Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом у якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом із нею. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу з відповідачкем мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано з 26.02.2016. Син проживає разом з позивачкою. Відповідач мешкає окремо, дитиною не цікавиться, у вихованні участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву та перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 лютого 2016 року рішенням Кілійського районного суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 08.06.2016. Сторони від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивачка 28.08.2020 зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище позивачки після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Позивачка має наступний склад сім`ї, зареєстрованих в [ADDRESS] : чоловік [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] .. Актом обстеження житлово-побутових умов від 06.12.2022, складеного депутатом Швайкою В.Т., встановлено, що позивачка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею мешкають чоловік [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] .. В будинку є вісі належні умови для проживання, окремі кімнати для дітей, в будинку прибрано та тепло, діти забезпечені всім необхідним для навчання та розвитку. З характеристики в.о. директора КНП «Кілійська багатопрофільна лікарня» [PERSON] на [PERSON] встановлено, що остання працює у згаданому закладі на посаді сестра медична лікарського кабінету консультаційно-діагностичного поліклінічного відділення з грудня 2015 року. На посаді зарекомендувала себе як порядна, дисциплінована, відповідальна людина. З характеристики на сина позивачки [PERSON] встановлено, що останній є учнем 5-В класу Опорного закладу освіти «Кілійський заклад загальної середньої освіти №4» та знаходиться під опікою позивачки. Відповідно до висновку органу опіки та піклування затвердженого рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради від 08.02.2023 №36, визначено доцільним місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Проживання дитини разом із матір`ю є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачкою створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Outcome: approved