Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» про стягнення вартості невикористаних у зв`язку зі скасуванням рейсів квитків із урахуванням пені, інфляційної складової та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 27 лютого 2020 року за допомогою електронного ресурсу бронювання авіаквитків https://skyup.aero/uk/ позивач придбав чотири авіаквитки сполученням Київ-Батумі з вильотом 05.09.2020, та такої ж вартості квитків у зворотньому напрямку на 13.09.2020 на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зі сплатою їх вартості електронними засобами на загальну суму 15 262,00 грн. Організовував політ відповідач у справі рейсами PQ431 та РА432. 20 серпня 2020 року на електронну адресу позивача надійшло повідомлення, що відповідач скасовує рейси, за якими позивач здійснив оплату. У вказаному листі відповідач запропонував визначитися із варіантом відшкодування за скасований рейс. У електронному листі від 21.08.2020 позивач повідомив про бажання відшкодувати вартість квитка на рахунок позивача. На пропозиції відповідача позивач скористався електронним ресурсом, на якому здійснював бронювання квитка. На вказаному електронному ресурсі була відсутність відшкодування повної вартості сплачених коштів. 21 серпня 2020 року відповідач запропонував позивачу заповнити форму, яку надіслав в додатку до листа, а саме: «Претензію». Натомість відповідач не здійснив дій по поверненню вартості невикористаних у зв`язку зі скасуванням рейсів квитків. У зв`язку із чим, позивач просив стягнути вартість невикористаних у зв`язку зі скасуванням рейсів квитків в сумі 15 262 грн. 00 коп., а також інфляційної складової - 259 грн. 45 коп. та 61 грн. 47 коп. - пені згідно п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», завданої моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 21.10.2020 було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2021 позовні вимоги [PERSON] було задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 15 262,00 грн., 61,47 грн.- пеню, 259,45 грн. - інфляційні витрати, та витрати на правову допомогу допомогу за договором у сумі 2 500,00 грн. та моральну шкоду у сумі 5 000, 00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2022 за заявою представника відповідача про скасування заочного рішення, вказане заочне рішення було скасоване, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2022 позовну заяву було залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2022 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2022 скасовано та направлено справу для продовження розгляду. 09.03.2023 від представника позивача надійшло клопотання про відмову від позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 15 262,00 грн. та закриття провадження у цій частині. Ухвалою суду від 09.03.2023 було прийнято відмову позивача від частини позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 15 262,00 грн. та закрито в цій частині провадження у справі. У судове засідання 09.03.2023 позивач та його представник не з`явились, про час, дату і місце його проведення повідомлений належним чином, проте представником позивача до початку судового засідання подано клопотання про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення судових документів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що в позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 27 лютого 2020 року за допомогою електронного ресурсу бронювання авіаквитків https://skyup.aero/uk/ позивач придбав чотири авіаквитки: Номер квитка 000-0007489041 на ім`я [PERSON] , сполученням Київ- Батумі з вильотом 05.09.2020; Номер квитка 000-0007489043 на ім`я [PERSON] , сполученням Київ- Батумі з вильотом 05.09.2020; Номер квитка 000-0007489045 на ім`я [PERSON] , сполученням Київ-Батумі з вильотом 05.09.2020; Номер квитка 000-0007489042 на ім`я [PERSON] , сполученням Батумі- Київ з вильотом 13.09.2020; Номер квитка 000-0007489044 на ім`я [PERSON] , сполученням Київ- Батумі з вильотом 13.09.2020; Номер квитка 000-0007489046 на ім`я [PERSON] , сполученням Київ-Батумі з вильотом 13.09.2020. За бронювання квитків позивач сплатив з особистого банківського рахунку грошові кошти у розмірі 15 262,00 грн., згідно квитанції ID1255946367 від 27.02.2020. Організовував політ відповідач на рейси PQ431 та РА432. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Таким чином, сторони уклали договір повітряного перевезення на відстані. 20 серпня 2020 року позивач отримав повідомлення від ТОВ «Скайап» з інформацією про те, що Грузія продовжила дію обмежень на виконання регулярних рейсів до 30.09.2020, у зв`язку з чим ТОВ «Скайап» відкладено старт польотів до Батумі та Тбілісі та скасовано рейс на який позивач придбав квитки. Крім того, у вказаному листі відповідач запропонував визначитися із варіантом відшкодування за скасований рейс. У електронному листі від 21.08.2020 позивач повідомив про бажання відшкодування вартості квитка на його рахунок. Позивач скористався електронним ресурсом, на якому здійснював бронювання квитка. 21 серпня 2020 року відповідач запропонував позивачу заповнити форму, яку надіслав в додатку до листа, а саме: «Претензію». Позивач направив претензію разом з додатками як електронну адресу та на поштову адресу відповідача. 02 вересня 2020 року відповідач повідомив, що лист зареєстрований 31.08.2020 за № 3295. Крім того, ТОВ «Скайап» зазначив, що розглядає такий лист як претензію та у відповідача є три місяці на надання відповіді за такою претензією. Відповідно до частини другої статті 100 Повітряного кодексу України правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів авіаперевізником встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Зокрема, такі правила врегульовані Авіаційними правилами України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затвердженими наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року № 1239 (далі - Авіаційні правила). За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів) (ст. 910 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 98 Повітряного кодексу України повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та умови його засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами). Документами на повітряне перевезення є: квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира. Відповідно до частини 6 статті 100 Повітряного кодексу України авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт. 20 серпня 2020 року на електронну адресу позивача надійшло повідомлення про скасування рейсу на який позивач придбав квитки. У зв`язку із чим, позивачу запропоновано змінення дати вильоту або повернення коштів за квиток, а також вказано електронну адресу, на яку необхідно було надіслати запит із обраним варіантом вирішення ситуації. Відповідно до ст. 1 розділі XIV Авіаційних правил України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених Наказом Державної авіаційної служби України від 26.11.2018 року № 1239, зареєстрованих Мін`юстом 08.02.2019 за № 141/33112 Авіаперевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. Відповідно до п. 1 ст. 1 розділі XV Авіаційних правил України Положення цього розділу застосовуються до пасажирів регулярних та чартерних рейсів, яким відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, або рейс яких скасовано чи затримано, за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та, за винятком випадку скасування, зазначеного у розділі XIV цих Авіаційних правил, присутній для проходження реєстрації у час, передбачений правилами авіаперевізника та письмово зазначений (включаючи електронні засоби), або, якщо час реєстрації не зазначено, не пізніше ніж за 45 хвилин до часу відправлення чи забронював рейс, який було затримано/перенесено авіаперевізником або фрахтувальником повітряного судна (туроператором) на інший рейс, незалежно від причин. Відповідно до п. 19.1.5. ст. 19.1. розділу 19 повернення коштів Авіакомпанія здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення і пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання Авіакомпанією інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в газі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Як вбачається з матеріалів справи 10 лютого 2022 року відповідач оплатив на користь позивача грошові кошти у сумі 15 262, 00 грн. на рахунок [PERSON] , що підтверджується випискою (а.с. 169). Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені та інфляційних втрат у розмірі за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд пришов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Наведений позивачем розрахунок відповідачем не оспорювався, є чинним, а тому приймається судом до уваги та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відтак, позовна вимога щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь позивача за період з 21.08.2020 по 09.10.2020 пені у розмірі 61,47 грн. та інфляційних втрат у сумі 259 грн. 45 коп. є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 вказаної статі визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У відповідності з вимогами ч. 3 цієї ж статті, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач зазначає, що йому була завдана моральна шкода у розмірі 5000,00 грн., яка нанесена відповідачем неналежним виконанням зобов`язань щодо повернення коштів, оскільки скасування рейсу відбулося за рішенням відповідача, який повинен був повернути кошти в день, коли позивач виявив бажання отримати кошти. В свою чергу відповідач вчиняв дії з метою не повернути кошти позивачу, а скористатися його невигідним становищем та відповідач запропонував скористатися сервісом щодо повернення коштів, який передбачав повернення лише 30% вартості квитка, що порушує права позивача на належні дії з боку відповідача. Позивач починаючи з 21.08.2020 намагається отримати кошти, проте відповідач, користуючись своїм більш вигідним становищем, кращою обізнаністю з правилами авіаперевезень, створив у мови, за якими позивач вимушений звертатися за правовою допомогою. Позивач втратив можливість довіряти компанії, яка надає послуги з перевезення авіасполученням, що викликає у нього тривогу з приводу того, що якщо відповідач при поверненні коштів дії протиправно, постійно затягує з відповіддю та поверненням коштів, то це призводить до страждань і сумнівів у обов`язку виконувати відповідачем правил авіаперевезень взагалі. За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань, а також характер немайнових втрат (їх тривалість), яких зазнали позивачі у зв`язку з порушенням їх права, зокрема у зв`язку з вчасним неповерненням грошових коштів позивачі не здійснили подорож під час запланованої відпустки, витратили немало зусиль, намагаючись добитись від відповідачів власних коштів та вимушені були звернутись до суду за захистом своїх прав. Отже, врахувавши обґрунтованість підстав відшкодування моральної шкоди, виходячи з підстав розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку, що розмір заподіяної моральної шкоди позивачу слід визначити у сум 5000,00 грн., що буде достатнім, розумним і справедливим з огляду на встановлені обставини справи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження, та стороною відповідача доводи позову не спростовано, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Також, позивач просив суд стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджуються договором про надання правової допомоги від 25.09.2020 укладеним між АБ «КЕЙС ЕНД ПАРТНЕРС ІНТЕРНЕШНЛ» та [PERSON] , додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги б\\н від 25.09.2020, актом приймання-передачі наданих послуг №1 до договору про надання правової допомоги від 09.10.2020 та меморіальним ордером №78598280.1 на суму 2500,00 грн. З акту приймання-передачі наданих послуг, долученого до матеріалів справи, вбачається, що позивачу в межах зазначеної цивільної справи була надана юридична послуга з підготовки позовної заяви до ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП», за надання якої позивачем [PERSON] було сплачено на рахунок АБ «КЕЙС ЕНД ПАРТНЕРС ІНТЕРНЕШНЛ» 2500,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У частині третій статті 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, стороною позивача надано платіжне доручення, яке підтверджує факт сплати 2500,00 грн. адвокату, за підготовку вказаної позовної заяви до ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП», та належних та допустимих доказів, зокрема, відповідної квитанції, та акту виконах н те робіт, які б підтверджували факт сплати та надання інших юридичних послуг обумовлених сторонами у договорі, зокрема представництво позивача адвокатом у судовому засідані суду не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн., як такі, що є співвмірними та виправданими, виходячи з предмету позову, обсягу виконаної роботи представником позивача з метою підготовки справи до судового розгляду, часу, необхідного для підготовки такого обсягу документів. Стаття 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої особи, які зазначені у цій статті звільняються від сплати судового збору у всіх судових інстанціях відповідно до зазначеного у ній переліку, не містить у переліку осіб, звільнених від сплати судового збору, таких осіб, як споживачі. Зазначений перелік є вичерпним щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, що призвело до колізій правових норм одного й того ж рівня. Застосовувати ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» обов`язково слід у системному зв`язку з нормами статей 1 - 6 Закону України «Про судовий збір», тобто враховуючи характеристику об`єкта справляння судового збору та з урахуванням правил врегулювання темпоральної колізії, зокрема правила відповідно до якого пізніше прийнятий закон відміняє закон, якій був прийнятий раніше. Системне тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Відповідно до ч.1, п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2020 року становить 2 102,00 грн., тобто за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою у 2020 році, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 840,80 грн. Отже, позивач відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом у 2020 році, однак при поданні позову мав би сплатити 840,80 грн. судового збору. Тобто слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., від сплати якого звільнений при подачі позову позивач.

Outcome: approved