Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач КП «Уманське РЕУ №3» в особі директора Цар А.С. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки він отримує житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами не укладався. Згідно виписки із особового рахунку № [NUMBER] , рахунок для оплати відкритий на ім`я [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 27.07.2006 за № 369, КП «Уманське РЕУ №3» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій державного житлового фонду. Позивач вказує, що надавав послуги відповідачу за місцем його проживання, оскільки постійно проводиться технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання, проводиться освітлення місць загального користування, спожита електрична енергія у місцях загального користування вказаного будинку обліковувалася та щомісячно оплачувалася КП «Уманське РЕУ№3», надаються послуги дератизації, послуги щодо обслуговування димових та вентиляційних каналів, послуги щодо технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, зливної каналізації та поточного ремонту конструктивних елементів. Щорічно мережі теплопостачання будинку були підготовлені до чергового опалювального сезону; прибудинкова територія будинку прибиралася і прибирається двірником регулярно, за необхідністю виїздить та працює аварійна служба. У позові зазначено, що відповідач вище перелічені надані послуги не оплачує, внаслідок цього заборгованість власника квартири за весь період часу до 01 серпня 2021 року становить 11769,68 грн., у тому числі за останніх три роки за період часу із 01 серпня 2018 року по 01 серпня 2021 року 6093,36 грн. Оскільки в добровільному порядку дане питання з відповідачем вирішити неможливо, тому позивач з даним позовом вимушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 11769,68 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді від 03 листопада 2021 року,\~\~після надходження\~\~до суду інформації про\~\~зареєстроване місце проживання відповідача,\~відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. 22 грудня 2021 року відповідач [PERSON] на адресу суду надіслав відзив, у якому вказує, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в позові повністю оскільки вважає, що за період його проживання в будинку позивачем не здійснювалось належним чином надання послуг\~з утримання\~будинку та\~прибудинкової території,\~перелік яких\~вказаний в\~позовній заяві\~та розрахунку\~заборгованості,а зазначені позивачем у позові обставини не доведені належними та допустимими доказами. Також у своєму відзиві відповідач [PERSON] просив про застосування строків позовної давності, в обґрунтування зазначивши наступне. У відповідності до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки. Разом з тим, ст. 261 цього ж Кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням обставин справи просить суд в разі задоволення позову застосувати строк позовної давності та стягувати борг лише за останні 3 роки, тобто з 31.08.2021 року. Крім цього відповідач у своєму відзиві подав заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просив розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 22 грудня 2021 року з урахуванням приписів ч.5 с.279 ЦПК України розгляд справи вирішено проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач направив до суду відповідь на відзив, у якому наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що посилання відповідача на неналежне надання КП «Уманське РЕУ №3» послуг з утримання будинку та прибудинкової території не відповідає дійсності оскільки відповідач не відмовлявся від отримання цих послуг, а діючим законодавством прямо передбачений його обов`язок, як власника квартири, своєчасно сплачувати комунальні послуги. Заперечує проти посилання відповідача про неналежне оформлення документів щодо наданих позивачем послуг оскільки нормами діючого законодавства не передбачено обов`язкове складання актів виконаних робіт за певні періоди та їх підпис всіма мешканцями будинку. Разом з цим зазначає, що обставини надання КП «Уманське РЕУ №3» відповідних послуг доведені наданими до позовної заяви доказами, тому просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача судовий збір. Разом з цим погоджується на застосування строку позовної давності, про яку заявлено відповідачем, та стягнення заборгованості за останні три роки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити та пояснив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надає КП «Уманське РЕУ №3». Станом на 31.08.2021 року за [PERSON] обліковується заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 11769 грн. 68 коп., який відповідач не визнає та не бажає сплачувати, чим порушує норми цивільного законодавства та права позивача, в зв`язку з чим вимушені звернутися до суду. КП «Уманське РЕУ №3» не погоджується з запереченнями відповідача відносно того, що позивач позбавлений повноважень і не має права на стягнення заборгованості через те, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII не може бути застосований до спірних правовідносин тому, що у період, за який стягується заборгованість КП «Уманське РЕУ №3», як безпосередньо відносно [PERSON] , так і відносно будинку [ADDRESS] не мав статусу управителя. Вважає таку позицію відповідача хибною, оскільки згідно закону відповідний Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за участю КП «Уманське РЕУ №3» укладений не був, а тому позивач залишався виконавцем житлово-комунальних послуг відповідно до рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 27 липня 2006 року №369 та перехідних положень Закон України «Про житлово-комунальні послуги», враховуючи ще і той факт, що власниками багатоквартирного будинку не було прийняте рішення про форму управління багатоквартирним будинком, а виконавчим органом місцевої ради не було призначено управителя. Теж саме стосується і Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Заперечення [PERSON] відносно тарифікації не обґрунтовано належним чином, оскільки тариф, на основі якого здійснювались нарахування був встановлений рішенням виконавчого комітету від 12 березня 2018 року №86, тобто до 10.06.2018 року, а не після вказаної дати. Крім того, відсутність укладеного договору між сторонами відповідно правових висновків Верховного Суду України від 08.04.2009 року не звільняє боржника від сплати заборгованості. КП «Уманське РЕУ №3» не є власником будинку. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, власниками будинку та спільного майна будинку є співвласники його квартир та нежитлових приміщень. Просить зауважити, що КП «Уманське РЕУ №3» також не був управителем будинку до 01.09.2021 року, а тому і питання відносно кошторису та графіків надання послуг, відповідно до пункту 12 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року №712, також не можуть бути застосовані. Наголошує, що рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради від 27.07.2006 року №369 визначено, виконавцями житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій державного житлового фонду були визнані три комунальні підприємства, що функціонували на той час, одним з них і було КП «Уманське РЕУ №3». Зазначив, що на підтвердження надання послуг позивачем надано відповідні докази, які не спростовані відповідачем. Підтверджує той факт, що акти щодо прибирання прибудинкової території від 30.12.2019 року та від 31.01.2020 року були складені на місці виконання робіт, а також підписані мешканкою будинку та виконані, оскільки коли б такі роботи не були виконаними, то будинок був би закиданий снігом до весни і були б нарікання від мешканців. В інших місяцях також послуга з прибирання території надавалась. Однак акти про їх виконання не складались. На окремих актах, наданих КП «Уманське РЕУ №3», дійсно відсутні підписи мешканців будинку, оскільки фіксувати виконані роботи як підписами окремих мешканців, так і усіх мешканців багатоквартирних будинків не передбачено. Як не передбачено і складання актів про виконані робіт кожного місяця. Фактична послуга із дератизації була надана ФОП [PERSON] , у відповідності до укладеного позивачем договору про надання відповідної послуги, що підтверджено відповідними актами, наявними в матеріалах справи, по будинку [ADDRESS] . Зауважив, що під час здійснення працівником позивача перевірки димовентиляційних каналів будинку відсутність у деяких актах даних про перевірку квартири [ADDRESS] пов`язане з тим, що відповідач не надав допуску у свою квартиру в зв`язку з вже існуючою заборгованістю перед позивачем, та крім цього підписання відповідних актів мешканців усіх квартир не передбачено. Технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, зливової каналізації проводиться відповідно до запланованого обсягу та складається із комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів систем та безперебійного режиму роботи та функціонування, у тому числі постійно проводиться огляд систем майстрами та слюсарями, що має результатом постійно робочий стан та безперебійне функціонування всіх систем будинку. Відповідні акти також не складаються, оскільки необхідні роботи проводяться власними силами працівників підприємства і підтверджуються табелем обліку робочого часу. Дезінфекція, це послуга, яка надається за потребою при зверненні громадян. Вартість цієї складової тарифу складає 0,0787 грн. за 1 кв.метр загальної площі квартири. Зазначена сума залишається за будинком шляхом накопичення до моменту потреби та оплати зазначеної наданої послуги. Наявність справних внутрішньобудинкових мереж будинку у місцях загального користування також засвідчує належну роботу комунального підприємства. Також представник позивача зазначив, що у вирішенні питання застосування ст. 257 ЦК України, тобто строку позовної давності, та стягнення боргу в межах вказаного строку покладається на розсуд суду і просить стягнути з відповідача суму боргу, що йому нараховано, оскільки несплата коштів призводить до неможливості виконувати комунальним підприємством своїх обов`язків належним чином і надавати якісні послуги мешканцям будинку. В судовому засіданні відповідач представник відповідача [PERSON] , заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що позовні вимоги КП «Уманське РЕУ №3», до [PERSON] не підтверджені належними та допустимими доказами, а документи, що надані позивачем сфальсифіковані. Пояснив, що не погоджується з позовними вимогами оскільки вважає, що відповідно до Закону України від 09.11.2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» змінено систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг та визначено класифікації житлово-комунальних послуг, де такої послуги, як утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено. Щоправда визначено послугу з управління багатоквартирним будинком, яка визначається за згодою сторін і не підлягає державному регулюванню, а оскільки між мешканцями будинку [ADDRESS] та РЕУ-3 договір не укладався, то і повноважень на нарахування коштів по оплаті за надані послуги позивач не має. Вважає, що з 10.06.2018 виконавчий орган (Виконавчий комітет Уманської міської ради) позбавлений повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а отже встановлення такого тарифу за надання комунальних послуг Виконавчим комітетом Уманської міської ради є поза Законом. Крім цього зазначив, що відповідно до п.12 Правил надання послуг з утримання багатоквартирних будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2018 року №712 для забезпечення належного утримання спільного майна будинку та прибудинкової території і проведення поточного ремонту спільного майна будинку управитель не пізніше ніж протягом 20 днів з моменту набрання чинності договором управління складає план здійснення заходів з утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточного ремонту спільного майна будинку відповідно до кошторису. Вважає, що оскільки позивач не надав кошторис щодо переліку робіт (послуг), а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території та в матеріалах відсутні графіки прибирання прибудинкової території, проведення дезінсекції та дератизації, прибирання місць загального користування, поточного ремонту, огляду димових та вентиляційних каналів, то вказані послуги не могли надаватись. Крім того, вважає, що акти про виконання робіт, які містяться в матеріалах справи і надані позивачем сфальшовані і не відображають дійсності, того, що перелічені в них послуги були надані. Також, у разі задоволення позову просив застосувати строк позовної давності та стягувати борг лише за останні 3 роки і враховуючи, що позивач звернувся до суду з заявою 31.08.2021 року, строк має рахуватись саме з 31.08.2018 року, а не з 01.08.2018 року і сума боргу за останні три роки повинна бути зменшена на 163 грн. 80 коп., тобто сума до стягнення 5929,56 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнав та підтримав позицію та пояснення представника. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює майстром з техдільниці КП «РЕУ №3», суду пояснила, що вона працює на дільниці по [ADDRESS] , де здійснюються роботи по обслуговуванню тепло- та електромереж, труб водовідведення, прибирання території двірником. За якістю виконання робіт вона наглядає особисто, після кожної конкретно виконаної роботи складається акт виконаних робіт, акт про роботу двірника складається раз в місяць. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює двірником КП «РЕУ №3», суду підтвердила, що кожного дня окрім неділі, виконує роботи по прибиранню території, що прилягає до будинку [ADDRESS] . Нарікань та скарг на її роботу не надходило, якість виконання робіт контролює [PERSON] . Раз в місяць в приміщенні РЕУ №3 збираються збори, де їй надаються для ознайомлення та підписання акти виконаних робіт, які потім вона підписує у будь-кого з мешканців зазначеного будинку, які присутні вдома на момент її звернення. Після цього підписані акти повертає майстру дільниці. Її підпис на акті не є обов`язковим. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є ФОП і надає послуги з дератизації, дезінфекції і дезінсекції, пояснила, що кожного року з КП «РЕУ-3», укладається договір про надання послуги з дератизації, дезінфекції і дезінсекції. Два рази в рік проводиться дезінфекція та дератизація, дезінсекція проводить по ентомологічних показниках. Після проведення робіт складається акт, який підписується кимось із мешканців будинку, потім вказані акти вона віддає в КП «РЕУ №3». Особисто для себе вона робить один загальний акт. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача, допитавши свідків дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII (далі Закон №2189) житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 5 Закону №2189 до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Частина 1 статті 6 Закону №2189 встановлює, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Згідно з п. 6 ст. 1 Закону №2189 індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно п. 2 ч. 5 Закону №2189 послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відноситься до житлово-комунальних послуг. Статтями 7, 8 вищевказаного Закону №2189 визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до положень ст. 9 Закону №2189 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно статті 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до положень п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189 Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, статті 68, 162 Житлового кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, зобов`язують наймача, власника та орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Тому обов`язок відповідача по оплаті комунальних послуг, зокрема з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій випливає з наведених вище нормативних актів. Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року, у справі №334/2789/15-ц зазначено, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання комунальних послуг має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання комунальних послуг не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам наведених актів законодавства. Крім того, аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. За змістом ст. ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки отримували та отримують житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами не укладався. Свої послуги КП «Уманське РЕУ №3» надає на законних підставах, оскільки пунктом 6 розділу 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у багатоквартирних будинках, у яких станом на 1 січня 2021 року не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, співвласниками не прийнято рішення про форму управління багатоквартирним будинком та не оголошено конкурс з призначення управителя багатоквартирного будинку відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", виконавчий орган місцевої ради (або інший орган - суб`єкт владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг) зобов`язаний оголосити і провести такий конкурс до 1 травня 2021 року. В будинку [ADDRESS] об`єднання співласників не створено. Відповідно до рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 27.07.2006 за № 369, КП «Уманське РЕУ №3» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій державного житлового фонду. Згідно наданого розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № [NUMBER] , рахунок для оплати відкритий на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] , який має заборгованість станом на 01.08.2021 в сумі 11769,68 грн., з них за попередній період 5676,32 грн.; заборгованість за останні 3 роки 6093,36 грн. На підтвердження факту виконання послуг з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій будинку [ADDRESS] КП «Уманське РЕУ №3» надано Акти виконаних робіт про проведену дератизацію від 12.04.2017, 21.08.2017, 08.12.17, 25.10.2018,12.12.2018, 27.05.2019,18.11.2019, 16.04.2020, 07.12.2020,15.04.2021; акти повторної перевірки та прочищення димових і вентиляційних каналів комунально-побутових об`єктів, житлових та громадських будинків №135 від 22.06.2018, №114 від 28.03.2019, №83 18.05.2020, №201 01.10.2020, №53 від 15.06.2021; акти про виконання робіт по прибиранню прибудинкової території від 31.08.2017, 30.11.2017, 29.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018,08.09.2018,31.10.2018, 30.11.2018,29.03.2019, 30.12.2019, 31.01.2020; акт про виконання ремонтних робіт по заміні задвижки ф 80 2 шт., ремонт систем опалення та Довідки про відсутність заборгованості перед ВАТ «Черкасиобленерго» №750 від 31.08.2021, №751 від 31.08.2021, №752 від 31.08.2021, №753 від 31.08.2021. Позивач надавав та надає послуги відповідачу за місцем його проживання, оскільки проводиться технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання, проводиться освітлення місць загального користування, спожита електрична енергія у місцях загального користування вказаного будинку обліковувалася та щомісячно оплачувалася КП «Уманське РЕУ№3», надаються послуги дератизації, послуги щодо обслуговування димових та вентиляційних каналів, послуги щодо технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, зливної каналізації та поточного ремонту конструктивних елементів. Щорічно мережі теплопостачання будинку були підготовлені до чергового опалювального сезону; прибудинкова територія будинку прибиралася і прибирається двірником регулярно, за необхідністю виїздить та працює аварійна служба. При цьому суд враховує, що відповідачем до суду не надано доказів щодо неналежної якості наданих послуг, факти невиконання позивачем обов`язку з надання вищевказаних послуг відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» чітко визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і при будинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Частиною 2 ст. 68 Житлового кодексу України встановлено, що квартирна плата та плата за житлово-комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вноситься щомісячно. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначено у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, який широко використовується в практиці ЄСПЛ, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності, суд не приймає до уваги тверджень відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про те, що позивач КП «Уманське РЕУ-3» здійснює свою діяльність на незаконних підставах, оскільки така позиція спростовується положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема положеннями п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189, згідно яких Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Не знайшли свого документального підтвердження і сумніви сторони відповідача стосовно не чинності тарифікації, що застосовується позивачем при розрахунку заборгованості за надані послуги. Крім того, жодного доказу на підтвердження того що надані КП «Уманське РЕУ-3» акти виконаних робіт сфальсифіковані, стороною відповідача надані не були. Сумніви стосовно того, що вони не містять всіх необхідних підписів, які повинні засвідчувати їх легітимність, також залишились лише сумнівами, оскільки фактично послуги надавались і не на кожному акті повинні були стояти підписи осіб отримувачів послуги, наявність яких сторона відповідача, вважала за необхідне бачити у вказаних документах. Суд вважає доведеним, що між сторонами у справі фактично виникли правовідношення щодо надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, відповідач є споживачем послуг та фактично отримує вказані послуги, але всупереч вимогам чинного законодавства від виконання зобов`язань з оплати наданих комунальних послуг в повному обсязі ухиляється, що є порушенням грошового зобов`язання та сприяє накопиченню боргу, а тому порушує права та законні інтереси позивача. З відмовою від отримання послуг до позивача [PERSON] не звертався. Отже, за встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території є обґрунтованими та доведеними. При вирішення питання про застосування строку позовної давності, суд вважає, що є всі підстави для застосування положень ст.256 ЦК України з огляду на наступне. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України). Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи викладене, матеріали справи та пояснення надані сторонами в судовому засіданні, у вказаному випадку, суд вважає, що початком перебігу трирічного строку давності для позивача, за правилами ст.261 ЦК України, слід вважати 31.08.2018 року, тобто за три роки до моменту звернення позивача КП «Уманське РЕУ-3» з позовом до суду. Суд задовольняє заяву відповідача про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, клопотання про поновлення строків позовної давності представником позивача заявлено не було. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, то вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за попередній період до 31.08.2021 року в розмірі 5676,32 грн., суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги у цій частині у зв`язку із застосуванням трирічного строку позовної давності. Отже, з урахуванням встановлених обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 5929,56 грн., яка утворилась за період з 31.08.2018 по 31.08.2021. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1143,63 грн. (5929,56 /11769,58*2270 = 1143,63). На підставі викладеного та

Outcome: partial