово-медичного клінічного центру «ГОЛОВНИЙ ВІЙСЬКОВИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ» від 23.01.2023 №545/4/400, [PERSON] , [INFO] за 2018 рік на стаціонарному обстеженні та лікуванні не перебував, інша інформація або медична документація про проведені операційні, хірургічні та інші втручання, лікування та призначення в розпорядженні НВМКЦ «ГВКГ» відсутня (а.с. 199). При цьому, в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На переконання суду, покази свідків, за відсутності будь-якої медичної інформації, не доводять достатньою мірою факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою та його потребу у зв`язку із цим у сторонньому догляді. Крім того, твердження позивача та його представника про те, що [PERSON] з померлим [PERSON] не спілкувався, ухилявся від обов`язку щодо надання допомоги батькові, не є переконливими та не доведені належними та допустимими доказами. Також суду не надано доказів, які б свідчили про те, що померлий [PERSON] потребував допомоги відповідача [PERSON] , за умови, що міг отримати та отримував її від іншого сина- [PERSON] . Надаючи оцінку показам свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що вони не доводять беззаперечно факт перебування [PERSON] у безпорадному стані, викликаному його станом здоров`я. Крім того, показами свідків не доводиться й факт ухилення відповідача від надання допомоги батькові та факт потреби [PERSON] у допомозі саме від відповідача за умови, що таку допомогу він отримував від позивача. Натомість, в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили той факт, що протягом тривалого часу [PERSON] проживав саме у відповідача, який здійснював догляд за батьком, супроводжував його до лікарні та купував ліки. Разом з тим, суд відхиляє надані позивачем до матеріалів справи письмові пояснення медсестри [PERSON] та письмові пояснення лікаря-хірурга [PERSON] , що надані у відповідь на адвокатський запит (а.с. 6, 7-8). Відхилення зазначених доказів суд мотивує тим, що інформація, що міститься у письмових поясненнях не може бути використана судом як медична документація, оскільки письмові документи не оформлені відповідно до вимог закону, зокрема ДСТУ 4163:2020, що встановлені для офіційних документів, не містять необхідних реквізитів, печаток закладу охорони здоров`я, тощо. Разом з тим, зазначені у письмових документах відомості суд також не може сприймати як покази свідків, оскільки в силу положень ст. 89, 213, 229 ЦПК України це становитиме порушення безпосередності судового розгляду та визначеного ст. 230 ЦПК України порядку отримання показів свідка. Таким чином, надані письмові пояснення медсестри [PERSON] та лікаря-хірурга [PERSON] в силу положень ст. 78 ЦПК України є недопустимими доказами. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. В силу ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача. Водночас, у контексті оцінки доводів сторін суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів учасників справи, суд вважає, що ключові аргументи доводів сторін отримали достатню оцінку.

Outcome: dismissed