Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

25 жовтня 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Стретович І. С. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народили троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року ухвалено стягувати з [PERSON] у користь [PERSON] аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, починаючи з 23 квітня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття. Незважаючи на наявність судового рішення про стягнення аліментів, відповідач свого батьківського обов`язку щодо матеріального утримання неповнолітніх дітей не виконує, а тому станом на 24 жовтня 2022 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 139\~500 гривень. За заявою [PERSON] Луцьким РУП ГУНП у Волинській області відкрито кримінальне провадження №120220355810000798 щодо притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України за несплату аліментів. На підставі ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України стороною позивача здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Вказаною нормою Сімейного кодексу України передбачено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з розрахунком позивача розмір пені становить 54\~774, 00 гривень. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) у розмірі 54\~600,00 гривень за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 травня 2019 року по 24 жовтня 2022 року, а також здійснити розподіл судових витрат, що включають витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Стретович І. С. в судове засідання не з`явились, подали суду спільну заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали, позивач надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Зокрема, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що сторони є батьками трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 8-9). Рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 10\~червня 2019\~року в\~справі №\~161/6932/19\~ухвалено стягувати\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліменти в\~твердій грошовій\~сумі на\~утримання неповнолітніх\~дітей [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~по 1500\~гривень на\~кожну дитину\~щомісячно починаючи з 23 квітня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття (а. с. 10-11). Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді 80 годин громадських робіт. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) (а. с. 14-15). Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, Першим відділом ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), підтверджується, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на серпень 2022 року становить 135\~000,00 гривень (а. с. 13). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, суд при визначенні порядку обчислення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вважає за необхідне застосувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18). Встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок неустойки (пені), відповідно до якого розмір пені на суму боргу відповідача за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2019 року по 24 жовтня 2022 року становить 57\~600,00 гривень. Також суд враховує, що здійснений позивачем розрахунок відповідає формулі розрахунку пені, яка наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц. Також суд ураховує, що відповідач не заперечив та документально не спростував здійснений позивачем розрахунок пені. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 57\~600,00 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 992,40 слід стягнути з відповідача на користь держави. Щодо розподілу судових витрат в частині відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, стороною позивача не було надано до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом та позивачем, а тому суд позбавлений можливості визначити предмет, умови цього договору та перелік послуг, який міг бути наданий адвокатом клієнту в межах супроводу цієї справи. Позивач не підтвердила доказами обсягу наданих їй адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартість. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правову допомогу.

Outcome: approved