Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , 2021 року народження у розмірі частки від заробітку відповідачів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 20.09.2022 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх неповнолітньої дитини [PERSON] . Дане рішення набрало законної сили. [PERSON] визнаний судом, як особа опікун малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до настання ним повноліття. Позбавлення батьківських прав відповідачів не скасовує обов`язок щодо утримання дитини. Проте, [PERSON] та [PERSON] ухиляються від утримання малолітнього [PERSON] , тому позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він заперечує батьківство та бажає його оспорювати у судовому порядку, а також послався на воєнний стан та припинення робот судів. Відповідачка [PERSON] у судове засідання вдруге не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв та клопотань до суду не подавала. Суд вважає, що така позиція відповідача є пряма зацікавленість у затягуванні розгляду справи. Також, зауважує, що відповідачам належно не обґрунтовано чим воєнний стан перешкоджає взяти участь у судовому засіданні. Посилання відповідача, що Ленінський районний суд м.Запоріжжя зупинив свою роботу через воєнний стан є хибний, оскільки з 24.02.2022 року суд не зупиняв роботу, про що відомо з офіційного сайту судова влада. В свою чергу відповідач у справі фізична особа і чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво особи в суді. Відповідача про дату судового засідання було повідомлено заздалегідь, а отже, у нього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду. На переконання\~суду,\~ чергове\~ клопотання\~ \~відповідача \~про відкладення\~судового засідання\~не підлягає\~до задоволення,\~оскільки \~у клопотанні\~не вказано\~конкретних обставин,\~які могли\~б перешкоджати\~прийняти участь\~відповідача \~у судовому\~засіданні,\~пов`язаних\~з введенням\~воєнного стану\~на території\~України. Щодо посилання відповідача про оспорювання батьківства, суд не бере до уваги, оскільки відповідних позовів до суду не надходило. А у судовому засіданні про позбавлення його батьківських прав, відповідач [PERSON] не заперечував свого батьківства відносно свого сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що з [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). 20.09.2022 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх неповнолітньої дитини [PERSON] . Дане рішення набрало законної сили (а.с.7-9). Встановлено опіку над малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] та призначити його опікуном [PERSON] , [INFO] до виповнення [PERSON] повноліття. Відповідно до ч.8, 9\~ст.7 Сімейного кодексу України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно до\~ст.150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походження дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Згідно ст.ст.\~12,\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Судом не встановленого того факту, що сторони домовилися про добровільну сплату аліментів на утримання сина. Відповідно до п. п. 3 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідачів можливості надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина, у спростування зазначеного позивачем, відповідачами суду не надано. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти у розмірі по 1/4 частині їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття починаючи з дня подання заяви до суду. \~ \~ \~ \~ Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК). Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та позовні вимоги щодо розміру аліментів задоволені, то з відповідачів на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved