Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

У лютому 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі: 1 423,83 доларів США - основного боргу; 125,60 доларів США - 3% річних за порушення строків виконання зобов`язання, що загалом еквівалентно 43 306,57 грн та судові витрати у розмірі 908,00 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляду справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 28.03.2015 року [PERSON] отримав від позивача 2 200 доларів США, що на момент отримання коштів становило 60 000 грн 00 коп. та зобов`язався повернути ці кошти протягом трьох років, а саме до 19.03.2018 року. Зазначене підтверджується оригіналом розписки, яка наявна в матеріалах справи. Як зазначає позивач на момент подання позовної заяви до суду відповідачем повернуто частину коштів після чого заборгованість складає 1 423,83 доларів США. Дотепер, відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, суму заборгованості не повернув. Статтею 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). За приписами частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і непов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Як вбачається, зі змісту розписки, що відповідач [PERSON] 28.03.2015 року отримав у позивача позику в іноземній валюті (2200 доларів США) та зобов`язався повернути їх до 19.03.2018 року. Як зазначає позивач, відповідачем повернута частина заборгованості після чого загальна сума боргу становить 1 423,83 доларів США. Однак доказів того, що відповідач виконав взяте на себе зобов`язання та повернув позивачу кошти в обумовлені строки в повному обсязі, відсутні. Зазначене підтверджується і тим, що оригінал розписки відповідача знаходиться у позивача, яка була надана ним до суду. За такого, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 1 423,83 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача слід стягнути суму боргу саме в іноземній валюті (доларах США), оскільки у такій валюті була отримана позивача відповідачем. Таких же висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові №723/304/16-ц від 23 жовтня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір відсотків, нарахованих на рівні облікової ставки Національного банку України, а саме 3% річних становить 125,60 доларів США. Відповідач будь-яких заперечень стосовно наведеного позивачем розрахунку не надав. Отже враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму позики у розмірі 1 423,83 доларів США з нього на користь позивача слід стягнути: 1 423,83 доларів США - заборгованості за основною сумою боргу та 125,60 доларів США 3% річних за порушення строків виконання зобов`язання. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 908 грн 00 коп. за подання позовної заяви про стягнення коштів до суду.

Outcome: approved