Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

01 березня 2023 року представник заявника [PERSON] (доручення від 22.02.2023 року №014-0100053) в інтересах [PERSON] звернулася до суду із заявою про продовження обмежувального припису. В обґрунтування заяви посилається на те, що 13.12.2022 року рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області винесено рішення у справі №387/1121/22 яким видано обмежувальний припис терміном на 3 (три) місяці, яким вжито такі заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] : 1) заборонено перебувати на території домоволодіння за адресою [ADDRESS] ; 2) заборонено переслідувати [PERSON] з її сином [PERSON] в будь-який спосіб, в тому числі за місцем проживання за адресою [ADDRESS] та за місцем роботи [PERSON] , або в інших місцях їх перебування; 3) особисто або через третіх осіб заборонено розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] ; 4) заборонено вести листування, телефонні розмови з [PERSON] , а також з малолітнім [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку або через третіх осіб. Протягом дії зазначеного обмежувального припису [PERSON] постійно порушував встановлені рішенням суду заборони, зокрема намагався спілкуватися з сином [PERSON] через третіх осіб, які постійно тероризували [PERSON] повідомленнями та вимагали зустрічі з дитиною, крім того [PERSON] долучався до шкільних онлайн конференцій [PERSON] , намагаючись таким чином спілкуватися з ним, внаслідок чого останній був постійно знервований та стурбований, що знижує його здатність до навчання та сприйняття інформації. З цих причин [PERSON] неодноразово зверталася до поліції. В зв`язку з викладеним просила суд продовжити дію обмежувального припису, встановленого відносно [PERSON] рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022 року, на строк 6 (шість) місяців, визначивши наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] та малолітнього [PERSON] : 1) заборонити перебувати на території домоволодіння за адресою [ADDRESS] ; 2) заборонити переслідувати [PERSON] з її сином [PERSON] в будь-який спосіб, в тому числі за місцем проживання за адресою [ADDRESS] та за місцем роботи [PERSON] , або в інших місцях їх перебування; 3) особисто або через третіх осіб заборонити розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] ; 4) заборонити вести листування, телефонні розмови з [PERSON] , а також з малолітнім [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку або через третіх осіб. 03 березня 2023 року від представника заявника надійшла заява в якій вона просила розглядати справу за їх відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Грінченко І.В. (договір про надання правової допомоги від 09.12.2022 року) направила до суду відзив в якому заперечувала зазначені в заяві заявницею [PERSON] обставини та просила відмовити в задоволенні вимог щодо продовження дії обмежувального припису, яким вжито заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] . Ухвалою суду від 01 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 13.12.2022 року рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області винесено рішення у справі №387/1121/22 яким видано обмежувальний припис терміном на 3 (три) місяці, яким вжито такі заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] : 1) заборонено перебувати на території домоволодіння за адресою [ADDRESS] ; 2) заборонено переслідувати [PERSON] з її сином [PERSON] в будь-який спосіб, в тому числі за місцем проживання за адресою [ADDRESS] та за місцем роботи [PERSON] , або в інших місцях їх перебування; 3) особисто або через третіх осіб заборонено розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] ; 4) заборонено вести листування, телефонні розмови з [PERSON] , а також з малолітнім [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку або через третіх осіб (а.с.31-33). Протягом дії зазначеного обмежувального припису [PERSON] постійно порушував встановлені рішенням суду заборони, зокрема намагався спілкуватися з сином [PERSON] через третіх осіб, які постійно тероризували [PERSON] повідомленнями та вимагали зустрічі з дитиною, крім того [PERSON] долучався до шкільних онлайн конференцій [PERSON] , намагаючись таким чином спілкуватися з ним, що підтверджується скріншотом публікацій з соціальних мереж та відеоконференції з навчання [PERSON] (а.с.17-19). У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Предметом доказування у даній справі є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КпАП України та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`на строк від одного до шести місяців. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Відповідно до ст.350-7 ЦПК України - за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу Отже, враховуючи викладене, на підставі встановлених обставин справи та оцінки фактів небезпеки (ризиків), зробивши висновок, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо заявниці, суд робить висновок про можливість часткового задоволення вимог [PERSON] щодо продовження дії обмежувального припису та вважає, що його можливо продовжити строком на три місяці після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: partial