Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ВТБ БАНК" Шевченко О.В. в якому просить визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» Шевченка Олександра Володимировича у прийнятті заявленої Позивачем кредиторської вимоги про включення до Реєстру акцептованих вимог кредиторів та зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» Шевченка Олександра Володимировича внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «ВТБ БАНК», а саме: включити кредиторські вимоги [PERSON] у розмірі 1767908 (один мільйон сімсот шістдесят сім тисяч дев`ятсот вісім гривень вісімдесят три копійки) гривень, з віднесенням їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні правовідносини виникли в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-43 у зв`язку з відмовою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ БАНК» Шевченко О.В., включити вимоги [PERSON] до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ БАНК». Сума коштів, яка залишається невиплаченою позивачу становить 1767908,83 (один мільйон сімсот шістдесят сім тисяч дев`ятсот вісім гривень вісімдесят три копійки) гривень. На час оприлюднення інформації про рішення Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» від 18.12.2018 року № 849-рш, а також Рішення дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ БАНК», позивач перебував за межами України що підтверджується відмітками в закордонному паспорті, та об`єктивно був позбавлений достатнього інформування про новини в Україні, в тому числі в банківському секторі. На територію України позивач повернувся у тяжкому хворому стані і одразу ж розпочав лікування. Враховуючи вказані обставини, позивач дізнався про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ БАНК» лише після одужання, але нажаль вже після закінчення строку для заявлення кредиторами своїх вимог. Вважає причини, з яких позивач пропустив строк для надіслання кредиторських вимог, є поважними та об`єктивно незалежними від волі позивача, тому відповідач має визнати кредиторські вимоги [PERSON] та включити їх до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ БАНК». Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року та закрито провадження по справі. Ухвалою Верховного суду від 02.12.2021 року постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року - залишено без змін. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суд від 29.08.2022 року задоволено заяву представника позивача - адвоката Лисенка А.О. про направлення справи за встановленою юрисдикцією та направлено справу до Жовтневого районного суду м. Харкова. Представником відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює безпосередню ліквідацію АТ "ВТБ БАНК" адвокатом Кустова Т.В. направлено відзив на позов, в якому сторона відповідача проти вимог заявленого позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції, зокрема, зазначає, що на підставі рішення Правління Національного банку України 27 листопада 20 року №796-рш/БТ «Про віднесення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВТБ БАНК» категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 листопада 2018 року № 3180 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ВТБ БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення АКЦІОНЕРНО ТОВАРИСТВА «ВТБ БАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 28 листопада 2018 року до 27 грудня 2018 р. включно. Призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «ВТБ БАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» начальнику відділу аналізу фінансового стану банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності ба Фонду Заболотній Юлії Юріївні строком до 27 грудня 2018 року включно. В подальшому делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «ВТБ БАНК" Шевченка Олександра Володимировича. Станом на дату початку процедури ліквідації банку за позивачем обліковувались кошти на картрахунку Банку у сумі 1 758 969,54 грн. Також, представник відповідача зазначив про те, що 01.02.2019 року позивач отримав грошові кошти в межах гарантованої гарантування вкладів у сумі 200 000,00 грн. 31.01.2019 року позивач направив кредиторську вимогу на адресу відповідача та просив визнати кредиторські вимоги та включити вимоги до Реєстру акцептованих в кредиторів Банку для отримання коштів, що перевищує суму гарантованого відшкодування ФГВФО. За результатами розгляду заяви позивача від 31.01.2019 року, відповідач листом 02.04.2019 року № 2005/1-2 повідомив позивача, що кредиторські вимоги не можуть включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, у зв`язку з пропуском визнане законодавством строку для подачі кредиторської вимоги. Зазначені в позовній заяві твердження позивача про перебування за кордоном в період оприлюднення рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2018 № 392 "Про початок процедури ліквідації АТ "ВТБ БАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку" вважає такими, що не підтверджено належними доказами. Щодо посилання позивача на те, що він знаходився на лікування з 09.01.2019 - 19.01.2019 року, то представник відповідача зазначив, що відповідно до довідки позивача лікувався амбулаторно, а отже не був позбавлений можливості направити заяву на включення його кредиторських вимог до реєстру акцентованих вимог кредиторів. Щодо судових витрат представник відповідача зазначив, що розмір зазначених витрат необгрунтований, штучно завищений та такий, що не відповідає дійсності. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Лисенко А.О.\~подано відповідь на відзив, в якому він заперечує проти відзиву на позовну заяву та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі В обгрунтування відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначає, що об`єктивними обставинами через які позивач не зміг вчасно подати кредиторські вимоги є перебування позивача за кордоном та хвороба, обгрунтування та докази яких містяться в матеріалах справи. Щодо судових витрат представник позивача зазначає, що при вирішення питання про розподіл судових витрат суд може враховувати конкретні обставини, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Також вважає твердження відповідача щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу через нібито ненадання доказів понесення позивачем передчасними. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.10.2022 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює безпосередню ліквідацію АТ "ВТБ БАНК" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії, та відкрито провадження по справі, призначено до розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.02.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивач адвокат Лисенко А.О., позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Кустова Т.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 21 квітня 2010 року між позивачем та АТ «ВТБ БАНК» було укладено Договір на відкриття картрахунку, відкриття кредитної лінії, оформлення та видачу платіжної картки, відкриття депозитного рахунку та проведення розрахунків № 26254000322610. Як вбачається з матеріалів справи, з дати укладення вищевказаного Договору позивач регулярно користувався відповідними послугами, а саме: неодноразово поповнював рахунок № [NUMBER] та за необхідності знімав готівкові кошти, здійснював інші безготівкові операції. На підставі рішення Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» від 18.12.2018 року № 849-рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.2018 року № 3392. Згідно з даним рішенням в АТ «ВТБ БАНК» відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації строком на два роки з «19» грудня 2018 року по «18» грудня 2020 року включно, призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «ВТБ БАНК», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону № 4452-VІ, [PERSON] , в тому числі з підписання всіх договорів пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом № 4452-VІ, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку. Станом на 15.11.2018 року загальна сума коштів на рахунку позивача складала розмірі 1 967 908, 83 (один мільйон дев`ятсот шістдесят сім тисяч дев`ятсот вісім гривень вісімдесят три копійки) гривень. Позивач звернувся до банку-агенту Фонду гарантування вкладів із заявою на виплату суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів, у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок та отримав зазначені грошові кошти 01.02.2019 року. Таким чином сума коштів, яка залишилась невиплаченою позивачу становить 1 767 908, 83 (один мільйон сімсот шістдесят сім тисяч дев`ятсот вісім гривень вісімдесят три копійки) гривень. 31.01.2019 року позивач направив на адресу відповідача заяву про визнання вимог кредитора та включення вимог позивача за Договором на відкриття картрахунку, відкриття кредитної лінії, оформлення та видачу платіжної картки, відкриття депозитного рахунку та проведення розрахунків від 21.10.2010 року до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ БАНК». У квітні 2019 року на адресу позивача надійшов лист (вих. № 2005/1-2 від 02.04.2019 року), у якому відповідачем було повідомлено, що оголошення про ліквідацію АТ «ВТБ БАНК» опубліковано в газеті «Голос України» № 247 від « 22» грудня 2018 року. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач повідомив позивача, що згідно ч. 1 ст. 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дати опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку вважаються погашеними крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Відповідач вважає, що за таких обставин кредиторські вимоги [PERSON] не можуть бути прийняті Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «ВТБ БАНК», оскільки такі вимоги пред`явлені після закінчення строку заявлення вимог, визначеного Законом та надіслані до Банку засобами ПАТ «Укрпошта» 31.01.2019 року, про що свідчить штамп на поштовому конверті, а тому задоволенню не підлягають і вважаються погашеними. Вважаючи, що відмова відповідача у включенні кредиторських вимог [PERSON] до Реєстру акцептованих вимог кредиторів є незаконною та протиправною, та такою, що порушує законні права та інтереси його як вкладника АТ «ВТБ БАНК», [PERSON] звернувся із означеним позовом до суду. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банку та який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Статтею 27 Закону визначено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону. Отже, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії, на підставі якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб формує Загальний реєстр вкладників. Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Національний банк України зобов`язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п`яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення. Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше, ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду (ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). У силу ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 вказаного Закону України. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 вказаного Закону України Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч. 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). При цьому, п. 5-4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань. Як встановлено судом у судовому засіданні, позивач у січні 2019 року звернувся на адресу відповідача із заявою про визнання вимог кредитора та включення вимог позивача за Договором на відкриття картрахунку, відкриття кредитної лінії, оформлення та видачу платіжної картки, відкриття депозитного рахунку та проведення розрахунків від 21.10.2010 року до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ БАНК», укладеному між [PERSON] та АТ "ВТБ Банк". Суд також зауважує, що відповідно до умов укладеного Договору банк зобов`язувався повернути [PERSON] вклад та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим Договором. Суд констатує, що позивач звертався до відповідача із заявою про повернення всієї суми вкладу за вказаним договором, однак з пропуском строку, визначеного ст. 49 Закону України № 4452. Суд також зазначає, що пропуск позивачем такого строку відбувся з поважних причин, якими суд визнає перебування позивача за межами України та хворобу позивача. Як встановлено під час розгляду справи на час оприлюднення інформації про рішення Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» від 18.12.2018 року № 849-рш, а також Рішення дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ БАНК», позивач перебував за межами України що підтверджується відмітками в закордонному паспорті, та об`єктивно був позбавлений достатнього інформування про новини в Україні, в тому числі в банківському секторі, як наслідок інформація щодо негативних процесів навколо АТ «ВТБ БАНК» позивачу була не відома. Також з повідомлених представником позивача обставин вбачається, що, повернувшись на територію України, позивач хворів, що підтверджується відповідною медичною довідкою. Враховуючи вказані обставини, позивач дізнався про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ БАНК» лише після одужання, але вже після закінчення строку для заявлення кредиторами своїх вимог. Проте, суд звертає увагу, що відсутність законодавчо визначеного механізму поновлення пропущеного з поважних причин строку кредитором на звернення до уповноваженої особи Фонду з вимогами до банку, що ліквідується, не відповідає меті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначеній у ст. 2 вказаного нормативно-правового акта. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що ч.ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004, п. 184). При вирішенні вказаної справи судом також враховується позиція Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії при врегулюванні спірних правовідносин. Крім того, ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11.09.1997 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ст. 17-1 Конвенції, згідно з якими кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, державам-учасницям Конвенції заборонено скасовувати встановлені нею права. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. За практикою Європейського суду з прав людини засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 , щодо статті 13). Розглядаючи питання захисту права особи на мирне володіння майном, Європейський суд дотримується позиції, за якою «позбавлення майна згідно із другою нормою може бути виправданим тільки якщо доведена, крім іншого, наявність «інтересів суспільства» та «умов, передбачених законом». Більше того, будь-яке втручання у володіння майном повинно задовольняти принцип пропорційності. Як суд неодноразово зазначав, повинен бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав індивіда. Практика Європейського суду виходить із того, що встановлення державою окремих заборон щодо реалізації права власності на майно, слід розглядати як факти втручання держави в мирне володіння майном, що визначається як одне з фундаментальних прав людини. Такі факти мають аналізуватися щодо їх обґрунтованого застосування, тобто законності, доцільності та пропорційності. Європейський суд визнав порушення ст. 1 Першого протоколу у випадках, коли держави, що є учасницями Конвенції, намагалися в окремих випадках використовувати правову казуїстику для того, щоб не виконувати зобов`язання щодо відшкодування приватним особам збитків, яких ті зазнали в результаті позбавлення майна. Держава не може в односторонньому порядку вносити поправки до контракту, який укладено з приватною особою, або припиняти його дію без виплати компенсації за втрати, котрих зазнають особи, з якими був укладений контракт. Законодавчий акт також не може скасовувати виплату, пов`язану зі зміною або припиненням контракту (Грецькі очисні заводи та СтратісАндреадіс проти Греції (1994)). Уряд, оперуючи законами, також не може відмовитися визнавати факт делікту, що мав місце стосовно групи фізичних осіб або щодо держави (Прессос Компаній Нав`єра С. С проти Бельгії (1995)). Таким чином, суд застосовуючи трискладовий тест щодо права особи на мирне володіння майном, дійшов висновку, що дії держави у правових відносинах, що склалися між [PERSON] та відповідачем не є необхідними у демократичному суспільстві. Таким чином, суд вважає доведеним факт наявності у позивача документально підтверджених кредиторських вимог до АТ «ВТБ Банк» як до боржника щодо його майнових зобов`язань. Також суд зазначає, що відповідно до п.2.6 Розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 (далі - Положення) уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Згідно з п. 4.31 Розділу V Положення у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів; документів, які відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво юридичної особи внаслідок реорганізації, за вимогами кредиторів, яких включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів; письмової відмови кредитора від вимог; клопотання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку про виправлення помилки, допущеної нею чи попередньою уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку під час акцептування вимог кредиторів. Фонд за потреби має право вимагати від уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку додаткову інформацію щодо внесення змін до реєстру вимог. З огляду на викладене, уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями щодо внесення пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог. Враховуючи, що позивач є власником коштів, які були ним передані банку на підставі укладеного Договору, та зважаючи на поважність причини пропуску строку на звернення із заявою щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача включити [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ БАНК». Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то представник позивача [PERSON] адвокат Лисенко А.О. подав заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про надання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити судове засідання на 24.03.2023 року об 11-00 та встановити представнику позивача [PERSON] адвокату Лисенко А.О. строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Outcome: approved