Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки про розірвання шлюбу (а.с. 2). Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 серпня 1995 року вони з відповідачкою уклали шлюб. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Оскільки відповідачка ухиляється від розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про розірвання шлюбу. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представниця позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням прав позивача на свободу та особисту недоторканність, в той час як шлюбні відносини позивача та відповідачки фактично припинені вже довгий час, а саме понад 8 років, сторони не мають неповнолітніх дітей, не ведуть спільне господарство і не пов`язані спільним побутом, а також відповідачка ухиляється від розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не пропонував відповідачці розірвати шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян, відповідачка бажає зберегти сім`ю. Суд, розглянувши позовну заяву, заслухавши обґрунтування представниці позивача, заперечення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 15 серпня 1995 року Виконавчим комітетом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] (а.с. 3-5, 6) та [PERSON] (а.с. 15-16, 21), про що було зроблено відповідний актовий запис за № 16 (а.с. 7). Сторони не мають неповнолітніх дітей. Як вбачається з довідок № 25 від 16 лютого 2021 року, № 415 від 07 листопада 2022 року, № 33 від 12 січня 2023 року, виданих Теплицькою сільською радою Болградського району Одеської області, акта опитування свідків № 439 від 08 грудня 2022 року, [PERSON] , позивач по справі, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 24, 47, 48, 80, 81, 153, 154). Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 30 жовтня 2021 року Арцизьким відділом ГУДМС в Одеській області, [PERSON] , відповідачка по справі, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується заявою, поданою відповідачкою до суду (а.с. 15-16, 20). Судом встановлено, що сторони проживають окремо. Крім того, судом враховано, що ухвалою суду від 21 листопада 2022 року (а.с. 29-30) сторонам надавався двохмісячний строк для примирення, однак сторони за наданий судом строк примирення не дійшли, до наявного часу проживають окремо. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно роз`яснень, що викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, разом не проживають, відносин не підтримують. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливе, сім`я розпалася остаточно. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а невизнання вимог позову зі сторони відповідачки могло б свідчити про примушування [PERSON] , позивача по справі, до шлюбу проти його волі, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги долучений представницею позивача письмовий доказ: копію заяви про державну реєстрацію шлюбу від 10 лютого 2022 року, поданої [PERSON] до Арцизького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса) (а.с. 155), оскільки у зазначеному документі відсутні відомості (наявності, відсутності шлюбних відносин) щодо предмета доказування у наявній справі, відповідно до ст. 77 ЦПК України, та не стосуються предмету спору. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище « [PERSON] ». Приймаючи до уваги той факт, що відповідачка не подала до суду заяви про зміну свого наявного прізвища на дошлюбне, суд не вбачає підстав для зміни прізвища. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. 13 лютого 2023 року представниця позивача подала до суду заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати позивача (пов`язаних із розглядом справи). Також, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю в Арцизькому районному суді Одеської області суддів (з 2017 року кількість суддів у суді зменшилася з 5 до 1), щодо яких має здійснюватися автоматизований розподіл справ, внаслідок чого навантаження на одного суддю виходить за межі фізичних можливостей. В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 року) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу. У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст. 6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати. Отже, у судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал, тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, що призвело до надмірного навантаження, яке утворилося на суддю, яка одна здійснює правосуддя в Арцизькому районному суді Одеської області замість п`яти суддів, унеможливило розгляд наявної справи у строки, передбачені ЦПК України. На підставі\~ст.\~ст.\~56,\~104,\~105,\~110-113,\~114,\~115\~СК України,\~

Outcome: approved