Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивач по первісному позову звернувся до суду з позовом до відповідача про вселення його до житлового будинку в господарстві [ADDRESS] посилаючись на те, що його незаконно позбавили права користування житловим приміщенням. Ухвалою Новоселицького районного суду від 29.06.2021 року позовну заяву було залишено без руху. 22.07.2021 року від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали без руху. Ухвалою Новоселицького районного суду від 09.08.2021 року було відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі. 27.08.2021 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позов не визнала та просила відмовити в його задоволенню. 27.08.2021 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою Новоселицького районного суду від 13.10.2021 року було відкрито провадження по зустрічній позовній заяві. 28.10.2021 року від представника [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. 05.11.2021 року від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив. 17.11.2021 року ухвалою Новоселицького районного суду провадження по вищевказаній справі було зупинено провадження по справі. 14.04.2022 року провадження по справі було відновлено. Ухвалою Новоселицького районного суду від 13.05.2022 року було закрито провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Новоселицького районного суду від 01.03.2023 року було закрито провадження по зустрічному позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в частині вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку із відмовою позивача від позовної вимоги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити. Він пояснив, що приблизно в 20 числах травня 2020 року він два дні проживав у будинку по [ADDRESS] . З 2017 року він був на лікуванні. В червні 2020 року він проживав в м.Чернівці, оскільки його сестра [PERSON] не пускала його до господарства. З 06.09.2016 року по 2017 рік він перебував на реабілітації в медичному центрі закритого типу у зв`язку із захворюванням на наркоманію. В господарстві по [ADDRESS] він зареєстрований з 2001 року, однак фактично проживав у вищевказаному будинку з дня свого народження. Відповідач проживала по [ADDRESS] з 2002 року, хоча зареєстрована по [ADDRESS] . У вищевказаному господарстві залишились його речі, зокрема інструменти та одежа. В будинку він проводив різні ремонті роботи, оскільки вважає своїм домом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду дала показання, що позивач з травня 2015 року проходив лікування від наркотичної залежності в ТОВ «Ренесанс», де і проживав орієнтовно 9-10 місяців. Дане лікування оплатила мати позивача. Після того, як він завершив курс лікування в стаціонарі, він доліковувався амбулаторно та проживав на квартирі в м. Чернівці з 2016 року по 2020 рік. Вона не перешкоджала йому проживати у будинку по [ADDRESS] . Брат не проживав тут, бо боялися, що він знову стане наркозалежним попавши в знайоме йому раніше негативне середовище. Десь з кінця 2015 року до кінця 2016 року вона робила ремонт за власні кошти у вищевказаному будинку. В травні 2020 року [PERSON] приїжджав, щоб познайомити її із своєю дружиною. В будинку жодних речей позивача не має, оскільки вона сама йому їх за кілька разів відвезла в м.Чернівці, де він проживав. Інструменти позивача були викрадені його друзями наркоманами ще до початку лікування. Вона дійсно не пустила позивача до господарства, оскільки там проживала сім`я [PERSON] із дружиною до 2022 року. Свідок [PERSON] суду дала показання, що вона є дружиною позивача, з яким вона проживає у цивільному шлюбі із 2019 року. Приблизно з травня 2019 року вона разом із позивачем винаймали квартиру в м.Чернівці. В кінці травня її чоловік в господарстві по [ADDRESS] заливав бетон та майже кожні вихідні їздив до будинку, де ремонтував насос та прибирав подвір`я, деколи чоловік залишався там ночувати. Згодом відповідач запропонувала їй з чоловіком проживати у будинку та вони деякий час там жили, однак потім вона сказала [PERSON] , що він там може проживати, але без неї. На початку 2020 року вони хотіли забрати речі чоловіка, але відповідач не дозволила та вони декілька разів викликали поліцію. Останній раз коли вони викликали поліцію, то їм відчинили квартиру люди, яким [PERSON] здавала її в оренду, однак вони також їх не пустили. Потім приїхала [PERSON] та сказала, що нехай вони складуть список речей, які необхідно повернути та вона віддасть їх через суд. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що [PERSON] проходив реабілітацію в ТОВ «Ренесанс», де лікувався від наркозалежності з 2016 року. Перший рік він перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема 9 місяців у закритому стаціонарі, а 3 місяці денного стаціонару. Потім він став волонтером, тобто почав проживав на соціальній квартирі з товаришами по курсу і вдень відвідував центр та перебував під наглядом лікарів. Час від часу [PERSON] з його дозволу їхав на декілька днів додому в м.Новоселиця, однак постійно повідомляв де він перебуває. З [PERSON] він також знайомий, оскільки остання приїжджала до брата. В 2019 році він звільнився, а [PERSON] продовжував там працювати. Свідок [PERSON] суду дав показання, що він є двоюрідним братом позивача та відповідача. Йому відомо, що [PERSON] проживав по [ADDRESS] із народження. Він знає, що останній проходив лікування в м.Чернівці з 2016 року, а тому деякий час і не проживав у вищевказаному будинку. В 2019 році він бачив як [PERSON] приїжджав до будинку разом із своєю дружиною. Мати позивача та відповідача з 2015 році знаходиться в Італії та вона фінансувала ремонт у вищевказаному будинку. [PERSON] є безробітною, а тому і не мала змоги зробити ремонт у будинку. Свідок [PERSON] суду дав показання, що він є чоловіком [PERSON] . Йому відомо, що сторони та їхня матір проживали всі в будинку по [ADDRESS] . В 2014 році [PERSON] поїхала на роботу в Італію. Вячеслав лікувався у ТОВ «Ренесанс» від наркозалежності приблизно десь 9 місяців, а потім залишився там працювати і проживав на квартирі в м.Чернівці. Проживання на квартирі йому оплачувала [PERSON] , яка пересилала гроші з Італії. Речі, які були в будинку він разом із [PERSON] відвезли позивачу, коли він ще проходив лікування. На даний час жодних речей [PERSON] у будинку не має. Ремонт в будинку робила [PERSON] та він частково фінансово допомагав їй. Також йому відомо, що остання попросила одного чоловіка, щоб він проживав у господарстві та дивився за будинком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що він орендував у [PERSON] будинок по [ADDRESS] з жовтня 2020 року по березень 2022 року. В будинку був зроблений ремонт та поставлені нові меблі. Коли [PERSON] приїжджав до будинку, то його не було вдома і він сказав своїй дружині, щоб та не пускала його до господарства. За оренду будинку відповідачу він сплачував по 150 євро в місяць та платив за всі комунальні послуги. Від дійсно підписав договір позички житлового будинку із [PERSON] та акт приймання-передачі до нього, однак дати укладання та передачі там вказані невірно, оскільки відповідач його так попросила підписати. Крім того, він підписував акт від 17.08.2021 року, однак інформація яка там зазначена не відповідає дійсності, оскільки він із червня 2017 року в будинок по [ADDRESS] не навідувався Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає що первісний позов слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18443672 від 09.04.2008 року частка житлового будинку по [ADDRESS] ( [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] як приватна спільна часткова власність. Відповідно до довідки відділу організації надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області №46 від 07.07.2021 року по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №271276526 від 19.08.2021 року встановлено, що [PERSON] зареєструвала за собою право власності на вищевказаний житловий будинок в цілому. Згідно довідки ТзОВ «Ренесанс» №107 від 29.04.2021 року встановлено, що [PERSON] проходив з 06.09.2016 року по 20.09.2017 року стаціонарний курс, та з 21.09.2017 року по 15.07.2019 року денний курс реабілітації у наркологічному центрі «Ренесанс Чернівці». Відповідно до листа начальника ВП №6 (м.Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області №1265/123/53/01-2021 від 23.02.2021 року встановлено, що [PERSON] 16.10.2020 року звертався із заявою про те, що [PERSON] відмовилася впустити його до житлового будинку по [ADDRESS] , а 02.11.2020 року у [PERSON] виник словесний конфлікт із невідомою жінкою по вищевказаній адресі. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є зведеними братом та сестрою та тривалий час спільно проживали у господарстві по [ADDRESS] ( [ADDRESS] разом із своєю матір`ю [PERSON] , а тому їх слід було вважати членами однієї сім`ї. Позивач проживав у вищевказаному житловому будинку безперервно із народження до травня 2016 року, коли розпочав лікування від наркоманії, що підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та визнала сама відповідач. [PERSON] проходив лікування у двох формах: стаціонарній, постійного шляхом перебування у лікуваному закладі закритого типу, та денній, шляхом проживанням разом із іншими такими ж хворими на орендованій ними ж квартирі в м. Чернівці під наглядом лікарів та перебування протягом дня у лікувальному закладі. Обидві форми лікування були рекомендовані лікарями з метою досягнення більш високого результату видужання. Таким чином час перебування позивача на лікуванні впродовж часу із 06.09.2016 року по 15.07.2019 року суд визнає поважною причиною його відсутності за місцем свого основного проживання згідно п.6 ч.3 ст.71 Житлового кодексу України та впродовж одного року згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України. Враховуючи те, що позивач зі згоди відповідача проживав у вказаному будинку у травні 2020 року та в подальшому регулярно майже кожні вихідні приїжджав здійснювати там різні ремонтні роботи, то фактично цим він підтвердив свій інтерес до даного господарства як наймача. Крім того, він офіційно з травня 2001 року до теперішнього часу зареєстрований за адресою по [ADDRESS] ( [ADDRESS] разом із своєю матір`ю, а тому ніколи не втрачав інтересу до даного житла. Наявність іншого житла, в якому на теперішній час може проживати позивач, судом не встановлена. Відповідач не довела, що позивач забезпечений іншим житлом, в якому може проживати. В свою чергу протиправна поведінка відповідача відносно позивача щодо не допуску до зареєстрованого місця проживання доведена як письмовими відповідями поліції, так і показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] , що свідчитт про порушення права на житло [PERSON] з боку [PERSON] . Тобто, судом не встановлено обставин, за яких відмова позивачу у його вселені буде дотримувати баланс інтересів сторін спору та не порушувати законні права та інтереси позивача по справі. В задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Постановою Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №182/6536/13-ц визначено, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Постановою Верховного суду від 21 липня 2021 року по справі № 227/1044/20, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] проходив з 06.09.2016 року по 20.09.2017 року стаціонарний курс, та з 21.09.2017 року по 15.07.2019 року денний курс реабілітації у наркологічному центрі «Ренесанс Чернівці», що підтверджується довідкою ТзОВ «Ренесанс» №107 від 29.04.2021 року. Також обставина не проживання останнього тривалий час у вищевказаному будинку підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, позивачем по зустрічному позову не було надано суду доказів того, що відповідач, як член її родини більше року без поважних причин в спірному помешканні позивачем не доведено. Таким чином в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі ст.47 Конституції України, ст.ст.29, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, суд

Outcome: approved