Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 22.06.2006 року. Після реєстрації шлюбу сторони залишили прізвище [PERSON] . В подальшому, відповідач змінив ім`я з [PERSON] на [PERSON] , а позивач з [PERSON] на [PERSON] . Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який наразі мешкає разом з позивачем. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.08.2016 року шлюб розірвано. Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна. На час звернення із даним позовом, як відомо позивачу, відповідач був звільнений від відбування покарання за вироком в рамках обміну полонених між Україною та російською федерацією. Зазначає, що [PERSON] не підтримує зі своєю дитиною [PERSON] жодних стосунків, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його життям та здоров`ям, рівнем навчання, не надає матеріальної допомоги. Вказує, що вона самостійно утримує їх спільного з відповідачем сина, одноосібно займається його вихованням та розвитком. Вважає, що наявні всі законні обставини для позбавлення відповідача відносно його дитини батьківських прав, а також стягнення аліментів з останнього, з підстав, що він не виконує свої обов`язки по вихованню та утриманню сина. Ухвалою суду від 09.07.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.04.2021 року виключено третю особу Службу у справах дітей по Новобаварському раону Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради зі складу осіб, які беруть участь у справі. Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалою суду від 08.02.2022 року витребувано з Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 06.09.2022 року повторно витребувано з Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27.10.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 07.12.2022 року постановлено провести заочний розгляд даної справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення, згідно яких Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги [PERSON] , просить справу розглядати без участі представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 14.02.2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Щодо розбіжностей зазначення у свідоцтві про народження [PERSON] батьком « [PERSON] », суд зазначає наступне. Так, згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 23.10.2013 року, [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 08.10.2013 року, [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] . Крім того, відповідно до листа з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, наданого на адвокатський запит представника позивача - адвоката Філатова П.А., встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.08.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того, судом також встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2015 року, [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі, без конфіскації майна. Як встановлено матеріалами справи, дитина [PERSON] проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою КНП «Харківська міська поліклініка №2 Харківської міської ради» від 28.04.2020 року. Позивач та його представник посилаються на те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини та всіма своїми діями демонструє небажання приймати участь у вихованні дитини. Не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Ці обставини підтверджуються наступними доказами. Згідно довідки наданої директором Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №162 Харківської міської ради Харківської області від 29.04.2020 року №226/01-29/20, [PERSON] навчається в 6-В класі Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №162 Харківської міської ради Харківської області. У період 2019/2020 навчального року батько [PERSON] до школи не приходив, на батьківських зборах присутній не був, успішністю сина та поведінкою не цікавився. Мати [PERSON] підтримує зв`язок зі школою, приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться його успіхами, систематично відвідує батьківські збори, позакласні заходи за участю сина. Відповідно до довідки наданої КНП «Харківська міська поліклініка №2 Харківської міської ради» від 28.04.2020 року, [PERSON] знаходиться на обліку в КНП «МДП №2» ХМР з народження та дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] . Догляд за дитиною на дому, при захворюванні та при зверненні в поліклініку здійснює мама. [PERSON] за останні 5 років в поліклініку не звертався, про стан здоров`я дитини не цікавився. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку №231 від 22.11.2022 року, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно свого сина та ухиляється від їх виконання по вихованню дитини, а тому, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище, з урахуванням обґрунтованого висновку Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Зі змісту позову вбачається, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем, усі обов`язки щодо утримання та її виховання вона несе самостійно. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначена норма міститься і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки, виданої ТОВ «МДЦ ЕКСПЕРТ» від 28.04.2020 року, [PERSON] працює у ТОВ «МДЦ ЕКСПЕРТ» на посаді адміністратора. Загальна сума доходу за період з 19.08.2019 року по березень 2020 року без урахування аліментів становить 132 102,77 грн. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, вважаючи такий розмір аліментів обґрунтованим та достатнім для задоволення потреб дитини. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164, 166, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved