Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача до [PERSON] , за участю третьої особи Хорольського районного відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24.06.2022 року (яке набрало законної сили 26.07.2022 року) у цивільній справі №548/1583/21, було вирішено: Стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини доньки - [PERSON] , в розмірі частини всіх видів його доходів, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 19.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь її матері [PERSON] . Відповідач допустив несвоєчасну сплату нарахованих аліментів, у зв`язку з чим станом на жовтень 2022 року за період з 19 липня 2021 року по жовтень 2022 року заборгованість по аліментам складала 40 114,14 грн. Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №69449966, Відповідачем в судовому порядку не оскаржувався. Розмір пені в період з липня 2021 року по жовтень 2022 року становить: 109 080,32 грн. Разом з тим, норми ч. 1 ст. 196 СК України вказують про безальтернативність обмеження розміру стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами. Тобто з урахуванням цієї вимоги закону з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 40 114,14 гривень. Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позову не визнав посилаючись на відсутність правових підстав для стягнення з нього пені. В обґрунтування заперечень проти позову вказав, що згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої позивачкою, аліменти він сплачував щомісяця. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24.06.2022 року (яке набрало законної сили 26.07.2022 року) у цивільній справі №548/1583/21, було вирішено: Стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини доньки - [PERSON] , в розмірі частини всіх видів його доходів, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 19.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь її матері [PERSON] . На виконання зазначеного вище судового рішення на підставі заяви про примусове виконання, постановою старшого державного виконавця Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) Сальнік О.В. 20.07.2022 року відкрито виконавче провадження ВП № 69449966. Зазначені вище обставини сторонами не заперечуються і у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин. Згідно з довідкою-розрахунком, виданою ст. державним виконавцем Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сальнік О.В., заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів станом на грудень 2022 року становить 29044,26 грн. Отже, як встановлено під час розгляду справи та згідно зазначеної довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та поданими квитанціями, аліменти відповідачем сплачуються ( заборгованість погашається). Позивачка у позові посилається на те, що за час знаходження судового рішення на примусовому виконанні відповідач періодично сплачував аліменти, але не в повному обсязі, нерегулярно, у розмірах, які не відповідали нарахуванням, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на грудень 2022 становить 29044,26 грн. Оскільки заборгованість по аліментах виникла саме з вини боржника, то просить стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, яка за період з липня 2021 року по жовтень 2022 року становить 40 114,14 гривень. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки він сплачував аліменти у розмірах, які відповідали розрахованій державним виконавцем щоквартально сумі заборгованості по аліментах. Однак, як виявилося, що в 2021 році відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, але так як відповідач не був упевнений в своєму батьківстві відносно доньки [PERSON] , [INFO] , ним заявлений позов про визнання батьківства та проведення експертизи. В зв"язку з тривалим проведенням експертизи та розглядом справи, рішення було ухвалено лише 24.06.2022 року, та вирішено стягнути аліменти з відповідача з часу подачі позову, а саме починаючи з 19.07.2021 року. Як наслідок утворилася заборгованість. Відтак, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першоюстатті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятоюстатті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Відповідно до ст.196,197 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму№3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбаченаст.196 СКвідповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумаченнястатті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та другастатті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першоїстатті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. УСК Українине передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першоюстатті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Зазначене вище узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 рокуу справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Окрім того,необхідно зазначити,що відповіднодо ч.1ст.196СК Українипеня стягуєтьсяв розміріне більше 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів. Вимога позивачки про стягнення пені у сумі 40 114,14 гри. при наявності боргу у сумі 29044,26 грн. є безпідставною та не відповідає позиції, висловленій Верховним Судом, відповідно до якої розмір пені не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується, тобто у даному випадку, 29044,26 грн Враховуючи докази надані учасниками справи, беручи до уваги розрахунки заборгованості відповідача зі сплати аліментів, суд вважає, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Судові витрати по справі слід покласти на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли. На підставі ст.ст. 180, 191, 196, 197 СК України та

Outcome: dismissed