Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

26.08.2022 Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. У позові, з урахуванням уточнення від 27.01.2023, зазначено, що за період з 01.12.2013 року по 31.10.2021 року Концерн «МТМ» надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , споживач оплату послуг не здійснює, у зв`язку з чим станом на 31.10.2021 рік утворилася загальна заборгованість на суму 23753,83 грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та водопостачання за вказаний період в сумі 23753,83 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2481,00 грн. Ухвалою суду від 26.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справа за його відсутності, уточнені позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання шість разів не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи (в тому числі, - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду), про причини неявки не повідомила, але 12.09.2022 подала заперечення проти позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач послалась на те, що позивач при поданні позову не надав своїх статутних документів та договору на постачання теплової енергії. Крім того, відповідач послалась на те, що у позові слід відмовити через сплив позовної давності, а також що зазначена у позові заборгованість «не є правомірною інформацією згідно рішення суду № 335/14820/18». 27.01.2023 позивач подав заперечення проти застосування позовної давності, в обґрунтування чого послався на п. 12 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності на період запровадженого урядом карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до пункту 2.1. Статуту Концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589 року від 26 липня 2002 року, зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання належать до комунальних послуг. Відповідно до\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(у обох редакція, які були чинні у певному періоді утворення заборгованості): житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Крім того, вказаним законом передбачено передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються\~Цивільним Кодексом України\~(далі\~ЦК),\~Законами України «Про теплопостачання»\~і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року\~(далі Правила). Відповідно до\~ст. 901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. В силу приписів статті 16 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який діяв до 30 квітня 2019 року, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно з статті 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Положеннями частини першої статті 12 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», який діє з 01 травня 2019 року, визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно п. 22 статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5Закону №2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону № 1875-IV, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Положеннями статі 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Факт наявності обов`язку щодо внесення оплати за вказані послуги непрямо підтверджує й відповідач, коли просить застосувати позовну давність. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/14820/18, як на підставу звільнення від відповідальності за неоплату послуг позивача, оскільки, як випливає з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення суду було ухвалене у спорі відповідача [PERSON] з іншою особою щодо права проживання в іншому жилому приміщенні, ніж те, щодо якого поданий позов у цій справі. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за вище вказаною адресою та користувалася послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору на її ім`я та при фактичному отриманні послуг вона повинна проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Водночас суд бере до уваги, що відповідач фактично подала заяву про застосування позовної давності. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК\~). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261\~ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З огляду на те, що в п. 9 договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 01 березня 2011 року зазначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі за послуги вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, тому саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. У відповідача виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 грудня 2013 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 23953,83 грн. Як встановлено з наданого розрахунку заборгованості по особистому рахунку № [NUMBER] , відповідач в період з грудня 2013 по жовтень 2021 року здійснила оплату за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання лише в квітні 2015 року на суму 200,00 грн. У зв`язку з цим суд погоджується з доводами позивача щодо того, що вказаною оплатою позивач вчинив дії, що свідчили про визнання боргу, внаслідок чого позовна давність за вимогами за період з грудня 2013 року по березень 2015 року перервалась і почала спливати спочатку. Водночас Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом 26 серпня 2022 року, тому за загальним правилом в межі позовної давності входить період з 26 серпня 2019 року по 31 жовтня 2021року, у якому заборгованість розрахована станом на 01 листопада 2021 року. Проте, при вирішенні питання щодо спливу позовної давності за інший період заборгованості, тобто яка виникла до 26 серпня 2019 року, слід враховувати також інше чинне законодавство. Законом України від 30 березня 2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,258\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом. Відповідно до\~ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності\~Закону України від 30 березня 2020 №540-IX\~тобто саме з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими. Між тим, строк позовної давності по заборгованості з оплати послуги Концерну «МТМ» за квітень 2015 року, включаючи заборгованість за період з 01.12.2013 по 01.04.2015, сплинув 21 травня 2018 року, за травень 2015 року 21 червня 2018 року, і в подальшому строк позовної давності за кожний наступний місяць у період часу до лютого 2017 року сплинув не пізніше 21 лютого 2020 року. Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості у період з грудня 2013 року року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості за березень 2017 року листопад 2021 року припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову Концерном МТМ 26 серпня 2022 року, та продовжено в Україні до 31 травня 2023 року, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст.12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача. Визначаючи її розмір, суд за табличним розрахунком позивача встановила, що у період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтня 2021 року заборгованість склала 17007,23 грн. Таким чином в межі строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 Перехідних положень ЦК України, вкладається період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтня 2021 року включно, а борг у цьому періоді становить 17007,23 грн., і лише в цій частині позов підлягає задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України витрати позивача щодо сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 11, 15, 16, 322, 509, 525, 526, 527 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial