Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28628 гривень 85 копійок з кредиту та судові витрати у розмірі 2481,00 грн. по оплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №1221737. 14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив позивачеві право грошової вимоги за кредитним договором №1221737 від 03.03.2021 року. Станом на укладення вказаного договору факторингу заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором складала 28628,85 гривень, яка складалася з 8500,00 гривень тіла кредиту та 20128,85 гривень нарахованих відсотків. Відповідач зобов`язання за Договором належним чином не виконує, систематично порушує умови Договору. Враховуючи, що відповідачем у добровільному порядку не вчиняються дії, спрямовані на повернення кредитних коштів та процентів за Договором, позивач з метою захисту права й охоронюваних інтересів, змушений звернутись до суду з даною заявою. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Ухвалою суду від 25.01.2023 року справу прийнято до провадження судді Звенигородського районного суду Черкаської області, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, належним чином сторони були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи. 03 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №1221737. (а.с. 6). Однак, жодних доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» надало відповідачеві кредит та суми такого кредиту судові позивачем не надано. 14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів`та позивачем було укладено договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив позивачеві право грошової вимоги за кредитним договором № 1221737 від 03.08.2021 року, а також додаткові угоди до нього (а.с. 12-16). Згідно до витягу з реєстру боржників, доданого до договору факторингу (а.с. 17), заборгованість відповідача складає 28628,85 гривень. Відомостей про те, що відповідач був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, позивачем не надано. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Між сторонами виникли відносини, які регулюються цивільним кодексом України. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 615 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Позивач стверджує, що позичальник свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак жодного доказу на підтвердження цього посилання не надає. Права кредитора за договором факторингу набув позивач по справі. Проте, стверджуючи, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого створилася заборгованість за кредитом у зазначеній позивачем сумі, позивач не надає судові жодного доказу на підтвердження цього факту, а також розрахунку заборгованості. Згідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, з позову та доданих до нього доказів не вбачається, що позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги не є обґрунтованими задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у разі задоволення позову. Оскільки суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, зазначені позивачем судові витрати стягненню з відповідача на його користь не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed