Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України та у зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. АТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 76969,65 грн заборгованості за кредитом, що виникла станом на 07.12.2022 р на підставі кредитного договору № б/н від 05.06.2010 р. Як вбачається з позовної заяви, 05.06.2010 року [PERSON] підписала Анкету-Заяву № б/н від 05.06.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Приватбанком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Приватбанк виконав усі взяті на себе зобов`язання за Договором, видав відповідачці платіжну кредитну картку та встановив на ній кредитний ліміт, а відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на 07.12.2022 року у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 76969,65 грн, з яких: 70003,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6966,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Тому позивач просить стягнути з відповідачки в користь Приватбанку 76969,65 грн заборгованості за кредитом і 2481,00 грн судових витрат. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи судом в порядку спрощеного провадження. Дослідивши позовні вимоги, письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як доказ укладення між сторонами кредитного договору, позивачем надано підписану відповідачкою 05 червня 2010 року Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій вказано, що Анкета-заява разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір (а.с. 36) . Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України відповідачка та її представник не надали суду доказів про те, що Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.17-26) [PERSON] не підписувала, договір не укладала, а також письмових доказів на підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані нею від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Щодо відомостей з ЄРДР за фактом заволодіння грошовими коштами [PERSON] спеціалістом АТ КБ "Приватбанк" Костюк І.А. шляхом зловживання службовим становищем за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, то суд їх до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідачка та її представник не надали суду обвинувальний вирок суду щодо [PERSON] за ч. 3 ст. 190 КК України, яким би була доведена вина [PERSON] у заволодінні грошовими коштами [PERSON] шляхом зловживання службовим становищем. З наданих позивачем розрахунків заборгованості та виписки за договором №б/н вбачається, що станом на 07.12.2022 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № б/н від 05.06.2010 року становить 76969,65 грн, з яких: 70003,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6966,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.8-23, 24-33). На виконання ухвали суду від 25.01.2023 р про витребування доказів, позивач надав довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої [PERSON] (договір б/н), з якої вбачається, що 25.06.2008 відповідачці [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у розмірі 7000,00 грн. Надалі відбувалась зміна кредитного ліміту, а саме: 25.12.2008 - зменшення кредитного ліміту до 4000,00 грн; 28.04.2010 кредитний ліміт збільшений до 7000,00 грн; 25.11.2010 кредитний ліміт збільшений до 9000,00 грн; 04.07.2011 кредитний ліміт збільшений до 9500,00 грн; 06.08.2011 кредитний ліміт збільшений до 11000,00 грн; 07.08.2011 - кредитний ліміт 11000,00 грн; 21.02.2013 кредитний ліміт збільшено до 14000,00 грн; 07.11.2014 кредитний ліміт - 14000,00 грн; 07.07.2017 кредитний ліміт збільшено до 16000,00 грн; 17.05.2018 кредитний ліміт збільшено до 18000,00 грн; 16.05.2019 кредитний ліміт збільшено до 20000,00 грн; 18.10.2019 кредитний ліміт було збільшено до 22000,00 грн; 14.01.2020 кредитний ліміт було збільшено до 33000,00 грн; 05.02.2020 кредитний ліміт збільшенодо 38000,00 грн; 11.03.2022 кредитний ліміт зменшений до 0,00 грн (а.с.66). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання і його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач долучив до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.39-44), Договір № SAMDN25000703780095 (Вклад "Стандарт довгостроковий" з щомісячною виплатою процентів) від 25.06.2008 р (а.с.37), Угоду про використання аналога власноручного підпису на договорах і угодах від 25.06.2008 р (а.с.38), Додаткову угоду до договору № SAMDN25000703780095 від 25.06.2008 р (а.с.38 зворот), Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н), Довідку про номер карток, які видавались [PERSON] на підставі Кредитного договору № б/н (а.с. 34, 35). Частиною першою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість, належних та допустимих доказів про те, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, мала наувазі відповідачка, підписуючи Анкету-заяву про приєднання, позивачем не надано, а також не доведено, який із запропонованих Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" був застосований при укладенні кредитного договору з відповідачкою, оскільки у Анкеті-Заяві відсутні відомості про вид картки, яка видавалась відповідачці та вид тарифу. Суду також не надано позивачем доказів про те, що відповідачка ознайомлена із змінами умов кредитування та обслуговування кредитної картки і погодилась з такими змінами. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Тарифи і Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відомостей про вид отриманої картки, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Тарифи з обслуговування кредитних карт та на Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені насайті: www:privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, який саме Тариф застосований до кредитного договору з відповідачкою, та що саме долучений Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Крім того, враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.06.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28.12.2022), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у суду не має підстав вважати, що Умови та правила надання банківських послуг є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦПК України. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та їх розмір, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. Крім того, відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24, 129). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. У зв`язку із цим, Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи обслуговування кредитних карт не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 05.06.2010 р. Разом з тим, з розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості за простроченим тілом кредита в розмірі 70003,10 грн. Водночас, у задоволенні інших вимог, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 91% або 2257,71 грн.

Outcome: partial