Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Представник заявника, адвокат Галач Т.А. 08.02.2023 звернулася до суду з указаною заявою та просила встановити факт постійного проживання [PERSON] з чоловіком [PERSON] , померлим [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, тобто [INFO] . В обґрунтування заяви представника вказала, що [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] та заявниця є його спадкоємицею. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись 10.07.2022 до Шостої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , заявниця отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини та через відсутність доказів постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб у 1972 році в Кіровоградській області. Заявниця була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у період з 26.05.987 по 10.02.1999 та з 06.07.1999 по сьогоднішній день. [PERSON] з 26.05.1987 по 05.09.2003 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 05.09.2003 та по день смерті, за адресою: [ADDRESS] . Зняття з реєстрації та повторна реєстрація відбулася у зв`язку зі зміною документів, а саме паспортів громадянина УРСР на паспорти громадян України. Місце реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було тимчасовим, оскільки, отримавши свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , подружжя проживали у своєму власному будинку. З огляду на те, що встановлення даного факту необхідно заявниці для реалізації її спадкових прав та неможливе в позасудовому порядку, [PERSON] вимушена звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою від 09.02.2023 відкрито провадження в справі, у порядку окремого провадження, задоволено клопотання представника заявниці про витребування доказів. Від Шостої криворізької державної нотаріальної контори 17.02.2023 надійшла копія спадкової справи № 232/2021, заведеної після смерті [PERSON] , на виконання ухвали від 09.02.2023 в частині витребування доказів (а.с.30-57). Заявниця та її представник у судове засідання не з`явилися. Представником заявниці [PERSON] подана заява про розгляд справ за її та заявниці відсутності, просить задовольнити заяву з підстав, викладених у ній. Заінтересована особа участь представника в судовому засіданні не забезпечила, до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника, при вирішенні справи покладаються на розсуду суду. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши письмові матеріали справи, матеріали спадкової справи, встановивши обставини, які мають значення для справи та визначившись з правовою нормою, яка підлягає застосуванню до вказаних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч. 1 ст. 319 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), [INFO] , уклали 24.06.1972 шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). За життя [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності від 21.04.1992, виданим на підставі рішення виконкому Лозуватської сільської Ради народних депутатів від 02.03.1992 «Про передачу переселенських будинків у приватну власність» (а.с.6). [PERSON] помер [INFO] та після його смерті відкрилася спадщина (а.с.4, 48 зворот, 49). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, за життя [PERSON] заповітів не складав (а.с52 зворот). Вивченням матеріалів спадкової справи № 232/2021 встановлено, що після смерті [PERSON] до Шостої криворізької державної нотаріальної контори звернулися 19.04.2021 діти померлого - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, із заявами про відмову від належного їм спадкового майна на користь дружини померлого [PERSON] (а.с.31-33, 34-36, 37-39, 40-43 зворот, 44-46). Звернувшись 10.11.2022 до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, [PERSON] отримала постанову від 10.11.2022 про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та через відсутність доказів постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.15, 53). На підставі ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Виконкомом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області надано довідку від 20.08.2021 №2017, відповідно до якої [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 50). Як зазначає представник заявниці, [PERSON] у період з 26.05.987 по 10.02.1999 та з 06.07.1999 по сьогоднішній день була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що пов`язано зі зміною документів, а саме паспорта громадянина УРСР на паспорт громадянки України. [PERSON] з 26.05.1987 по 05.09.2003 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 05.09.2003 та по день смерті за адресою: [ADDRESS] . Однак, фактично подружжя проживали по [ADDRESS] після отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок. Судом досліджені домові книги по Лозуватській сільській раді за період з 20.05.1987 по 08.01.1988 та облікова картка об`єкта господарського обліку на 2016-2020 роки, відповідно до яких [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] у період з 26.05.987 по 10.02.1999 та з 06.07.1999. [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26.05.1987 по 05.09.2003, а з 05.09.2003 по дату смерті за адресою: [ADDRESS] . Зняття з реєстрації та повторна реєстрація відбулася у зв`язку зі зміною документів, а саме паспортів громадянина УРСР на паспорти громадян України, про що сільським головою Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області надано відповідь від 20.01.2023 № 162/2-23 (а.с.7-12). Депутатом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Косяком С.М. складено акт від 23.01.2023 про те, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , з 1987 року і по день його смерті в [ADDRESS] , та проживає за даною адресою на даний час (а.с. 13). У своїй\~ухвалі №505/2085/14-ц\~від 14.09.2016,\~Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем (Постанова ВСУ від 10.01.2019 у справі №484/747/17). За змістом п.п. 3.21. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» від 30.05.2008 №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, після дослідження усієї сукупності доказів у справі, суд дійшов висновку про встановлення факту постійного проживання заявниці [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, оскільки надані суду докази не викликають сумнівів в їх належності, достовірності та є достатніми для встановлення цього факту. Зазначені обставини ніким не оспорюються, будь-яких заперечень чи доказів на їх спростування суду не надано, а в ході судового розгляду не встановлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч. 7 ст. 294 ЦПК України, відповідно до яких, понесені заявницею судові витрати в справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved