Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1491649 в електронній формі. Через невиконання даного договору у відповідача виникла заборгованість в розмірі 19 991,84 грн., яка складається з заборгованості по тілу - 6000 грн. та по відсоткам - 13 991,84 грн. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, за яким вони набули право вимоги до [PERSON] в розмірі 19 991,84 грн. Вказали, що 12 червня 2017 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №2203452196501. Через невиконання умов даного договору у [PERSON] виникла заборгованість по тілу - 4735,58 грн. та по відсоткам - 8908,08 грн., а всього 13 643,66 грн. 26 листопада 2020 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, за яким вони набули право вимоги до [PERSON] в розмірі 13 643,66 грн. У добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає. Просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1491649 в розмірі 19 991,84 грн. та за кредитним договором №2203452196501 в розмірі 13 643,66 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481грн. покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечень щодо такого розгляду до суду не надходило. Ухвала про відкриття, копія позовної заяви з додатками була направлена на адресу реєстрації відповідачу [PERSON] : [ADDRESS] . Крім того, судом було направлено смс-повідомлення та електронний лист про виклик до суду, було розміщеного оголошення про виклик відповідачів на сайті районного суду. Вся інформація про розгляд справи про відкриття провадження, розгляд справи, судові засідання розміщується на сайті суду та є загальнодоступною. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім цього, вбачається, що про розгляд даної справи відповідач повідомлявся через офіційний веб-сайт судової влади України, шляхом розміщення відповідного оголошення. Згідно із ч. 11 ст. 128 ЦПК України, зокрема, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не з`явився. Направив суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. У судове засіданні відповідач [PERSON] не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив не подала, не повідомила суду причини неможливості подати відзив, докази. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не пред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Підсумовуючи викладене, суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник має довести відсутність заборгованості. При розгляді справи судом встановлено, що 23 лютого 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір позики №1491649. Відповідно до умов договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 6000 грн. строком на 30 днів, до 25 березня 2021 року. Указаний Договір позики був підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить пункт 11 Договору позики. Згідно з п.1 Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі - «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування набанківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Підписанням цього Договору позики Відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», (п.п. 4.1. п. 4 Договору позики). А також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mvcredit.ua/ru/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі (п.п. 4.2. п. 4 Договору позики). Так, відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно п.1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання як належить Клієнту. Про передачу зазначених прав вимоги, у тому числі до відповідача [PERSON] за Договором позики №1491649, також свідчать відповідні додаткові угоди №2 від 28 липня 2021 року та №4 від 16 серпня 2021 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, а також акт прийому-передачі Реєстру боржників №3 за вказаним договором факторингу, підписаний обома сторонами правочину і витяг з реєстру боржників №3 до договору факторингу. Як вбачається, в даному випадку позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідача на свою користь борг за вказаним договором позики у розмірі 19 991,84 грн., який складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6000,00 грн. та заборгованості за відсотками у сумі 13 991,84 грн. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається, в даному випадку, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», в електронній формі укладено Договір позики №1491649 від 23 лютого 2021 року. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» ( в редакції, яка була чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до змісту договору позики №1491649 від 23 лютого 2021 року, підписанням цього договору відповідач підтвердив, що ознайомився з умовами надання позики, викладених на офіційному сайті кредитодавця. Підписання вказаного договору відбулось, згідно вищенаведених норм ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», шляхом поставлення електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Так, у відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. Отже, враховуючи норми діючого законодавства України, суд погоджується з доводами позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6000,00 грн., що підтверджується наявними матеріалами справи, в тому числі і розрахунком заборгованості, наданого позивачем. В той же час, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Дана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18., та у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Так, з матеріалів справи вбачається, що у своєму позові позивач, серед іншого, заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача на свою користь заборгованості по відсоткам за договором позики №1491649 у розмірі 13991,84 грн., нараховуючи вказаний борг по процентам станом і на 16 серпня 2021 року, і на 30 вересня 2022 року, що відображено у відповідному розрахунку заборгованості. Однак, суд зазначає, що згідно кредитного договору №1491649 від 23 лютого 2021 року, строк дії даної позики був визначений до 25 березня 2021 року, а кредитні кошти надавались позичальнику строком на 30 днів. Суду не надано доказів того, що в даному випадку до договору було застосовано пролонгацію, відповідно до умов такого договору, за згодою обох сторін правочину. При цьому, відповідно до п. 6.3 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затверджених 14 серпня 2020 року рішенням Загальних зборів учасників товариства (розділ 6 «Порядок нарахування, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів і порядок повернення позики»), нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника та нараховується за базовою процентною ставкою, зазначеною в договорі позики, за кожен день (календарну дату) користування позикою, включаючи день (дату) видачі позики та включаючи день (дату) її повернення. Так, зазначений пункт Правил передбачає, що проценти за користування позикою нараховуються кожний день, з дня надання кредитних коштів по день (дату) повернення позики. Тобто з огляду на вищенаведені положення ст. 1048 ЦК України, а також зазначений пункт Правил надання грошових коштів, вбачається, що позивачем, згідно розрахунку було нараховано заборгованість по відсоткам - поза межами строку дії договору позики №1491649, що суперечить нормам діючого закону та умовам договору, оскільки строк до якого можливо було нараховувати вказані проценти є день (дата) повернення позики, а саме 25 березня 2021 року, як це зазначено у договорі, в той час як проценти нараховувались позивачем починаючи з 16 серпня 2021 року по 30 вересня 2022 року. У матеріалах справи відсутній розрахунок процентів за період з 23 лютого 2021 року, тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахованих відсотків за суму позики в розмірі 6000 грн. - 13 991,84 грн. Крім того, суд не може прийняти до уваги поданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача, в частині нарахування боргу по процентам, як належний та допустимий доказ порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, так як в даному випадку з даного розрахунку не вбачається, за якою саме процентною ставкою (її розмір) помісячно позичальнику нараховувався борг по відсоткам, що в свою чергу позбавляє можливості суд самостійно вирахувати суму заборгованості по відсоткам за кредитним договором, в межах строку його дії, як це передбачено вимогами цивільного законодавства. Позивач, укладаючи договір про відступлення прав вимог, набув всіх прав та обов`язків первісного кредитора. Таким чином, враховуючи норми закону та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за відсотками за наведеним договором позики у сумі 13 991,84 грн. А отже, з відповідача на користь позивача за кредитним договором слід стягнути основну суму боргу в розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву щодо заявлених позовних вимог, не надав суду доказів, що заборгованість є меншою або відсутня. Щодо кредитного договору з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» судом встановлено, що 12 червня 2017 року між банком та [PERSON] укладено договір №2203452196501 (приєднання споживачів до універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у ПАТ «Банк Кредит Дніпро»). За умовами договору банк надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби у розмірі 5000грн. Відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - 36 місяців, до 11 червня 2020 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 15,000 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56%. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит шляхом встановлення на картковому рахунку відновлювальної кредитної лінії. Так, відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 26 листопада 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено Договір факторингу № 477/16, за умовами якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно п.1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання як належить Клієнту. Про передачу зазначених прав вимоги, у тому числі до відповідача [PERSON] за Договором №220345219650, також свідчать відповідний акт прийому-передачі прав вимоги за вказаним договором факторингу, підписаний обома сторонами правочину і витяг з реєстру боржників до договору факторингу. Як вбачається, в даному випадку позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідача на свою користь борг за вказаним договором позики у розмірі 13643,66 грн., з яких заборгованість по тілу - 4735,58 грн., заборгованість за відсотками - 8908,08 грн. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Банком зобов`язання за договором виконались, а відповідач порушив умови договорів в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Позивач вказав, що через невиконання умов договору [PERSON] має заборгованість в розмірі: 13643,66 грн., з яких заборгованість по тілу - 4735,58 грн., заборгованість за відсотками - 8908,08 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Згідно статей 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в розмірі 13643,66 грн., з яких заборгованість по тілу - 4735,58 грн., заборгованість за відсотками - 8908,08 грн. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідача суду надано не було. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору №2203452196501. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 2481грн.

Outcome: approved