Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 23.08.2007 між ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» та [PERSON] був укладений кредитний договір №291/П/04/2007-840, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач в свою чергу отримала кредит у розмірі 17 536 дол. США строком до 18.08.2014, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором. Відповідно до розділу 3.2 «Порука» громадяни [PERSON] та [PERSON] зобов`язались відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Згідно з п.3.2 кредитного договору другий відповідач зобов`язався безвідзивно та безспірно відповідати перед позивачем за неналежне виконання першим відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, при цьому відповідач 2 повинен виконувати всі зобов`язання в тому ж порядку, який встановлений для відповідача 1 за кредитним договором. Позивачем було направлено відповідачам вимогу про усунення порушень кредитного договору, однак відповідачами вимога не була виконана. Таким чином заборгованість за кредитним договором станом на 28.04.2014 складає 21 950,86 дол. США, а саме: -заборгованість за кредитом 13 084,77 дол. США; -заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом - 5 436,15 дол. США; -пеня за несвоєчасно сплачений кредит - 19 038,68 грн.; -штраф за невиконання умов договору - 19 916,07 грн. Зважаючи на викладене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно загальну суму заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору. 06.08.2014 суддею Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А. постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі. 24.11.2014 ухвалою суду, занесеної до протоколу судового засідання, постановлено витребувати у сторони позивача виписки по рахунках. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Савченко Н.О. надано до суду заперечення проти позову, згідно з яким вважає вимоги позову в матеріальній частині завищеними і необґрунтованими. Також вказує на те, що в розрахунку заборгованості дати внесення платежів не співпадають з датою зарахування та включає розбіжність у сумі 2 181,04 дол. США, при цьому надає суду власний розрахунок зазначеного боргу. Представник посилається на неправомірно нараховану позивачем пеню у сумі 40,97 дол. США, а також на той факт, що банком на тіло кредиту не проводилось зарахувань платежів внесених відповідачем. З поміж-іншого вказує на незаконне утримання комісії на користь банку, оскільки у відповідності до вимог п. 3.6 Постанови НБУ № 168 «Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які здійснює банк на власну користь , або за дії, які споживач здійснює на користь банку, або якщо їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. У відповідності до протоколу про повторний автоматичний розподіл справ між суддями від 31.03.2015 справу призначено головуючому судді Бабко В.В. Ухвалою суді Деснянського районного суду м. Києва Бабко В.В. від 02.04.2015 справу призначено до судового розгляду. Від представника «Надра Банк» 05.10.2015 надійшли пояснення щодо долучення до справи висновку експертного дослідження № 8206 від 10.03.2015, проведеного судовим експертом Незалежного інституту судових експертиз Носковою І.К. Вважають, що вказаний висновок експерта не може бути долучений та вважатись належним доказом по справі, оскільки не відповідає вимогам ст. 53, 66 ЦПК України та Закону України «Про судову експертизу». При цьому, наданий стороною відповідача висновок, на думку позивача не може вважатись експертним висновком, оскільки експерт Носкова І.К. не попереджена про кримінальну відповідальність за невідомо неправдивий висновок. Окрім вказаного, [PERSON] не внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів, а відтак не могла бути залучена до проведення експертиз в рамках цивільного судочинства. 15.10.2015 представником відповідача - [PERSON] подано до суду заперечення щодо позову із вказівкою щодо незгоди з вимогами, які сторона вважає необґрунтованими та завищеними, а також вбачають наявними підстави для відмови у задоволенні позовних вимог частково. Вказують на те, що в розрахунку заборгованості дата внесення платежу не співпадає з датою зарахування та включає розбіжність у сумі 3 079,71 дол. США. Зокрема, відповідачем подано власний розрахунок, просить вважати вірним розрахунок заборгованості за кредитом, підтверджений висновком експерта № 8206, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 9 994,03 дол. США, заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 47 107,44 доларів США. Зокрема, просить перевести суму заборгованості у національну валюту України - гривню. Ухвалою судді Бабко В.В. від 04.12.2015 постановлено залишити позов без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.125.2015 апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - задоволено, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2015 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 30.12.2015 справу розподілено судді Буші Н.Д. Ухвалою судді Деснянського районного суду Шевчука О.П. від 31.12.2015 постановлено прийняти справу до свого провадження. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 06.10.2016 справу розподілено судді Шевчуку О.П. Ухвалою судді Деснянського районного суду Шевчука О.П. від 06.10.2016 постановлено прийняти справу до свого провадження. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 18.01.2018 справу розподілено судді Саламон О.Б. Ухвалою судді Деснянського районного суду Саламон О.Б. від 22.01.2018 постановлено прийняти справу до свого провадження. 10.05.2018 ухвалою суду позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2018 скасовано ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10.05.2018, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2019 визнано явку представника ПАТ КБ «Надра» в судове засідання обов`язковою. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» в дохід державного бюджету України штраф в розмірі 576, 3 грн. Від ПАТ КБ «Надра» 05.03.2019 надійшла заява про скасування ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2019. 05.03.2019 ухвалою суду постановлено заяву представника позивача задовольнити, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2019 - скасувати. 15.05.2019 від позивача надійшли пояснення по справі, відповідно до яких звертають увагу на те, що в договорі «Автопакет» № 291/П/04/2007-840 від 23.08.2017, укладеному між ВАТ «КБ «Надра» та відповідачами, передбачено отримання кредиту та відкриття кредитної лінії, ціль надання якої вказано у п.п.1.2.2 кредитного договору, при цьому під договором страхування розуміється Договір КАСКО № 01/02-038-00893 укладений між позичальником та ЗАТ «Страхова компанія «Галактика». Пунктом 1.2.1 зазначено про те, що банк відкриває позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості і платності відновлювальну траншеві кредитну лінію з лімітом 1 013,23 доларів США в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі. Водночас вказують на те, що зарахування коштів на сплату кредиту відбувалось не в день внесення, оскільки не всі кошти було направлено на погашення кредиту, а і на поповнення поточного рахунку. З приводу пені, позивач визнає, що було нараховано помилково, а тому 11.09.2008 зазначені кошти було направлено на погашення заборгованості в розмірі 41,11 доларів США. Також, вказують на те, що у наданому відповідачем експертному висновку від 10.03.2015 помилково вказано, що кошти сплачені на погашення заборгованості по кредитній картці № [NUMBER] враховувались в якості погашення заборгованості, однак, це некоректне твердження, та, відповідно в подальшому призвело до помилкових суджень. Також експертом помилково зараховано вказані платежі в рахунок погашення боргу, а відтак банком було прийнято та розподілено всі платежі у відповідні дати надходження, а розбіжності у підрахунках виникли у зв`язку з неправильним розумінням механізму та порядку зарахування коштів. 09.06.2020 ухвалою суду повторно визнано явку представника ПАТ КБ «Надра» в судове засідання обов`язковою. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» в дохід державного бюджету України штраф у розмірі 4 204 грн. 22.10.2020 до суду надійшли письмові пояснення від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення з ринку ПАТ «КБ «НАДРА», відповідно до яких на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 « Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «НАДРА» Стрюкову І.О. 17.12.2020 від ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» надійшла заява про вступ правонаступника. Ухвалою суду від 08.02.2021, занесеною о протокол судового засідання, постановлено замінити первісного позивача ПАТ «КБ «НАДРА» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс». 17.08.2021 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено визнати явку представника ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» в судове засідання обов`язковою. 25.11.2021 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено повторно визнати явку представника ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» в судове засідання обов`язковою. Стягнуто з позивача в дохід державного бюджету України штраф у розмірі 2 294 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі та проси її задовольнити. Відповідач [PERSON] частково визнав вимоги позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] частково визнала вимоги позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що 23.08.2007 між ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» та [PERSON] був укладений кредитний договір №291/П/04/2007-840, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач в свою чергу отримала кредит у розмірі 17 536 дол. США строком до 18.08.2014, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором. Відповідно до розділу 3.2 «Порука» [PERSON] та [PERSON] зобов`язались відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Згідно з п.3.2.1 поручитель безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору. Пунктом 3.2.2 поручитель відповідає перед банком у тому ж об`ємі , що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов`язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідно до п. 3.2.4 поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до кредитного договору «Автопакет» № 291/П/04/2007-840 від 23.08.2017, а саме п.1.2.2, укладеному між ВАТ «КБ «Надра» та відповідачами, передбачено отримання кредиту та відкриття кредитної лінії. При цьому, згідно з п. 1.2.3.1 відсотки за користування коштами в рамках ліміту кредитної лінії розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 1,69 % відсотків на місяць. Нарахування відсотків за користування коштами в рамках кредитної лінії здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредитної лінії. Станом на момент звернення до суду з позовом заборгованість відповідачів становила 18 520 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 084,77 дол. США, а також заборгованість за нарахованими але не сплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 5 436,15 дол. США. При цьому, в процесі розгляду справи представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано до суду заперечення щодо позову, із вказівкою щодо незгоди з позовними вимогами, які сторона вважає необґрунтованими та завищеними, а також вбачають наявними підстави для відмови у задоволенні позовних вимог частково. Сторона відповідача зазначає про те, що в розрахунку заборгованості дата внесення платежу не співпадає з датою зарахування, та включає розбіжність у сумі 3 079,71 дол. США. Зокрема, відповідачем подано власний розрахунок, та просить вважати вірним розрахунок заборгованості за кредитом, підтверджений висновком експерта № 8206, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 9 994,03 дол. США, заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 4 107,44 дол. США. Також просить перевести суму заборгованості у національну валюту України - гривню. Суд вважає вказані заперечення необгрунтованими, оскільки п. 1.2.2 кредитного договору зазначено: витрати страхувальника (позичальника) на страхові платежі згідно з договором страхування. При цьому пунктом 1.2.1 визначено, що банк відкриває позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності з лімітом 1 013,23 дол. США в порядку, визначеному кредитним договором. Термін погашення до 18 серпня 2014 року (п.п.1.2.4). Також, відсотки за користування коштами в рамках кредитної лінії розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 1,69 % на місяць, що визначено п.п.1.2.3.1 кредитного договору. Слід зауважити, що станом на день розгляду справи у суду відсутні відомості щодо повної сплати відповідачами суми заборгованості, що зазначена в прохальній частині позову. Також, суд звертає увагу на те, що ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду із зазначеним позовом в 2014 році, при цьому відповідачами протягом тривалого часу перебування справи в провадженні суддів Деснянського районного суду м. Києва не було сплачено навіть частково заборгованості, враховуючи, що сторона відповідача в процесі розгляду справи вимоги позову частково визнавала. В матеріалах справи містяться договір від 16.08.2013 про підготовку фахівця за освітньо- кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст, укладений Київським університетом ім. Б.Грінченка та [PERSON] , зі вказівкою в графі «замовник» даних відповідача [PERSON] . Також, відповідачем додано до матеріалів справи виписку Київської міської клінічної лікарні № 3 зі стаціонару хворого [PERSON] , довідку № 131 від 20.10.2014 ОСББ «Силует», довідку про доходи [PERSON] від 25.09.2014, довідку про доходи [PERSON] від 26.09.2014, копію трудової книжки, а також копії про свідоцтва про народження дітей. Однак, варто зауважити, що вказані докази не можуть братись судом до уваги при вирішенні спору щодо стягнення кредитної заборгованості, оскільки відповідачем не обґрунтовано наявного зв`язку між вказаними документами та предметом спору. Сторона відповідача, частково заперечуючи щодо доводів позову та нарахованої суми заборгованості, з поміж-іншого посилається на наявність Висновку експертного дослідження № 8206, а отже, суд з зазначених підстав вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, висновками експертів. За положенням ч. 1 ст. 78 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку встановленого законом. Згідно з нормою ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Висновок експерта має містити: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судову експертизу» законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів. Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності в Україні визначає Закон «Про судову експертизу», стаття 3 якого проголошує, що судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. До аналогічних норм відноситься Інструкція про порядок призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 у редакції Наказу від 20.12.2012 № 1950/5 (далі - Інструкція). За правилом, закріпленим у п. 1.4. Інструкції, під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Дослідивши висновок, суд приходить до переконливого висновку щодо невідповідності експертного дослідження за № 8206 за результатами проведення економічного дослідження зазначеним нормам, зокрема висновок не містить попередження експерта про кримінальну відповідальність, отже, судом не може братись до уваги вказаний експертний висновок, як належний і допустимий доказ по справі. Також, суд погоджується з доводами представника позивача щодо помилково та некоректного нарахування експертом зарахованих платежів в рахунок погашення боргу, що слугувало виникненню розбіжностей у підрахунках виникли у зв`язку з неправильним розумінням механізму та порядку зарахування коштів. Щодо письмових заперечень на позовну заяву сторони відповідача, які містяться в матеріалах справи, то останні не містять доказів, які спростовують наявність заборгованості відповідача перед позивачем та підтверджують належне виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів відповідачу. Положенням статті 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1. припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов`язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову правонаступника ПАТ «КБ «НАДРА» - ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором заборгованості за кредитом 13 084,77 дол. США, а також заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом - 5 436,15 дол. США. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідачами презумпція правомірності кредитного договору № 291/П/04/2007-840 від 23.08.2007 не спростована доказами враховуючи положення ст. ст. 76-81 ЦПК України. Вказаний кредитний договір підписаний сторонами, при цьому своїми підписами сторони засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договорів зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд не погоджується з доводами представника відповідача - [PERSON] щодо необхідності стягнення коштів у грошовому еквіваленті України - гривня. Оскільки, кредитним договором від 23.08.2007 за № 291/П/04/2007-840 зазначено, що відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 17 536 дол. США. Також, зазначене підтверджується валютним меморіальним ордером № 813 від 23.08.2007, згідно з яким [PERSON] здійснено видачу траншу майбутнього кредиту у зазначеному вище розмірі в грошовому еквіваленті долари США. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №308/3824/16-ц йдеться про те, що незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні валютою платежу є виключно гривня, за умови відсутності у сторін відповідної ліцензії Національного банку України. Натомість Велика Палата ВС, розглянувши справу №373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц. Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості стягнення основної суми заборгованості саме в доларах США, при цьому доводи відповідача щодо необхідності стягнення заборгованості в національній валюті України не знаходить свого об`єктивного підтвердження в процесі розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (ст. 553 ЦК України). Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України таким чином, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Суд також приходить до висновку, що відповідачами порушено умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконано взяті на себе зобов`язання, при цьому не надано суду належних доказів на підтвердження своєї правової позиції. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості стягнення з відповідачів нарахованих штрафних санкцій у розмірі 38 954,75 грн., а саме пеня за несвоєчасно сплачений кредит - 19 038,68 грн.; штраф за невиконання умов договору - 19 916,07 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved