Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Мусаєвої Ю.В. звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Танасійчук Д.А., в якій просить стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання даного позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог, стороною позивача фактично зазначено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі укладеному 27 травня 2006 року, який рішенням Ленінського районного суду від м. Дніпропетровська від 14.03.2019 року у справі № 205/5848/18 було розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина позивача та відповідача є ученицею 10 класу та має велике навантаження пов`язане з навчанням у зв`язку з чим в неї суттєво погіршився зір та з 2018 року дитина перебуває на обліку у лікаря-окуліста, за висновками спеціалістів ТОВ «Новий зір» дитина має вади зору які прогресують, у зв`язку з чим, дитина потребує постійного лікування з подальшим проведенням оперативного втручання. Позивач намагається впоратися з цією проблемою, але її доходів не вистачає на повноцінне лікування дитини. Крім того, дитина потребує забезпечення одягом, належним харчуванням. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2022 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] подала, зареєстровану в канцелярії 28.02.2023 року, заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, заперечення відповідача вважає безпідставними, просить позов задовольнити, провести розгляд справи без її участі. Представник позивача адвокат Масаєва Ю.В. подала до суду, зареєстроване в канцелярії 18.01.2023 року, клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с. 56-57). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав до суду, зареєстровану в канцелярії 19.01.2023 року, заяву, в якій фактично позовні вимоги визнав частково та не заперечує, щоб з нього на користь позивачки стягувались аліменти в розмірі 3000 гривень, в обґрунтування зазначаючи на те, що він не працює та доходу не має, просив розгляд справи провести без його участі. Враховуючи зазначене, положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України. суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, до судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 травня 2006 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2019 року по цивільній справі 205/5848/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] було розірвано (а.с. 12-13). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 27 грудня 2006 року (а.с. 14). Згідно ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений\~ в сімейному законодавстві. Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту\~прав\~або\~інтересів\~учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін Як з`ясовано, між сторонами договору або домовленості щодо матеріального забезпечення відповідачем спільної дитини не укладалось. Згідно ст. 150 СК України, виконання обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоров`ю як фізичного, так і духовного. Відповідно до ст.\~180\~СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України визначено,\~що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р. (далі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 ЦПК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦПК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно абз 1 ч. 2 ст. 182 ЦПК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач просить суд призначити до стягнення з відповідача аліменти в сумі 5000 гривень, при цьому позивач не надає розрахунку на доведення вказаної суми аліментів та доказів, що витрати на дитину, які вона має, складаються з такої суми. На доведення своїх обґрунтувань, щодо стану здоров`я неповнолітньої [PERSON] позивачем надано Консультативний висновок спеціаліста від 25 вересня 2018 року та Консультативний висновок спеціаліста від 17.12.2022 року, згідно останнього, дитині встановлено діагноз «Міопія високого ступеню OU», разом з цим, зазначаючи на необхідність лікування позивачем доказів витрат пов`язаних з лікуванням дитини не надається. Крім того, суд вважає необхідним зауважити і на тому, що витрати пов`язані з лікуванням дитини, Сімейний кодекс України відносить до додаткових витрат на дитину (ст. 185 СК України), питання щодо стягнення яких у даній справі стороною позивача не заявляється, що не позбавляє позивача звернення до суду з відповідним позовом про стягнення таких витрат в разі їх наявності. В даному випадку, суд оцінює стан здоров`я дитини у сукупності з іншими обставинами які підлягають доведенню відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 ЦПК України, у тому числі, майновий стан позивача та відповідача. Оцінюючи майновий стан сторін по справі, судом встановлено наступне. Згідно «Відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору» від 30.01.2023 року з Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області, встановлена відсутність інформації про доходи відповідача [PERSON] за 2 та 3 квартал 2022 року. На відсутність доходу у своїх поясненнях наданих у заяві до суду, зазначає і сам відповідач. Позивачем не надано доказів на спростування посилань відповідача та відомостей про відсутність у відповідача доходів з Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області. При цьому, слід зауважити, що судом, із вказаних «Відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору» від 30.01.2023 року з Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області також встановлено, що за 1 квартал 2022 року, відповідачем було отримано дохід в січні 2022 року в розмірі 88706,00 грн. з продажу рухомого майна, проте суд, при встановленні доходу відповідача, не вбачає підстав для врахування вказаного розміру доходу отриманого відповідачем у січні 2022 року, як з підстав того, що позивачка звернулась до суду з даним позовом лише у листопаді 2022 року так і встановленого вище щодо відсутності у відповідача доходу, що підтверджується дослідженими судом доказами наявними в матеріалах справи, які не спростовані позивачем. Наявності у відповідача іншого майна чи доходу, матеріали позову не містять. Разом з тим, відповідно даних Довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням) позивача [PERSON] , розмір її заробітної плати на період з січня 2022 року по вересень 2022 року (включно), становить в середньому 6679 грн. на місяць. Слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом № 475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З зазначеного, щодо матеріального утримання неповнолітньої дитини випливає, що як батько так і мати повинні надавати дитині однакову матеріальну допомогу. Заявляючи про стягнення з відповідача аліментів в сумі 5000 грн., позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності, і того, що саме такий розмір матеріальної допомоги надається дитині безпосередньо самою позивачкою. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які можливі до стягнення з відповідача на користь позивача, враховуючи встановлені вище обставини, суд бере до уваги і наступне. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 182 ЦПК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір прожиткового мінімуму на одну дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2023 року - 2833 гривні. Відповідач не заперечує щодо стягнення з нього на користь відповідачки на утримання спільної дитини аліменти в розмірі 3000 тисяч гривень, що відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину визначеного абз.\~3\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини та доведення їх наданими та дослідженими доказами, у їх сукупності, суд погоджується із розміром аліментів, які відповідач не заперечує сплачувати на утримання спільної неповнолітньої дитини на користь позивача в сумі 3000 гривень, вважаючи його таким, що буде достатнім для забезпечення потреб неповнолітньої дитини сторін, враховуючи і те, що такий розмір майнової допомоги повинен також надаватися дитині зі сторони матері. Крім того, згідно ч. 2 ст. 184 ЦПК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Таким чином, визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі також буде підлягати індексації відповідно до закону. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 3000 гривень на місяць, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, починаючи з дати звернення до суду: 09 листопада 2022 року та до досягнення повноліття неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд також вважає необхідним зазначити, що позивачка, в разі наявності для цього законних підстав, не подавлена права звернутися до суду із заявою про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину, що визначено положеннями ст. 185 СК України. Також, згідно ч. 1 ст. 192 СК України, р озмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, в тому числі, у разі зміну матеріального або сімейного стану, або за інших обставин, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про зміну розміру аліментів визначеного даним рішення, або способу їх присудження, у порядку визначеному положеннями сімейного кодексу України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Позивач звернулась до суду з позовом 09 листопада 2022 року та на підставі Закону України «Про виконавче провадження», звільнена від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial