Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить автомобіль марки «Suzuki», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 12 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Suzuki», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, та автомобіля марки «Fiat Ducato», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під куруванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5584537 від 21 березня 2015 року у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна». 21 жовтня 2015 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту № 2216 про визначення вартості матеріального збитку від 13 жовтня 2015 року, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «Suzuki», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить у розмірі 129 457,27 грн. 20 листопада 2015 року позивач звернувся до страховика винної у ДТП особи із заявою про виплату страхового відшкодування. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог. 21 грудня 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило позивача про прийняття рішення про виплату у відшкодування шкоди у розмірі 45 000,00 грн. 24 січня 2022 року позивачем направлено на адресу відповідача заяву про здійснення оплати інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування. 25 січня 2022 року відповідач листом повідомив позивача, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено покладання на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика та відмовився виплачувати інфляційні втрати, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування. Таку відмову позивач вважає незаконною, що підтверджується, зокрема, правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду в справі №910/14293/19 від 09 липня 2021 року. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України інфляційні втрати за період з 01 березня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 13 570,32 грн., три проценти річних за період з 18 лютого 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 2 744,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 18 лютого 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 27 570,81 грн. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивачу на праві власності належить автомобіль марки «Suzuki», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 11). 12 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Suzuki», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, та автомобіля марки «Fiat Ducato», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під куруванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5584537 від 21 березня 2015 року у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» (а.с. 9-10, 12). 21 жовтня 2015 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9-10). Згідно звіту № 2216 про визначення вартості матеріального збитку від 13 жовтня 2015 року, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «Suzuki», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить у розмірі 129 457,27 грн. (а.с. 13-30). 20 листопада 2015 року позивач звернувся до страховика винної у ДТП особи із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 31). Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог (а.с.32-39, 40-50). 21 грудня 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 51-52). Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило позивача про прийняття рішення про виплату у відшкодування шкоди у розмірі 45 000,00 грн. (а.с. 2). 24 січня 2022 року позивачем направлено на адресу відповідача заяву про здійснення оплати інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування (а.с. 53-54). 25 січня 2022 року відповідач листом повідомив позивача, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено покладання на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика та відмовився виплачувати інфляційні втрати, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування (а.с. 55-56). Позивач просить стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України інфляційні втрати за період з 01 березня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 13 570,32 грн., три проценти річних за період з 18 лютого 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 2 744,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 18 лютого 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 27 570,81 грн. Між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з переходом до Моторно (транспортного) страхового бюро України обов`язків за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховика, якого ліквідовано, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону. Підставою для задоволення вимог позивачем зазначено про прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України скористалася своїм процесуальним правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та свого Статуту. Згідно п. 39.2 ст. 39 вказаного Закону, одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 41 Закону передбачає виключний перелік регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ. У вказаних нормах чітко та однозначно визначено, що МТСБУ відшкодовує виключно шкоду на умовах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 17.07.2019 ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/842/18 було визнано банкрутом та ліквідовано Приватне Акціонерне Товариство «СК «Україна», а також затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута Приватне Акціонерне Товариство «СК «Україна» та закрите провадження у справі. Як вбачається з ухвали попереднього судового засідання від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати були віднесені до четвертої черги реєстру вимог кредиторів боржника. Посилаючись на положення ст. 75 ГПК України сторона відповідача вказує, що за змістом ухвали Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 відповідальність за порушення грошового зобов`язання ПрАТ «СК «Україна» вважаються повністю погашеними, в свою чергу МТСБУ не є ані правонаступником, ані стороною договору обов`язкового страхування, отже відповідальність Приватного акціонерного товариства «СК «Україна» не може бути покладена на відповідача. Затвердження Ухвалою від 17 липня 2019 року у справі 910/842/18 ліквідаційного балансу у справі про банкрутство надало МТСБУ повноваження розглядати заяви про проведення регламентних виплат із відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними таким банкрутом. Відповідно МТСБУ при здійснені регламентної виплати, передбаченої підп. г) п. 41.1 ст. 41 Закону має повноваження лише у частині відшкодування шкоди за договором виду обов`язкового страхування. Закон не передбачає покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного колишнього учасника МТСБУ, у тому числі, що виникли у зв`язку із невиконанням таким учасником свого обов`язку із своєчасного здійснення страхового відшкодування, закон передбачає обов`язок відшкодувати шкоду. Підставою для виплати страхового відшкодування позивачу - відповідачем є пункт 41.1 ст. 41 Закону України № 1961-IV (регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ), що визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, тобто зобов`язанням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є виплата страхового відшкодування у разі настання страхового випадку та у дане поняття не входить відповідальність за порушення грошового зобов`язанням (cт. 625 ЦК України) та пеня (п. 36.5 cт. 36 Закону України №1961-IV). Представник вказує, що на підставі вищевикладеного зобов`язанням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з урахуванням положення підпункту «г» пункту 41.1. ст. 41 Закону України №1961-IV та на підставі ст. ст. 3, 5 Закону України № 1961-IV та 509, 979 ЦК України є відшкодування шкоди нанесеної потерпілій особі у разі настання страхового випадку. Після ліквідації ПрАТ «СК «Україна» та затвердження ліквідаційного балансу до МТСБУ перейшли зобов`язання страховика, а саме виплата страхового відшкодування за договорами обов`язкового страхування ПрАТ «СК «Україна» за шкоду нанесену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом (п/п «г» п. 41.1. ст. 41 Закону України №1961-IV) та не може бути покладено на МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер. (ст. 61 Конституції України). В свою чергу покладання на МТСБУ обов`язку з виплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат порушує принцип індивідуальності покарання (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Крім того, сторона позивача також посилається на положення ЦК України щодо строку позовної давності і зазначає, що саме з дати настання страхового випадку починається строк позовної давності, який закінчився 12 жовтня 2018 року, а спеціальний строк позовної давності закінчився 12 жовтня 2016 року, тому відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. На підтвердження відзиву на позов представник відповідача надав суду висновок науково-правової експертизи на запит МТСБУ щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди від 22 лютого 2022 року (а.с. 91-97). Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(далі - Закон)страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-ІУ Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової Відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» та п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Відповідно до п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV) у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень п. 31.1, 36.2, 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 1961-IV цього Закону, - МТСБУ)

Outcome: dismissed