Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

26.01.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовом, на обґрунтування вимог якого зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2022 їй належить право власності на 5/12 частин житлового [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований в будинку як член колишнього власника, але на даний час в ньому не проживає. Будь яких угод між сторонами не укладалось. Реєстрація за вказаною адресою створює перешкоди у здійсненні права власності. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх, проти заочного розгляду не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 5/12 частин будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2022, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач [PERSON] відповідно до інформації Департаменту реєстраційних услуг зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 21.03.2009. В поданій до суду заяві, відповідач позов визнав та просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України,\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту\~ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України\~визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно\~ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач не проживає у домоволодінні позивача без поважних причин понад встановлені законодавством строки, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню його права користування та розпорядження належним йому будинком, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим привішенням. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Так, згідно зі\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Верховний Суд зазначає, що застосовуючи відповідну практику, суди мають належним чином з`ясувати обставини справи та надати їм правову оцінку, з урахуванням встановлених обставин справи за допомогою «трискладового тесту» як юридичної конструкції, який є засобом перевірки необхідності втручання в права особи, вирішити конфлікт між правами та інтересами ради як власника житла та фізичних осіб, які зареєстровані в житловому приміщенні. Верховний Суд зауважує, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві. Верховний Суд зауважує, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома або недбала поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Відповідно до правового змісту ст.ст. 391, 396 ЦК України підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Outcome: approved