Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити йому додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його батька, [PERSON] , померлого [INFO] , терміном три місяці з дна набрання рішенням суду законної сили. Свої вимоги, обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько, після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності. У встановлений законом шестимісячний строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки він проживає у м. Євпаторія АР Крим та з 2014 року після того як було припинено залізничне сполучення між містами України та півостровом Крим, був позбавлений можливості приїжджати до Києва, а мав змогу спілкуватися з батьком лише по телефону. Останній раз він спілкувався з батьком 25 грудня 2017 року, який йому повідомив що почуває себе добре та сподівається на їхню зустріч. Після чого, [PERSON] неодноразово, до грудня 2019 року, телефонував батькові, але жодного разу трубку ніхто не взяв. В середині січня 2020 року позивач попросив свого друга, який мешкає в м. Києві під`їхати до квартири батька та з`ясувати що відбувається. Через декілька днів він зателефонував позивачу та повідомив, що двері в квартирі ніхто не відчинив, однак зі слів сусідки, [PERSON] помер на початку 2018 року. Дізнавшись цю новину, позивач 17 лютого 2020 року приїхав на підконтрольну Україні територію та одразу зателефонував відповідачу з метою отримання інформації про причини смерті батька та причини неповідомлення про смерть батька, на що почув лише образливі вирази на його адресу. 18 лютого 2020 року він звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори, де йому стало відомо, що 15 березня 2018 року за заявою відповідача, брата померлого, була відкрита спадкова справа № 154/2018, а 06 липня 2018 року на його ім`я було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів вказаної справи вбачається, що відповідачем не було вказано про наявність інших спадкоємців окрім нього, а саме, дітей померлого, які в силу чинного цивільного законодавства входять до першої черги спадкування за законом. Водночас, державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори позивачу був наданий лист про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом № 464/01-16 від 18 лютого 2020 року у зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини та роз`яснено, що цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Жовноватюк В. С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаним позовом. 17 вересня 2020 року, до канцелярії суду відповідачем подано відзив, в якому останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що наведені позивачем обставини не відповідають дійсності. Зокрема, батько позивача хворів на тяжку хворобу ще до 2014 року та потребував вартісного лікування, однак позивач будучи на той момент вже повнолітнім відмовився допомогти батькові, він взагалі не цікавився життям та здоров`ям батька. Крім того, про смерть батька він дізнався лише у січні 2020 року, тобто через два роки після смерті, хоча громадяни України, які залишились в анексованому Криму, не були позбавлені можливості приїжджати на територію України будь-яким іншим видом транспорту, окрім залізничного. Вважає, що якби між позивачем та його батьком були нормальні відносини, то померлий склав би заповіт на сина. Враховуючи, що між позивачем та спадкодавцем не існувало нормальних відносин, він відмовив батьку у допомозі щодо його лікування та догляду, відповідач прийняв спадщину. Крім того, позивач міг прийняти спадщину, направивши листа з заявою до П`ятої Київської державної нотаріальної контори в межах шестимісячного строку, оскільки був обізнаний про те, що батько тяжко хворів та помер ще у 2018 році. Беручи до уваги викладене, просить відмовити в задоволенні позову. Розпорядженням Виконуючого обов`язки керівника апарату Петухової А. О. від 03 лютого 2021 року № 42 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/5492/20, провадження № 2/760/1360/21, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В. С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 19 квітня 2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що предметом розгляду даної справи є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тобто в ході розгляду справи повинні встановлюватися обставини щодо наявності або відсутності поважних причин для визначення такого строку, а не обставини особистих взаємовідносин позивача та батька за його життя. Крім того, вважає, що відповідач надає суду недостовірну інформацію про його взаємовідносини з батьком з метою позбавити позивача можливості реалізувати своє законне право на спадщину. Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено зазначену справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, в якій зазначив, що сторона позивача підтримує позов в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, 21 лютого 2023 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін та третьої особи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що позивач є сином померлого [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження, виданим 28 лютого 1989 року народження Ленінградським відділом ЗАГС м. Київ серії [NUMBER] . Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 18 лютого 2020 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . З інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 10929 від 26 березня 2018 року вбачається, що 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Жовтневої районної державної адміністрації 27 лютого 1998 року, розпорядження № 761, свідоцтва про право на спадщину № 5-3105, виданого П`ятою Київською державною нотаріальною конторою 13 червня 2007 року. Встановлено, що 06 липня 2018 року відповідачу державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори на підставі його заяви про прийняття спадщини, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з 2/3 частини квартири [ADDRESS] , зареєстроване в реєстрі за № 5-310. 18 лютого 2020 року державним нотаріусом Наумовим В. В. було направлено лист позивачу за вих. № 464/01-16 про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки він не звернувся в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Роз`яснено право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. З інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 51242267 віл 15 березня 2018 року судом установлено, що [PERSON] заповіту складено не було. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. З копії спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що заяву про прийняття спадщини після його смерті [INFO] подав відповідач [PERSON] . Батько померлого [PERSON] 23 травня 2018року подав нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини. Будь-яких відомостей про наявність інших спадкоємців у спадкодавця матеріали спадкової справи не містять. Водночас, судовим розглядом установлено, що у спадкодавця є син [PERSON] , який з 2012 року мешкає в м. Євпаторія АР Крим та до 16 лютого 2020 року не перетинав лінію розмежування з тимчасово окупованою територією АР Крим, що підтверджується відповідним витягом Державної прикордонної служби від 06 січня 2022 року. Ураховуючи те, що позивач є сином спадкодавця, то він має право на спадкування за законом у першу чергу, а відповідач - рідний брат померлого відноситься до наступної черги спадкування за законом - другої. Отже спадкоємцем після смерті [PERSON] , ураховуючи вищевказані вимоги закону, є позивач [PERSON] . Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України) Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можливе за наявності таких умов: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 6121447св19). Водночас, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З викладеного вбачається, що спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий висновок зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 13 березня 2020 року у постанові у справі № 314/2550/17. Так позивач зазначає, поважними причинами пропуску строку те, що про факт смерті батька йому стало відомо через два роки після його смерті, оскільки відповідачем йому не було повідомлено про смерть батька, а також він проживає на тимчасово окупованій території АР Крим, що створює значні перешкоди у реалізації права на вільне пересування, тому з 2014 року він не приїжджав до Києва та спілкувався з померлим батьком лише телефоном. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті батька позивач пропустив з поважних причин, зазначені обставини, на думку суду, виключали можливість звернення позивача в установлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька з незалежних від нього причин. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів обізнаності позивача про смерть батька до 2020 року та можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк суду не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що спадкодавцем заповіт не складався, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, режим тимчасово окупованої території значно ускладнює реалізацію спадкових прав та місце постійного проживання позивача територіально віддалено від місця знаходження спадкового майна, строк на прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, у зв`язку із обставинами, які перебували поза його волею, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і їх задоволення, та визначення [PERSON] додаткового строку для подання відповідної заяви терміном у 3 місяці. З огляду на викладене,

Outcome: approved