Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , покликаючись, що останній в такій не проживає з грудня 2019 року не проживає та добровільно знятись з реєстрації не бажає. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 10 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач, також повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте відзив на позов не подав.. Жодних заяв/клопотань відповідачами не заявлено. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Позивач є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується наявними у справі: свідоцтвом про право власності від 10 вересня 1996 року за № Г-08695; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 листопада 2021 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1273 та витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 листопада 2021 року за № 283043323. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 29 грудня 2022 року та витягом з реєстру Львівської міської територіальної громади № 106442 від 14 жовтня 2022 року, відповідач зареєстрований у згаданій квартирі. Позивач на підставі ст.405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, покликаючись на непроживання останнього в такому з грудня 2019 року. За змістом ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 28 квітня 2020 року по справі № 761/20452/17, згідно з яким для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені законом строки у жилому приміщенні без поважних причин. У підтвердження заявлених вимог позивачем надано акт Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сихівська 10» від 07 жовтня 2022 року, складений членом правління та сусідів квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , яким установлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2019 року по даний час. Аналізуючи такий єдиний письмовий доказ, суд не вважає його достатнім та беззаперечним для висновку щодо непроживання відповідача у спірній квартирі з грудня 2019 року, як про це стверджує позивач. Інших доказів позивачем не надано, клопотань про їх витребування чи виклик свідків не заявлено. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України) Наведене свідчить, що позивачем не доведено, що є його процесуальним обов`язком, непроживання відповідача у спірній квартирі понад установлений законом строк без поважних причин. Суд акцентує, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи, а також необхідність та пропорційність такого заходу, позивачем не доведено. Установивши дійсні обставини справи та проаналізувавши докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed