Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

У січні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вказаному житловому будинку був зареєстрований [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів власник будинку не отримав свідоцтва та не зареєстрував права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, спадщину він прийняв, спадкова справа відкрита в Носівській державній нотаріальній конторі Чернігівської області. Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Саме тому позивач просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Ухвалою судді від 05 січня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 21 лютого 2023 року. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача (а. с. 29). Представник відповідача Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Макіївська сільська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути справу без участі свого представника (а. с. 30). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому був зареєстрований та проживав [PERSON] , що підтверджується довідкою Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 320 від 05 грудня 2022 року (а. с. 6). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] не втратив право на вказане домоволодіння, яке належало ліквідованому колгоспного двору. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів він не отримав свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєстрував своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] , яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору. Згідно з довідкою № 321, виданою Макіївською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області від 05 грудня 2022 року, станом на [INFO] померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 37-38). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом установлено, що до майна померлого [PERSON] Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу за № 421/2021, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 35-36). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, подавши в установлений законодавством шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, розташовані на території Рівчак-Степанівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 32-34). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області з метою оформлення спадкових прав на житловий будинок після померлого батька. Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а також у зв`язку з тим, що будинок відносився до типу колгоспних дворів, а з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 797/02-31 від 22 листопада 2022 року (а. с. 12). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 52,12 кв. м, житлова площа - 19,24 кв. м (а. с. 15-19). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved