Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

[PERSON] , в листопаді 2022 року звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.10.2006 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. У період шлюбу подружжям придбано майно, що належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, а саме квартиру [ADDRESS] . В добровільному порядку дійти згоди щодо поділу набутого у шлюбі майна сторони не можуть. На підставі викладеного та ст.63, 69, 70 СК України, позивач просить в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаної квартири. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Березинець К.Г. підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав заяву про визнання позову, а також просив розглянути справу у його відсутність. Оскільки відповідач визнав позов, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, що встановлено частиною 3 статті 200 ЦПК України. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 28.10.2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис №246. Під час розгляду справи встановлено, що за час перебування позивача у шлюбі з відповідачем, ними придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26.06.2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостаком О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 705. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1/2 його частині. Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.2 ст.370 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2 та ч.3 ст.325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, ні ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63 та ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки як було встановлено під час розгляду справи та не заперечувалось сторонами, спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає розподілу в рівних частках.

Outcome: approved