Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

В інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення коштів звернулась адвокат Бойко Світлана Володимирівна. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 03.12.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Представник позивача зазначає, що дана квартира знаходиться на балансі ОСББ «Акапулько», який виступає колективним споживачем (замовником) житлово-комунальних послуг з постачання електричної енергії, холодної води та водовідведення, центрального опалення. Однак, після укладення договору купівлі-продажу позивач отримав квитанцію на оплату боргу за комунальні послуги за січень 2020 року на суму: 106\~487, 10 грн. Згідно п.5 укладеного договору на момент укладення договору заборгованість по квартирі відсутня. У зв`язку з цим, станом на день нарахування заборгованості позивач власником квартири не був, однак, був змушений сплати борг, а відтак в нього виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення сплачених грошових коштів з попереднього власника квартири [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Бойко Світлани Володимирівни про витребування доказів. Витребувано -\~від приватного\~нотаріуса Одеського\~міського нотаріального\~округу Ковальської\~Вікторії Валентинівни,\~копії документів,\~які стали\~підставою для\~укладення договору\~купівлі-продажу\~квартири [ADDRESS] ,\~укладеного між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] 03.12.2019\~року №\~636; та від ОСББ «Акапулько» відомості щодо того, на чиє ім`я були відкрити всі особові рахунки на квартиру [ADDRESS] , повний розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги щодо даної квартири станом з зазначенням дати утворення такої заборгованості. На виконання ухвали про витребування доказів, 15.09.2021 року (вх. № 26702) від приватного нотаріуса Ковальської В.В. надійшли копії документів, які стали\~підставою для\~укладення Договору купівлі-продажу від 03.12.2019 року (а.с.70-104). Слід зазначити, що станом на час розгляду справи ухвала суду про витребування доказів від ОСББ «Акапулько» не виконана. В останнє судове засідання позивач [PERSON] , та представник позивача адвокат Бойко Світлана Володимирівна не з`явились, разом з цим, на адресу суду надійшла заява за підписом адвоката позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача. В заяві представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити, та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.140). Відповідач [PERSON] , неодноразово повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини не явки та не надав відзиву на позовну заяву (а.с.134-137), що відповідно до положення ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Акапулько» до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку (а.с.138-139), на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». На підставі викладеного суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін, підстав для відкладення слухання справи передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за відсутності позивача, повідомлення відповідача про час та місце слухання справи, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у відсутність учасників провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані стороною позивача докази на підтвердження обставин позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Так, звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів сплачених як борг за комунальні послуги, позивач зазначив, що 03.12.2019 року, за договором купівлі-продажу він став власником квартири, борги на час укладення договору були відсутні, що підтверджується документами. Однак, після укладення договору купівлі-продажу позивач отримав квитанцію на оплату боргу за комунальні послуги за січень 2020 року на суму: 106\~487, 10 грн. Згідно п.5 укладеного договору на момент укладення договору заборгованість по квартирі відсутня. Судом досліджується засвідчена копія договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . від 03.12.2019 року укладеного між ним [PERSON] , як покупцем [PERSON] , як продавцем було укладений договір купівлі продажу квартири. Згідно якого [PERSON] , передав у власністю, а [PERSON] , прийняв у власність вищевказану квартиру, яка належала продавцю на прав власності. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В. реєстр № 636 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 34445066. Відповідно до п. 2 договору купівлі продажу зазначена квартира належала [PERSON] на праві власності з 12.06.2019 року. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 31967350, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1648548551101. Згідно п.5 Договору купівлі-продажу від 03.12.2019 року відповідач (продавець) стверджував, що відчужувана квартира на момент укладання договору боргом за комунальні послуги та користування електричною енергією тощо не обмежена (а.с.71-72) Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] 03.12.2019 року зареєстрована за [PERSON] , форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 (а.с.26). Згідно Договору між власником житлового(нежитлового) приміщення та ОСББ «Акапулько» у відносинах користування спільним майном» від 01 серпня 2019 року, останній укладено між ОСББ «Акапулько» та [PERSON] , як власником квартири [ADDRESS] , договором визначені основні умови використання спільного майна багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Зокрема, п.1.6. зазначеного договору містить відомості щодо правовстановлюючих документів, а саме акт приймання передачі нерухомого майна, серія та номер б/н виданий 11.06.2019 року, видавник ОК «Ріал-К», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1648548551101, витяг про реєстрацію права власності № 170204946 від 12.06.2019р, номер запису про право власності 31967350. Також в п. 9.8.2 та п 9.8.2.1. зазначено, що [PERSON] бере на себе обов`язки погасити усю заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги які обліковуються за належною йому за цим договором житловою квартирою станом на 31.07.2019\~року у загальній сумі 102\~048,85 гривень, та сплачує заборгованість двома платежами, а саме: перший платіж у сумі 20\~000,00 гривень у строк не пізніше 31.08.2019 року, другий платіж у загальній сумі 82\~048,85 у строк до 31.10.2019 року (а.с. 14-21). Отже, з досліджених документів слідує, що борг за житлово-комунальні послуги в зазначеному розмірі вже рахувався станом на 31.07.2019 року, позивач власником квартири став лише 03.12.2019 року, тобто заборгованість за житловим приміщення була наявна до придбання квартири у власність, позивачем у справі. З даного слідує, що станом на час укладення договору купівлі продажу від 03.12.2019 року відповідач свої обов`язки щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 102\~048,85 гривень не виконав, при цьому, в п.5 Договору зазначено, що за квартирою борги в тому числі за житлово-комунальні послуги відсутні. Звертаючись з даним позовом, позивач вказує, що він змушений був сплати борг, оскільки його було відключено від внутрішньо-будинкових мереж і систем для отримання житлово-комунальних послуг. На підтвердження оплати боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі в розмірі: 106\~487, 10 гривень, позивач надав квитанцію № 40 від 11.02.2020 року (а.с.9), з якої вбачається, оплата заборгованості на вказану суму на рахунок ОСББ «Акапулько». Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно акту звірки за адресою: [ADDRESS] з грудня 2018 року по січень 2020 року рахується заборгованості, яка становить: 102\~355, 85 гривень (а.с.10). Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, в тому чи визначила що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договорів та інших правочинів. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Згідно статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов`язку. При цьому законодавцем чітко визначено, що зобов`язання: має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України) та належними сторонами (ст.527 ЦК України), тобто боржник має виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не передбачено договором. З огляду на досліджені докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, що утворилась в період з 01.06.2019 року по 03.12.2019 року в розмірі 11 889,44 грн., тобто, за період коли за відповідачем було зареєстровано право власності. Так, згідно акту звірки по особовому рахунку квартири [ADDRESS] , власнику квартири [PERSON] за період з 01.06.2019 року по 01.12.2019 року нараховано: внесок на утримання 2668,76 грн., послуга утримання 4718,70 грн., внесок в фонд капітального ремонту 408,90 гривень, внесок на консьєржа /охорону 1586,52 грн., внесок на опалення -2506,56 грн. , всього нараховано: 11889,44 грн. (а.с.10-13). В задоволені стягнення решти сплаченої суми необхідно відмовити так як за відповідачем станом на 01.06.2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] не було зареєстроване. Згідно Договору право власності за відповідачем на зазначену квартиру зареєстровано 12.06.2019 року, згідно розрахунку борг рахується з 2018 року. Чинним законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це не передбачено договором купівлі-продажу. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши у справі № 686/6276/19. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Тобто новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Згідно дослідженого договору купівлі-продажу, судом не встановлено будь-яких зобов`язань нового власника щодо сплати ним боргу попереднього власника. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог частково. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав часткового задоволення позовних вимог. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч.1,2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір в розмірі 810,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial