Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника [PERSON] звернулася в суд з позовом, згідно якого просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовано тим, що сторони по справі перебували в шлюбних відносинах з 25.02.2011 року по 10.07.2013 р. Від шлюбу в них [INFO] народився син [PERSON] . 17.10.2014 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] . На даний час чоловік позивачки повністю замінив батька дитині. Відповідач ні матеріально, ні морально не допомагає сину, аліменти сплачує вкрай рідко та коли йому зручно. Відповідач не цікавиться розвитком дитини, не займається його вихованням, йому взагалі байдуже на здоров"я та психологічний стан дитини. У дитини діагностовано захворювання : дитячий аутизм. Для лікування дитини позивачка поїхала до Республіки Польща. Лікуванням сина займається вона та її чоловік. Відповідачу відомо, що дитина потребує лікування, натомість він не допомагає та не намагається допомоги вилікувати дитину. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.05.2022 відкрито загальне провадження у справі ( а.с.58-59). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.07.2022 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду ( а.с.82). Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав наведених в заяві. Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що позивачкою не надано доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків, відповідач сплачує аліменти на утримання сина та немає заборгованості, періодично телефонує дитині. Він погоджується з висновком органу оіпки та піклування, що відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав . Третя особа у судове засідання свого представника не направила. У письмовій заяві просить суд слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд врахувати висновок органу опіки та піклування. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачку знає з дитинства, в неї є дитина- хлопчик, він хворіє. Відповідача вона особисто бачила коли дитині було 6 місяців. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач ніколи не допомагав утримувати дитину, з сином не спілкується. В 2017 році позивачка поїхала до Польщі, вона їй періодично телефонує. Свідок [PERSON] ( позивачка) суду повідомила, що в 2011 році в них з відповідачем народилася дитина - син [PERSON] . В шлюбі вони прожили три роки. Відповідач після розлучення не спілкувався з дитиною, останній раз вона його бачила коли сину було 6 років, а зараз йому 11 років. Вона намагалася з ним зв"язатися, але він не виходить на контакт. Проживає вона з родиною в Польщі з 2017 року, відповідач також на протязі 3-4 останніх років проживає в Польщі, з дитиною не спілкується, ніколи не телефонує. Вказала, що вони вимушені були переїхати до Польщі із-за хвороби сина. На лікування, навчання дитини вона витрачає близько 20 000, 00 грн. щомісячно, кошти дає її чоловік, вона також працює. Відповідач сплачує аліменти в мінімальному розмірі на картковий рахунок в Україні. Зазначила, що дитина не пам"ятає відповідача, як свого біологічного батька, називає її чоловіка батьком. Родичі відповідача також не цікавляться дитиною. Свідок [PERSON] ( мати позивачки) суду пояснила, що відповідач з дитиною не спілкується, допомоги на його утримання в добровільному порядку, окрім аліментів не надає, не телефонував жодного разу. Дитину він бачив останній раз в 2017 році, коли надав дозвіл на виїзд за кордон. Дитина його не пам"ятає. В 2022 році потрібно було переоформити закордонний паспорт дитині в консульстві України в Польщі, зателефонували йому, поросили приїхати та допомоги їм, він відмовився, однак потім передумав та погодився, вони поїхали до консульства України та чекали його там , однак він так і не приїхав. Відповідачу дуже не сподобалося, що дитина проживає за кордоном. Суд, заслухавши сторони, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 10.07.2013 року (а.с.18). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.06.2011, сторони являються батьками [PERSON] (а.с. 16). 17.10.2014 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Для повноцінного лікування сина, позивачка отримала в Республіці Польща Карту перебування [NUMBER] та карту перебування сина [PERSON] [NUMBER] (а.с.31-32). Відповідно до Медичної довідки про стан здоров`я дитини, виданої для потреб комісії з питань інвалідності - [PERSON] , [INFO] - діагностовано основне захворювання: Дитячий аутизм (а.с.42-43). Згідно Висновку про інвалідність ZP/4646/19 від 28.08.2019 [PERSON] , [INFO] потребує допомоги у задоволенні основних життєвих потреб у спосіб, що перевищує підтримку, необхідну людині даного віку, через суттєво обмежену можливість самостійного існування (а.с.40-41). Враховуючи рекомендації медиків, позивачка звернулася до ТОВ «Майстерня для творчої діяльності» для надання освітніх послуг сину з урахуванням його хвороби, для цього уклала Договір про надання освітніх послуг від 20.01.2021 року (а.с.33). Позивачка сплачує за навчання сина, згідно рахунків-фактури розмір оплати становить 890 злотих/місяць, що згідно курсу НБУ на день звернення з позовом до суду становить 6434,70грн./місяць (а.с.44-50). Також позивачка самостійно оплачує послуги щодо терапевтичного лікування дитини. Вартість однієї послуги становить 90 злотих, а за період з січня 2020 року по вересень 2020 року [PERSON] отримав 28 послуг, загальною вартістю 2520 злотих, що еквівалентно 18 219,60 грн. (а.с.22-30). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, від 04.07.2022 року №02.2-06/1002, членами комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення про недоцільність та безпідставність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Згідно висновку, працівники служби у справах дітей не мали змоги зустрітися та поспілкуватися з позивачкою [PERSON] , відповідачем [PERSON] оскільки вони проживають та працюють за кордоном, а в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджували ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків (а.с.64-65). Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статтей 18, 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом відповідач на протязі багатьох років не цікавиться сином, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, самоусунувся від виховання дитини. Дитина потребує лікування, спеціальних освітніх послуг, на що витрачаються значні кошти, відповідач жодним чином не приймає участь в даних витратах. Позивачка та її чоловік змушені самостійно матеріально забезпечувати дитину, дбати про її розвиток, лікування. Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що відповідач свідомо, на протязі тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини. Зважаючи на викладене, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved