Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Коломацька селищна рада Богодухівського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленої вимоги позивачка зазначила, що вона є власником домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою і за цією адресою із 15 червня 1992 року зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , який із дати реєстрації свого місця проживання у належному позивачці на праві власності будинку не проживає, витрат на комунальні послуги не сплачує, участі у спільному побуті та веденні спільного господарства не приймає. Також, позивачка зазначила, що відповідач, будучи зареєстрованим за адресою місця розташування належного їй на праві власності будинку, порушує її право як власника на користування та розпорядження будинком, унеможливлює використати право на субсидію та інші пільги. На підставі цього позивачка як власник вищезазначеного житлового будинку просила суд визнати відповідача особою, яка втратила право користування належним їй житловим приміщенням. Відповідною ухвалою, постановленою суддею Коломацького районного суду Харківської області 13 лютого 2023 року, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Будучи належним чином повідомленою про місце, дату і час розгляду справи (а.с. 39), позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву за вх. № 166/01-51/23 від 03 лютого 2023 року (а. с. 18), в якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності, а також повідомила про підтримання нею заявленої вимоги та вказала, що вона наполягає на задоволенні позову. Представник третьої особи Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області також у судове засідання тне з`явився, при цьому до канцелярії суду надійшла заява за вх. №266/01-51/23 від 20 лютого 2023 року, в якій Коломацький селищний голова Богодухівського району Харківської області Володимир Гуртовий просив суд розгляд справи провести за відсутності у судовому засіданні представника селищної ради та зазначив, що селищна рада не заперечує проти задоволення позову (а.с. 36). Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 40). Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи, викладені позивачкою у позовній заяві, врахувавши думку третьої особи, що зафіксована у відповідній заяві, а також письмові докази, долучені у якості додатку до позовної заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішенням Коломацького районного суду Харківської області 16 серпня 2021 року за [PERSON] визнано право приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-10). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 жовтня 2021 року за №277638168 (а.с. 11) вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої центром надання адміністративних послуг Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області 31 січня 2023 року (а.с. 12), а також копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян (а.с. 13-15) в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання двох осіб: [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту, складеного 30 січня 2023 року депутатом Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області Буялом Д.В. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16), громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з дати реєстрації, а саме з 1992 року по теперішній час. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявні у позивача право власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 71 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї, жиле приміщення зберігається за ними протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405 та 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. [PERSON] за правилами ст. 3 Сімейного кодексу України не є членом сім`ї позивачки та не проживає в належному позивачу на праві власності житловому будинку із 1992 року тобто більше шести місяців, що є обставиною, яка має істотне значення, а тому право відповідача користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до п.п. 3, 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 р. № 265, декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом. Згідно п.7 ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року № 1871-IX органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи. Отже, функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації за наявності для того визначених законодавством підстав, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом. З огляду на вказане, суд вважає за доцільне зазначити, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, після набрання ним законної сили є безумовною підставою для скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідним органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. З приводу розподілу судових витрат суд вважає за доцільне зазначити, що, з врахуванням висловленого позивачкою наміру та бажанням самостійно понести витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, такі витрати суд покладає на неї та не стягує їх із відповідача на користь позивачки, позаяк це не суперечить принципу диспозитивності. На підставі зазначеного та

Outcome: approved