Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивач зазначає, що їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . В даній квартирі на сьогоднішній день зареєстрованим значиться також невідомий їй [PERSON] , [INFO] . Вказує, що вказана особа в даній квартирі від часу її придбання у власність не проживає, вона з нею не знайома і жодного разу в житі не зустрічалась і не спілкувалась. Спроби її розшукати для вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку не дали жодних результатів, місце фактичного проживання не відоме. Ці всі обставини є перешкодою для неї у можливості скористатись пільгами з оплати житлово-комунальних послуг та створюють перешкоди в реалізації прав власника житлової квартири. На підставі наведеного просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування належною, [PERSON] , житловою квартирою [ADDRESS] Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак, від її представника адвоката Петрецького С.І. надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки суду не відомі. Представник тертої особи, в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гудковою Н.В. від 06.10.201997 року за № 3291. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Акту про фактичне місце проживання від 16.02.2022, затвердженого директором ТОВ «Наш-Добробут» Афанасьєв М.Ю., громадянин [PERSON] , зареєстрований, але не проживає з 1983 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач не є членом сім`ї позивача та співвласником квартири, а також правових підстав для користування даною квартирою не має, суд вважає, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст.\~13,\~76,\~80,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved