Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

10 січня 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги, в тому числі уточнені, позивач обґрунтовує тим, що у період з 11.03.2013 року по 18.10.2022 року вона перебувала у трудових відносинах із ДП «СхідГЗК». 18.10.2022 року її було звільнено із займаної посади бухгалтера-ревізора контрольно-ревізійного відділу управління ДП «Схід ГЗК» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору, на підставі ст.38 КЗпП України. Однак, в день звільнення 18.10.2022 року відповідач не здійснив виплату належних позивачу коштів, а саме: заробітну плату за період з 01.06.2022 року по 18.10.2022 року, вихідну допомогу та компенсацію за невикористані 38 календарні дні щорічної основної відпустки в розмірі 131044,23 грн. Крім того, згідно довідки відповідача середньоденний заробіток позивача складає 887,47 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та, враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 57 робочих днів, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 50585,79 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з ДП «СхідГЗК» на його користь 131044,23 грн. заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, який станом на 06.01.2023 року становить 50585,79 грн. Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.01.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків. 20.01.2023 року, на виконання вимог ухвали від 13.01.2023 року, позивачем недоліки позовної заяви було усунуто. Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивачу, відповідно до вимог ЦПК, було направлено копію ухвали про відкриття провадження. Заперечень про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження від позивача не надійшло. Відповідно до вимог ЦПК України, представнику відповідача ДП «СхідГЗК» було вручено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 01 березня 2023 року від ДП «СхідГЗК» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку. Відповідач у відзиві зазначає, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Також, відповідач зазначає, що відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата визначається виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. В позовній заяві в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку не вказано з обов`язковим відрахуванням обов`язкових платежів та внесків. 27 лютого 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку позивача, доводи, викладені відповідачем у відзиві є безпідставними та такими, що не відповідають матеріалам та фактичним обставинам справи. Позивач вказує на те, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зроблений ним на підставі довідки від 19.01.2023 року №24 виданої відповідачем, а тому заперечення відповідача не відповідають суті справи. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено із трудової книжки позивача [PERSON] , що вона дійсно з 11.03.2013 року по 18.10.2022 року знаходилася у трудових відносинах з Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та, на підставі наказу №1436-ос від 18.10.2022 року, була звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. /а.с.5-6/ Наказом №1436-ос від 18.10.2022 року [PERSON] була звільнена з посади бухгалтера-ревізора контрольно-ревізійного відділу управління ДП «Схід ГЗК» 18.10.2022 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору та визначено бухгалтерії підприємства виплатити грошову компенсацію за 38 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. /а.с.7/ Згідно довідки ДП «СхідГЗК» №629 від 19.10.2022 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 887,47 грн. /а.с.8/ Відповідно до довідки ДП «СхідГЗК» №24 від 19.01.2023 року станом на 19.01.2023 року заборгованість по невиплаченій заробітній платі [PERSON] складає 131044,23 грн., а саме: за червень 2022 року - 11857,82 грн.; за липень 2022 року - 16450,22 грн.; за серпень 2022 року - 14481,76 грн.; за вересень 2022 року - 9544,77 грн.; за жовтень 2022 року - 5817,10 грн.; компенсація за невикористану відпустку - 26812,89 грн.; вихідна допомога - 46079,67 грн. /а.с.20/ Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, а саме: - основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Проаналізувавши зазначені норми, суд приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач звернувся до суду в строк, визначений ст.233 КЗпП України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, оскільки з ним не проведений розрахунок по заробітній платі. Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне. Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 19.10.2022 року по день ухвалення судового рішення, який станом на 06.01.2023 року, тобто на день звернення до суду із позовом, становив 50585,79 грн. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із наданої позивачем довідки №629 від 19.10.2022 року /а.с.8/ вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 887,47 грн. Таким чином, оскільки позивач був звільнений з роботи 18.10.2022 року, час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, станом на 02 березня 2023 року, складає 97 робочих дні. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 86084 грн. 59 коп. (887,47грн./день * 97 робочих днів). Доводи відповідача про відсутність коштів у підприємства та тяжкий фінансовий стан не приймаються судом до уваги, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача всю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважаючи її співмірною розміру заборгованості на день звільнення, та діям відповідача щодо якнайшвидшого погашення заборгованості. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги майнового характеру: судовий збірна користь позивача в розмірі 1073 грн. 60 коп. та судовий збірна користь держави в розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved