Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

04.07.2022 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факту вимушеного переселення громадянина України [PERSON] [INFO] з окупованої території міста Маріуполя Донецької області яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Донецької області. Стягнути з держави російської федерації на користь громадянина України [PERSON] моральну шкоду у розмірі одного мільйона гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої вимушеним переселенням з тимчасово окупованої території міста Маріуполя Донецької області. А також стягнути з відповідача судові витрати. Позов мотивований тим, що внаслідок окупаційних дій рф позивач вимушено покинув місце постійного проживання, намагався вижити в умовах , які не придатні для людського проживання, зазнав морального тиску та дій, що принижують гідність людини. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2022 р. справу прийнято до розгляду, беручи до уваги ст. 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" та встановлений судовий імунітет, з метою отримання згоди іноземної держави, запропоновано МЗС України звернутися із запитом до посольства російської федерації в Україні для з`ясування наявності згоди дипломатичного представництва російської федерації, як компетентного органу держави на пред`явлення позову до суду України. 03.10.2022 р. надійшла відповідь МЗС України, відповідно до змісту якої алгоритм розгляду справи шляхом надання згоди дипломатичного представництва російської федерації на розгляд справи не вбачається можливим у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та припиненням діяльності дипломатичного представництва рф в Україні. У зв`язку із проведенням вичерпних заходів щодо отримання судом згоди держави, на яку розсповсюджується судовий імунітет, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Вказує, що народився і виріс у місті Маріуполі, працював, мав рухоме та нерухоме майно. Після повномасштабного вторгнення російської федерації 24.02.2022 року намагався евакуюватись з міста, проте не зміг за незалежних від нього обставин, тому змушений був проживати у своєму дачному будинку до 22 березня 2022 року, у цей час російські військові відібрали належний йому автомобіль. Спільними зусилями з сусідами він намагався вижити, перебуваючи в тяжких, нелюдських умовах без світла, опалення, без можливості повноцінного харчування. Після обстрілів армією російської федерації місцевості, де знаходився садовий кооператив, ним спільно з сусідами було прийнято рішення виїжджати з міста. Рухаючись по окупованій території, вони перетинали велику кількість блокпостів російських військових і перетин кожного з них проводився зупинкою, перевіркою вмісту автомобіля, документів, особистим оглядом, що супроводжувалося знущаннями над честю та гідністю людини. Внаслідок цих дій він досі отримує моральні страждання, оскільки втратив роботу, дім, спілкування із знайомими, можливість відвідати своїх родичів на кладовищі, у зв`язку із чим відчуває постійну тривогу, переживання. У судове засідання представник відповідача, належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи шляхом розміщення повідомлення на судовому порталі, не зявився. У судовому засіданні свідок [PERSON] ( [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] ; місце проживання: [ADDRESS] ) повідомила, що знає позивача з самого дитинства. Після повномасштабного вторгнення російської федерації вони разом ховались від обстрілів російської федерації, змушені були жити в нелюдських умовах: без світла, опалення, водопостачання. Із позивачем вони вирішили якось виживати разом, а потім виїжджали із окупованого Маріуполя, де пережили численні знущання над честю і гідністю на пунктах пропуску окупаційної влади: постійні обшуки, побиття російськими військовими. Саме завдяки [PERSON] вони змогли виїхати з окупаційного міста на підконтрольну територію України, оскільки ці обставини дуже вплинули на здоров`я її чоловіка, тому позивач єдиний міг керувати автомобілем. У судовому засіданні свідок [PERSON] ( [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] ; місце проживання: [ADDRESS] ) повідомив, що якби не [PERSON] , то вони з дружиною могли і не вижити, з моменту повномасштабного вторгнення російської федерації 24.02.2022 року позивач перебував з ними весь цей час, допомагав вижити в нелюдських умовах без їжі, тепла і комунікацій. За час перебування у Маріуполі до 22 березня 2022 року вони пережили потужні і постійні обстріли армії російської федерації із моря та авіації, тому вимушені були виїжджати із Маріуполя, у чому їм допоміг [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] ( [INFO] , місце реєстрації і проживання: [ADDRESS] ) повідомила, що знає [PERSON] давно, як сусіда її батьків [PERSON] та [PERSON] . Повідомляє, що позивач допоміг її батькам виїхати з Маріуполя до Києва. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, заслухавши позивача, свідків, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Маріуполь (Жданов) Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Жданов від 11.08.1988 р., актовий запис №999. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 944752914123). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації, позивач є власником 1/3 частини будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 19904215). Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.05.2022 р. №3008-5001506854, яка видана на ім`я [PERSON] , він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення цієї статті ґрунтуються на положеннях Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Як вказує Верховний суд у постанові від 12.10.2022 р. №463/14365/21 встановлення факту, що має юридичне значення, а саме вимушеного переселення з окупованої території Донецької області, яке відбулося унаслідок збройної агресії російської федерації та окупації російською федерацією частини території Донецької області, можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між переселенням осіб із зони проведення бойових дій на сході України та військовою агресією російської федерації. Метою встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території України у результаті збройної агресії російської федерації є відшкодування шкоди. Отже, встановлення юридичного факту безпосередньо породжує юридичні наслідки від встановлення факту яких залежить виникнення особистих прав громадянина. Тобто, виникнення деліктних правовідносин пов`язується із встановленням конкретної причини внутрішнього переміщення особи. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п. 1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975 р., договори укладені між Україною та Росією в т. ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та початку повномасштабного збройного наступу на територію України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Президентом України 24 лютого 2022 року видано Указ про введення в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в послідуючому продовжений і триває на даний час. Згідно частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти збройної (військової) агресії російської федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписам ч. 3ст. 82 ЦПК України. Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Так, довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Проте, затверджена даним підзаконним нормативно-правовим актом форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. Нормами Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту у цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини. Відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Отже, в даному випадку виникнення деліктних правовідносин пов`язується з встановленням юридичного факту. Із встановленням конкретної причини внутрішнього переміщення, виникає право позивача на пред`явлення позову про відшкодування шкоди. Таким чином, судом встановлено, що переселення [PERSON] з окупованої території м. Маріуполь Донецької області на підконтрольну українській владі територію України відбулося у березні 2022 року внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією території Донецької області. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 4 ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, покладається на російську федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абз. 6 преамбули вказаного Закону, дата початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, визначається Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", згідно ч. 2 ст. 1 цього Закону такою датою є: 20 лютого 2014 року. Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. В результаті збройної агресії російської федерації проти України та вимушеного переселення з тимчасово окупованої території м. Маріуполь Донецької області України, позивач зазнав моральних страждань. Завдана моральна шкода позивачу обумовлена зокрема тим, що проживаючи на території міста Маріуполь, він мав налагоджений побут, був матеріально забезпеченим і працевлаштованим, мав можливість вести повноцінне життя на рідній землі, користуватися усіма особистими немайновими та майновими благами, які гарантовані кожній людині. Проте, з початком повномасштабного вторгнення російської федерації проти України з 24.02.2022 року він був позбавлений можливості користуватися цими благами. Більше того, зазнав морального тиску, приниження честі та гідності з боку російських військовослужбовців. Переміщення на підконтрольну Україні територію в результаті збройної агресії РФ спричинило об`єктивну необхідність позивачу облаштовувати звичний для нього спосіб життя. Нанесена позивачу російською федерацією моральна шкода виявилась у погіршенні емоційного, психологічного та матеріального стану та продовжує йому завдавати чималих моральних страждань. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн. позивачем доведено, що внаслідок його вимушеного переселення з тимчасово окупованої території м. Маріуполь Донецької області внаслідок саме збройної агресії російської федерації проти України він відчуває душевні страждання, що не дають йому можливості проживати повноцінним життям та життям, яким він проживав до збройної агресії російської федерації проти України. З огляду на триваючу окупацію російської федерації частини території Донецької області України обставини, що призвели до вимушеного переселення позивача тривають і досі. Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважає справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн.

Outcome: approved