Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з відповідачкою [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04.01.2016 року. У даному шлюбі та під час фактичних шлюбних відносин у них народилося троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також вказував, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.02.2021 року, яке змінено постановою Черніецького апеляційного суду від 29.04.2021 року виключенням з другого абзацу резолютивної частини рішення слів «але не менше 50 % прожиткового мінімума для дитини відповідного віку», стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 2 500 грн. на кожну дитину, починаючи з 23.12.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону. Разом з тим, починаючи з лютого 2021 року, їхній син - [PERSON] постійно проживає з ним, повністю перебуває на його утриманні та він в повній мірі несе усі матеріальні витрати, які необхідні дитині для нормального його розвитку та формування, а також витрати на харчування, одяг, взуття, засоби дитячої гігієни, медикаменти, розвиваючі іграшки тощо. Посилаючись на те, що спільний із відповідачкою син проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні, просив стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , розмір яких встановлено вищевказаними рішеннями судів. Крім того, вказуючи на те, що їх спільний із відповідачкою син на даний час проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні й відповідно між ним та [PERSON] не досягнуто домовленості щодо добровільної сплати аліментів на утримання їхнього сина, а добровільно відповідачка матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, просив також вирішити питання щодо стягнення з [PERSON] на його користь на утримання сина [PERSON] аліментів в розмірі 3500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач, який приймав участь в режимі відеоконференції, та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задовольнити. При цьому, позивач [PERSON] суду вказав, що дійсно із відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі та мають трьох спільних дітей. При цьому, на час звернення до суду із відповідним позовом, їхній спільний із відповідачкою син [PERSON] проживає разом із ним та всі матеріальні витрати, які необхідні для фізичного та духовного розвитку дитині, також витрати на музичну школу та інші виплати, несе він самостійно. Відповідачка ж, в свою чергу, будь-якорї допомоги на утримання сина не надає, а аліменти, сплата яких була присуджена на її користь на утримання дітей, у тому числі й сина, витрачаються нею не за призначенням, а тому вважає, що підстави, за яких з нього на користь відповідачки на утримання сина були стягнуті аліменти на даний час відпали й відповідно враховуючи той факт, що син прживає разом із ним та знаходиться на його утримання, стягнення з нього аліментів на утримання сина підлягає припиненню. Крім того, зважаючи на тей факт, що дитина проживає з ним, а відповідачка ухоляється від надання будь-якої матеріальної допомоги на їїх утримання, просив також стягнути з відповідачки на його користь на утримання сина аліменти в розмірі 3500 грн. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому, відповідачка [PERSON] суду пояснила, що дійсно із позивачем перебувала у шлюбі та мають трьох спільних дітей на утримання яких з позивача на підставі рішення суду стягуються аліменти. Також вказала, що на даний час між нею та позивачем існує спір щодо визначення місця проживання дітей, у тому числі й сина. Зокрема, рішенням Чернівецького апеляційного суду від 05.09.2022 року, визначено місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , разом із нею. Разом з ним , не зважаючи на вищевказане рішення суду, позивач [PERSON] добровільно його не виконує та забрав дитину, а саме їхнього спільного сина [PERSON] з місця її постійного проживання , у зв`язку із чим вона вимушена була звернутися до суду із позовом про повернення дитини та із заявою до правоохоронних оорганів про викрадення сина. добровільно його виконати. Посиалаючись на вищевказане, вважає, що позов є безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, зазначала, що не може надати дитині жодної допомоги, оскільки в неї немає доступу до сина, так як на даний час син пароживає із позивачем за межами України, а кошти, сплачені позивачем на кутримання сина вона відкладає на відкритий банківський рахунок та самовільно не за призначенням їх не витрачає. Допитані в ході розгляду справи свідки, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що на даний час дитина [PERSON] проживає разом із батьком за кордоном та знаходиться на його утриманні. Також вказали, що ще до відїзду [PERSON] за кордон син також проживав їз ним у м. Чернівці та саме батько займався його вихованням та утриманням, однак на період, коли [PERSON] перебував за кордоном дитина знаходилася із [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 2 березня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складений відповідний актовий запис №103(а.с.10). В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.12). При цьому, за час перебування у шлюбі та під час фактичних шлюбних відносин у сторін народилося троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.11,13-14). В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року, зміненим постановою Черніецького апеляційного суду від 29 квітня 2021 року шляхом виключення слів «але не менше 50 % прожиткового мінімума для дитини відповідного віку» стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 2 500 грн. на кожну дитину, починаючи з 23.12.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону (а.с.15-22). Зокрема, звертаючись до суду із відповідним позовм, [PERSON] просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , вказуючи на те, що починаючи з лютого 2021 року і по даний час дитина проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні, а тому підстави для стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина відсутні. Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України№ 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Таким чином, з аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. При цьому, способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Зокрема, судом встановлено, що син сторін - [PERSON] з лютого 2021 року, за виключенням часу відсутності позивача на території України, й у тму числі на момент звернення [PERSON] з цим позовом до суду, проживав разом із батьком, що не спростовано та не заперечується й самою відповідачкою у справі, а також іншими доказами, які досліджені в ході розгляду справи, зокрема в частині проживання позивача із сином в Німечинні та судовими рішеннями, які підтверджують факт проживання дитини із батьком та існування між сторонами спору щодо місця проживання дитини. Таким чином, судом достовірно вставнолено факт не проживання дитини із матір`ю, на користь якої рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.02.2021 року були стягнуті аліменти з [PERSON] на утримання дитини. При цьому, згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній син сторін з лютого 2021 року проживає з батьком - позивачем по справі та знаходяться на його утриманні по даний час. Тобто має місце зміна обставин, що впливають на стягнення аліментів з позивача на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , які були призначені рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.02.2021 року у справі №727/10843/20. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 10.08.2022 року. За таких осбаивн, суд враховуючи вищевикладене приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про припинення стягнення аліментів на утримання малолітнього сина є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню При цьому, наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини не спростовують факт того, що дитина фактично проживає із позивачем та знаходиться на його утриманні й відповідно наявні підстави для припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , які були призначені рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.02.2021 року у справі №727/10843/20. Щодо позовних [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, то суд заначає наступне. Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вже було вставнолено судом, [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.11,13-14), який проживає із батьком та знахдиться на його утриманні. При цьому, [PERSON] будь-яких доказів на час розгляду справи щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина суду не надала, а лише вказала про існування між нею та позивачем спору щодо місця проживання дитини та чинення позивачем перешкод у спілкуванні із сином. При цьому, статтею 181 СК України визначео, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2 833 грн. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на те, що неповнолітній син сторін - [PERSON] фактично проживає із батьком та перебуває на його утриманні, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 10.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд враховуючи матеріальний стан відповідачки, а також знаходження на її утриманні двох малолітніх дітей, на користь яких позивач також сплачує аліменти, вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку матері забезпечити умови життя та розвитку її сина, а також визначеному законодавцем способу, який обрав позивач. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial