Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2022р. постановлено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольни, розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 28.05.2005р. Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 131, визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , вирішено питання про судові витрати. Рішення набрало законної сили. У грудні 2022р. відповідач забрала сина до себе на свята, і дотепер батьку не повернула, мотивуючи тим, що дитина буде проживати разом із нею, нехтуючи як правами позивача як батька, так і інтересами та бажанням хлопця. Просить відібрати сина [PERSON] , [INFO] , від відповідача, без позбавлення батьківських прав, та передати її батьку як такому, що самостійно виховує дитину. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, а також письмові пояснення, згідно яких із позивачем у неї склалися неприязні відносини. Після розірвання шлюбу позивач, з яким залишився проживати син, може приводити додому інших жінок, а вона не вважає це правильним. Представник третьої особи позов підтримала, зазначила, що зі сторонами проведено бесіду. Відповідач пояснила, що після введення в Україні воєнного стану вона стала нервовою, а розірвання шлюбу її психологічний стан погіршило. Вона вважала, що сину буде краще проживати із нею, переживала за його життя та здоров`я, тому залишила хлопця у себе і батьку не повернула, не враховуючи бажання дитини. Після бесіди зробила для себе висновки. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2022р. постановлено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольни, розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 28.05.2005р. Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 131, визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що відповідача змінила місце проживання дитини без згоди батька. Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання (частина перша статті 162 СК України). Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з яким на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19). Відібрання дитини у контексті статті 162 СК України це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку потрібно виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, проте з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. У статті 162 СК України встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживала дитина. Якщо інший з батьків вважає такі умови непридатними для дитини, то способом захисту прав дитини є пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, а не самовільна зміна її місця проживання чи викрадення. Якщо відповідач доведе, що той, з ким проживала дитина, жорстоко поводився з нею, експлуатував дитину, тримав дитину в умовах, небезпечних для її життя та здоров`я, у позові повинно бути відмовлено. Дитина не може бути повернута, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я. Матеріали справи не містять доказів того, що повернення дитини за місцем проживання батька створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на її розвиток. Суд застосовує частину другу статті 163 СК України за наявності достатніх правових підстав, оскільки відповідач утримувала дитину у себе не на підставі закону. За таких обставин вимога про відібрання малолітньої дитини від матері та передачу її батьку є законною та обґрунтованою. Це виходить з інтересів самої дитини, яка проживала разом із батьком, має сталі соціальні зв`язки. Дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, слід постановити рішення про відібрання дитини у відповідача та повернення її за місцем проживання позивача. Повернення дитини у звичне для неї оточення відповідає інтересам дитини. Із врахуванням викладеного позов слід задовольнити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved