Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач через свого представника - адвоката Бутко О.О., звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вказавши, що 24.03.2017 року в районі платформі № 29 км., перегону Апостолове - Радушне внаслідок зіткнення з поїздом був смертельно травмований батько позивача [PERSON] . Внаслідок смерті батька позивачу було заподіяно моральну шкоду, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду. Просить стягнути з АТ Українська залізниця» на його користь 454 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. На адресу суду надійшло письмове пояснення від представника відповідача, згідно з яким остання просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що з матеріалів справи взагалі не вбачається факт заподіяння смерті батьку позивача внаслідок зіткнення з поїздом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні 02 листопада 2022 року представник позивача - адвокат Бутко О.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилався на обставини зазначені в позові. Просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] 454 000 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні 02 листопада 2022 року представник відповідача Серьогіна С.В. заперечила проти задоволення позовних вимог та просила суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову. Додатково пояснила суду, що позивачем не доведено факт наїзду (зіткнення) рухомого складу залізничного транспорту на батька позивача. Постановою про закриття кримінального провадження також не встановлено такого факту та вини відповідача. Залізничні лінії, де було виявлено труп [PERSON] можуть використовуватися залізничним транспортом інших суб`єктів господарювання. Не погодившись з думкою представника відповідача, представник позивача Бутко О.О. надав письмове пояснення, де зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про залізничний транспорт» магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа ті інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, обєкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно - відновлювальних робіт, є державною власністю, закріплюються за АТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання та не підлягають приватизації. Таким чином залізничні колії загального користування, на яких стався смертельний нещасний випадок з батьком позивача, закріплені за відповідачем на праві господарського відання і використовуються ним в процесі ведення господарської діяльності. Положеннями абзацу другого підпункту 3 пункту 2 Технічного Регламенту безпеки інфраструктури залізничного транспорту - до складу інфраструктури залізничного транспорту не входить залізнична інфраструктура, якою володіє суб`єкт господарювання і використовує її виключно для власних потреб та на якій працює рухомий склад залізничного транспорту, що не має права виходу на інфраструктуру залізничного транспорту. Отже, встановлена чинним законодавством заборона використання залізничних колій, належних АТ «Українська залізниця» іншими суб`єктами господарювання, дає обгрунтовані підстави для висновку, що смерть батька позивача настала внаслідок наїзду на нього поїзду, володільцем якого є відповідач. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 25.03.2017 року до чергової частини Апостолівського ВП по телефону надійшло повідомлення від чергового по ст. Апостолове [PERSON] про те, що о 06.01 годині засобами радіозв`язку повідомив машиніст потягу ЧС-7 № 217 Полікарпович , що між коліями платформи 29 км., с. Нива Трудова перегону Апостолове - Радушне лежить труп невідомого чоловіка. Виїздом на місце події встановлено, що між коліями платформи 29 км., с. Нива Трудова перегону Апостолове - Радушне Апостолівського району, Дніпропетровської області, знаходиться труп [PERSON] з відділеннями від тулуба частинами тіла. За фактом настання цієї події 25 березня 2017 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040410000409 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 05 квітня 2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017040410000409 від 25.03.20170 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №83 від 25 березня 2017 року смерть [PERSON] , настала [INFO] . Причиною смерті є ушкодження не сумісні з життям, грубе анатомічне порушення цілісності тіла, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, пішохід, травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом пересування. Висновок судово-медичної експертизи позивачем суду не наданий. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Новотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Комісією в складі ПЧГ Закусило А.Д., ПД -11 Ковалик О.Г. , ПДБ Дуцник В.Т. , 25.03.2017 року було складено акт службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України - машиніст ТЧ-2 Полікарпов ЧС-7 локомотив № 217 поїзд 4301 повідомив в 6-20 черговій по ст. Апостолове Тарасенко, що на парній колії зі сторони перону 29 км., ПК9 знаходиться тіло людини. На місце, де знаходилось тіло прибув дільничий м. Апостолове, швидка допомога, та ПДБ ПЧ-13. Тіло постраждалого чоловіка направлено в морг м. Кривий Ріг. Позивч [PERSON] , згідно свідоцтва про народження від 20.12.1995 року, є сином [PERSON] . Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки при виконанні особою трудових обов`язків, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо такою особою (працівником). Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц, від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17, від 16 грудня 2020 року в справі № 161/3557/19. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року в справі №455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18). Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, позивачем не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами, що відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати йому моральну шкоду в порядку ст.ст.1167, 1187, 1172 ЦК України, спричинену смертю батька [PERSON] . В матеріалах справи відсутня повна інформація про обставини та причини смерті [PERSON] . Так, згідно вимог ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язанні забезпечити проведення експертизи щодо встановлення причин смерті, встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень тощо. Суду висновок СМЕ, проведений щодо вказаних питань в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за фактом смерті [PERSON] , не наданий. Не проведена така експертиза і в порядку цивільного судочинства. Таким чином, лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] , видане лікарем КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово -медичної експертизи» Апостолівське районне відділення Кутнім Д.О., не є висновком судово-медичної експертизи в розумінні вимог діючого законодавства і не є достатнім доказом для встановлення причин та обставин смерті [PERSON] , у тому числі від залізничного транспорту, володільцем якого є відповідач. Крім того, матеріали справи не містять доказів, яким потягом здійснено наїзд на потерпілого [PERSON] , під керуванням кого, коли і за яких обставин, що позбавляє суд дійти висновку про наявність підстав застосування ст.ст.1167, 1187, 1172 ЦК України для задоволення позову. З наданих суду документів не можливо перевірити відсутність або наявність обставин, передбачених і ст .ст. 263,1193 ЦК України. Отже, на думку суду, за таких обставин в задоволенні позову слід відмовити за недоведеності позовних вимог. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Оскільки в позові відмовлено, а позивач є звільненим від сплати судового збору, тому судові витрати компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed