Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , стягнутих з нього на підставі судового наказу, виданого 16 квітня 2021 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач з 06 вересня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого є одна малолітня дитина син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого на підставі судового наказу, виданого 16 квітня 2021 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 26 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, на даний час, як зазначає позивач у своєму позові, дитина більше проживає разом з ним ніж з відповідачем та знаходиться на його повному утриманні, проте з нього продовжують стягувати аліменти на користь відповідача на утримання сина, якими вона буде користуватись на власний розсуд, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що дитина проживає з ним 4 дні на тиждень, а з відповідачем 3 дні на тиждень. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, проте матеріали справи містять поданий нею відзив на позов, згідно якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог зважаючи на наступне. Так, відповідач у своєму відзиві зазначає, що позивач перекручує обставини справи, надаючи їм того змісту, який вигідний саме для нього, позаяк місце проживання дитини з 18 жовтня 2019 року зареєстровано саме за місцем її проживання, як матері, за адресою: [ADDRESS] , де і проживає фактично дитина, а позивач приймаючи участь у вихованні дитини час від часу забирає дитину до себе, однак використовує ці обставини як привід для звернення до суду з даним позовом. Свідок [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні показала, що позивач це її син, що вже рік як дитина позивача та відповідача 3 дні на тиждень проживає з відповідачем, а 4 дні на тиждень проживає з позивачем, оскільки відповідач працює і забирає дитину у вільний від роботи час. Зазначила, що дитина постійно з її сином не проживає. Свідок [PERSON] , будучи допитаним у судовому засіданні показав, що є кумом позивача хрещеного батька його дочки, що він добре знає позивача та знає, що дитина постійно з позивачем не проживає. На допиті інших свідків сторони у справі не наполягали. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач із 06 вересня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2021 року було розірвано (а.с.8, 26-27). Від шлюбу є одна дитина син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно судового наказу від 16.04.2021 року, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не більше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 26 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Згідно акту від 27.04.2021 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] та його малолітній син [PERSON] з вересня 2020 року проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідок №296 від 12.01.2021 року та №297 від 12.01.2021 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , яка згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.28,29,30,31-32). Згідно акту від 22.06.2021 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] з 20 жовтня 2019 року по 20 червня 2021 року проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також аналогічні рекомендації викладені у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно положень ч. 2\~ст. 188 СК України\~батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1,\~5\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, як зазначає позивач у своєму позові, він вимушений був звернутись до суду з даним позовом у зв`язку з тим, що дитина більше часу проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Разом з тим, позивачем у судовому засіданні були надані пояснення, що дитина 4 дні на тиждень проживає разом з ним, а 3 дні на тиждень - разом з відповідачем, що також було підтверджено показаннями свідків, допитаними у судовому засіданні зі сторони позивача, а саме показаннями [PERSON] матері позивача та показаннями [PERSON] - кума позивача, який також підтвердив той факт, що дитина постійно з позивачем не проживає. При цьому, суд зазначає, що само по собі перебування дитини за місцем проживання позивача, як батька та платника аліментів, не звільняє останнього від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, стягнуті у відповідності до судового рішення, оскільки в даному випадку платник аліментів, як батько, має право на підтримання з дитиною регулярних особистих стосунків і прямих контактів, він має право брати участь у вихованні дитини, має право спілкуватись із нею, у тому числі за місцем свого проживання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів наявності обставин, які є підставою для припинення сплати аліментів. Між тим, суд зауважує, що наявність викладених обставин може слугувати причиною для зміни розміру аліментів, визначеного за судовим рішенням. Стосовно твердження позивача, що відповідач за встановлених обставин буде користуватись отриманими аліментами на власний розсуд, суд вважає, що позивач зазначає про події, які не відбулись у часі і таким чином є лише його припущеннями. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість пред`явлених позовних вимог, у задоволенні яких слід відмовити. Разом з\~тим,\~відповідно до\~положень ст.\~141\~ЦПК України,\~у зв`язку\~з відмовою\~у задоволенні\~позовних вимог,\~судовий збір,\~сплачений за\~подання до\~суду позовної\~заяви суд\~залишає за\~позивачем На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed