Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 27.02.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.03.2023 року. Позивач, [PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2023, у справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд. Позовна заява мотивована тим, що між [PERSON] та громадянкою [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб. Шлюб був зареєстрований 22.10.2019 Виконавчим комітетом Галоцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №03, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.10.2019 р. (оригінал свідоцтва про шлюб додано до матеріалів позовної заяви). Після шлюбу громадянка [PERSON] взяла прізвище [PERSON] . У позовній заяві вказано на те, що [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Галоцькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області серії [NUMBER] від 22.10.2019, як вказує позивач оригінал свідоцтва про народження знаходиться у нього. Позивач зазначає, що протягом останніх двох років спільного проживання сімейне життя між ним та відповідачкою почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них по-різному дивиться на головні критерії шлюбу, життя, сім`ю, мають зовсім різні характери. Спільне життя з відповідачкою [PERSON] не склалося з причини постійної її сімейної зради, що потягло за собою відсутність взаємопорозуміння між подружжям, байдужості до життя та проблем кожного, відсутності сімейного вогнища, несумісністю характерів, життєвих поглядів на спільне, життя, постійних систематичних сварок, які негативно впливають на морально-психологічний стан позивача та стан їх спільної дитини. Як вказано у позовній заяві, відповідачка [PERSON] неодноразово залишала свою родину та дитину на самостійне виховання позивача та його батьків з якими він проживає разом, при цьому не надаючи жодної допомоги. Позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] проживає окремо від нього та їх спільного сина [PERSON] . При цьому [PERSON] , вказує, що спільне господарство подружжям не ведеться, взагалі і будь-яких відносин не вони не підтримують. Як вказано у позовній заяві, позивач особисто відводить та забирає дитину з садочка, тобто займається його дошкільним вихованням. Позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] створила нову сім`ю і проживає з іншим чоловіком цивільним шлюбом. Тобто, подружні відносини між нами припинились. Позивач [PERSON] , звертає увагу на те, що він проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Галоцького старостинського округу Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №09/02-13 від 13.01.2023 (оригінал довідки до матеріалів позовної заяви додається). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої Тийглашською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області за №356/02-30 від 05.12.2019 (копія довідки до матеріалів позовної заяви додається). Але, зі слів мешканців села мені відомо, що вона там останні півроку не проживає, а проживає за кордоном. Тому її місце проживання чи знаходження позивачу невідоме. У позовній заяві вказано на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і це суперечить його інтересам, можливості зберегти сім`ю немає. На примирення він не згідний і останнє не може мати місце, оскільки відповідачка покинула позивача з маленькою дитиною заради іншого чоловіка і тому вважає, що необхідно розірвати шлюб з громадянкою [PERSON] . Шлюб вони розривають вперше, спільного майна не мають, тому спору щодо поділу майна у майбутньому не буде. При обґрунтуванні позову, [PERSON] , посилається на положення ч.3 ст. 105, 110, 180, ч.3 ст. 181, ч.2 ст.182 СК України,п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 ,ст. 15 , 16 ЦК України, ст.ст. 4 ЦПК України, ст.51 Конституції України. Позивач просить суд: постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого 22.10.2019 Виконавчим комітетом Галоцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №03. Постановити рішення про стягнення з відповідачки - громадянки [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліменти на утримання їх спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2272 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача сплачений ним судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду представником позивача, що діє на підставі договору про надання юридичних послуг та ордеру, подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовну заяву підтримують, в повному обсязі, просять шлюб розірвати,стягнути із відповідачки аліменти. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Разом із тим, через канцелярію суду 13.02.2023, [PERSON] , подано заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Відповідач зазначає, що обставини викладені в позовній заяві підтверджує, не погоджується із примиренням, бажає як найшвидшого розгляду справи, позовні вимоги визнає, просить задоволити. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 22.10.2019 року Виконавчим комітетом Галоцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, зареєстровано шлюб який укладено між [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис №03, вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.10.2019 (оригінал свідоцтва про шлюб міститься в матеріалах справи). Від вказаного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Галоцькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області серії [NUMBER] від 22.10.2019 (копія якого міститься в матеріалах справи). Згідно позовної заяви син проживає разом із позивачем, та перебуває на його утриманні. Обставини викладені в позові відповідач не заперечує. Окрім того, згідно заяви [PERSON] вона не проживає із чоловіком та сином. Натомість, відповідач зазначила,що проживає за кордоном, має нову родину, та бере на себе зобов`язання матеріально допомагати сину [PERSON] , шляхом сплати аліментів, але визначених судом на дитину відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Окрім того у відповідачки є інша родина. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Згідно позовної заяви, та заяви відповідача, подружжя проживає окремо протягом тривалого часу, їх спільний син, за їх домовленістю проживає разом із батьком - позивачем по справі [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач жодним чином матеріально не допомагає, проти вказаного не заперечила і відповідач. Окрім того, [PERSON] , в заяві від 13.02.2023 року, вказує, що бере на себе зобов`язання допомогати дитині матеріально шляхом сплати встановлених судом аліментів, у розмірі суми на дитину відповідного віку. Згідно довідки Галоцького старостинського округу Сюртівської сільської ради Ужгородськогорайону Закарпатської області від 13.01.2023 №09/02-13 [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики на дитину [PERSON] , із Галоцької початкової школи Сюртівської сільської ради, до дитсадка приводить дитину батько, який найчастіше і забирає його, постійно цікавиться дитиною, бере участь у батьківських зборах. [PERSON] повністю доглядає батько. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.ч.1,2,ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Як вбачається з норм СК України, законом право звертатися з заявою про зміну способу стягнення аліментів для платника аліментів не передбачено. Право вибору щодо способу стягнення аліментів, належить стягувачу аліментів. Так, позивач просить суд про стягнення з відповідачки - громадянки [PERSON] , [INFO] , на його користь аліменти на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2272 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, відповідач не заперечує щодо стягнення із неї аліментів, також щодо розміру аліментів - зазначає у розмірі суми на дитину відповідного віку. Так, відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2023» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу, а сам: дітей віком до 6 років - 2272 гривні. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, враховуючи викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню аліменти на користь позивача, на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2272 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову… Таким чином позивачу підлягає поверненню із державного бюджету 50 відсотків судового збору, та 50 відсотків судового збору на користь позивача слід стягнути із відповідача. З огляду на викладене, з відповідача належить стягнути судовий збір: на користь позивача, 50 відсотків від сплаченого ним судового збору, у розмірі 536 грн. 80 коп. за позовну вимоку про розірвання шлюбу та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп., за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved