Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, як наймач вказаної квартири, зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Однак останній порушував вказане зобов`язання, оплату за отримані послуги належним чином та в повному обсязі не здійснював, у зв`язку з чим виникла заборгованість, на яку відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано інфляційні втрати на 3% річних. Просить стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги за період з 01.11.2017 по 31.10.2022 в розмірі 26227,14 грн, плату за абонентське обслуговування в розмірі 69,15 грн, інфляційні втрати -1839,65 грн. та 3% річних 916,99 грн. В судове засідання сторони не викликались. Відповідач надав відзив на позов, з позовом не згоден та просить відмовити в його задоволенні. У відзиві вказує, що позивач просить стягнути заборгованість поза межами позовної давності за період з листопада 2017 року по листопад 2019 року в сумі 7161,15 грн, а тому такі вимоги є незаконними. Просить застосувати строк позовної давності. Також вказує, що постановою КМУ від 05.03.2022 №206 заборонено нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, а тому вимоги про стягнення з нього 3% річних 916,99 грн. та інфляційних втрат 1839,65 грн вважає незаконними. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з комунальні послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем комунальних послуг позивача за вказаною адресою, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію, постачалася теплова енергія до житла відповідача, однак останній вчасно та в повному обсязі оплату за надані послуги не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за адресою відповідача за період з 01 листопада 2017 по 31 жовтня 2022 року було нараховано за надання комунальної послуги - 65827,97 грн, споживачем сплачено 39600,83 грн, сума заборгованості становить 26227,14 грн. Заборгованість із сплати за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.10.2022 склала 69,15 грн. Позивачем за період з січня 2018 року по лютий 2022 року здійснено нарахування інфляційних втрат в розмірі 1839,65 грн; 3% річних за період з 01.12.2017 по 01.02.2022 в розмірі 916,99 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з неналежного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг. Згідно зі статтею 67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ст.\~68\~ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV,\~Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630\~(далі - Правила). Відповідно до частини 1 статті 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно з пунктом 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини 3 статті 20 вказаного Закону встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. 01 травня 2019 року вступив в дію\~Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 Закону\~№ 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом,\~оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Відповідно до змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внесених Законом України №1060-ІХ від 03.12.2020 (набрав чинності 01.05.2021), плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Після опублікування позивачем 01.10.2021 Типового індивідуального договору про надання послугу з постачання теплової енергії та відсутності заперечень споживачів щодо обрання такої моделі договірних відносин, з 01.11.2021 вважається що такий договір укладено між позивачем і відповідачем. Тому з листопада 2021 року позивачем здійснено нарахування плати за абонентське обслуговування. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини 1 статті\~901, частини 1 статті\~903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). На підставі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає доведеним факт утворення заборгованості з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] у розмірі 26227,14 грн. Відповідач не визнає заборгованість нараховану поза межами позовної давності з листопада 2017 року по листопад 2019 року в сумі 7161,15 грн. Вирішуючи питання застосування строку позовної давності суд приходить до такого. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 цієї статті). Оскільки, як зазначалось вище, оплата наданих комунальних послуг повинна вноситись щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, договору між сторонами не було укладено, а отже сторонами не встановлено іншого строку внесення платежів, а тому \~право позивача вважається порушеним з моменту порушення споживачем терміну внесення чергової щомісячної оплати. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Виходячи з вимог\~ст. 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Встановлено, що відповідачем в період з листопада 2017 року (з періоду, що міститься в детальному розрахунку заборгованості) не належним чином та не в повному обсязі здійснювалась оплата за надані послуги з централізованого опалення квартири, тому позивач починаючи з наступного місяця після першої несплати (неповної оплати) за надані послуги мав можливість реалізувати своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку через суд. Тобто, за послуги, надані у листопаді 2017 року, відповідач мав сплатити до 20 грудня 2017 року включно, відповідно за послуги нараховані за жовтень 2019 року до 20 листопада 2019 року (тобто позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості за жовтень 2019 року минула 21 листопада 2022 року). Позовна заява надійшла до суду 23 листопада 2022 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленої\~статтею 257 ЦК України,\~для стягнення\~заборгованості з\~період з\~01\~жовтня 2017\~року по\~01\~листопада 2019\~ року. Тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаний період в розмірі 7161,15 грн. Таким чином заборгованість відповідача в межах строку позовної давності становить 19065,99 грн за послуги з постачання теплової енергії та 69,15 грн по платі за абонентське обслуговування. Відповідно до ч.2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 916,99 грн та інфляційних втрат в розмірі 1839,65 грн, нарахованих на суму несплаченої заборгованості та надав відповідні розрахунки. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Вказана постанова застосовується з 24 лютого 2022 року. Указом Президента України №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на даний час продовжується. Разом з тим, із розрахунків позивача видно, що нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних здійснювалось до 01 лютого 2022 року. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат узгоджуються з нормами чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в межах строку позовної давності в сумі 568,73 грн - інфляційні втрати, 262,26 грн - 3% річних від простроченої суми. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі заборгованості - 19966,13 грн. В решті суми заборгованості слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1705,02 грн (19966,13 х 2481 / 29052,93).

Outcome: partial