Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

В листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 листопада 2013 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 364/11/2013/0001, за умовами якого банк надав останньому грошові кошти в розмірі 53 910 грн., зі сплатою 15,5 % річних, строком кредитування по 19 листопада 2020 року. Того ж дня, 20 листопада 2013 року, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки № 364/11/2013/0001-Р, за умовами якого остання, як поручитель, зобов`язалась відповідати перед банком за зобов`язанням [PERSON] , які виникають із вищезазначеного кредитного договору. Відповідачі умови зазначених договорів належним чином не виконували і рішенням Бородянського районного суду від 18 травня 2016 року з них (відповідачів) було стягнуто солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 51629,37 грн. Однак, рішення суду виконане не було, а тому банк має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Тому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку 3% річних в сумі 1141,50 грн. та 4813,19 грн. збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 12 березня 2017 року по 5 грудня 2017 року, а всього - 5954,69 грн. Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 10 січня 2023 року відповідачка [PERSON] надала відзив на позов, яким просила відмовити банку в позові до неї та застосувати до вимог позивача строк позовної давності, крім того, основна сума боргу була сплачена до жовтня 2017 року, а тому за період з жовтня по грудень 2017 року проценти та інфляційні втрати не мають нараховуватись. 27 січня 2023 року представником позивача надано відповідь на відзив, де він вважав, що строк позовної давності банком не пропущено, так як даний строк продовжено на час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, борг фактично було сплачено 28 листопада 2017 року. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що рішенням Бородянського районного суду від 18 травня 2016 року, яке набрало законної сили 17 червня 2016 року, було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 629,37 грн., на відшкодування витрат по сплаті судового збору - 1378 грн. та з [PERSON] штраф за невиконання умов страхування предмету застави у розмірі 898,50 грн. (а.с.16-17). Згідно копії меморіального ордеру № 513 від 28 листопада 2017 року Бородянським ВДВС на рахунок АБ «Укргазбанк» було перераховано кошти, отримані від стягнення боргу по рішенню суду з [PERSON] за виконавчим листом № 360/305/16-ц від 21 вересня 2016 року в сумі 53007,37 грн. (а.с.62). 31 грудня 2017 року начальником відділу Бородянського РВДВС ГТУЮ у Київській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню вказаного рішення суду в зв`язку зі стягненням боргу у повному обсязі (а.с.57). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оскільки борг позивачу сплачено лише 28 листопада 2017 року, то суд вважає, що відповідачі мають сплатити банку за час прострочення виконання грошового зобов`язання в межах позовних вимог з 12 березня 2017 року по 27 листопада 2017 року понесені втрати від інфляції в сумі 4735,11 грн. (599,57 грн. + 464,66 грн. + 671,18 грн. + 826,07 грн. + 103,26 грн. + 1032,59 грн., 619,55 грн. + 418,23 грн.) та три проценти річних в сумі 1141,50 грн. (51629,37 грн. х 3% = 1548,88 грн. : 365 дн. х 261 дн.). Посилання відповідачки [PERSON] на виконання нею боргових зобов`язань в жовтні 2017 року суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів щодо цього суду не надано. При цьому суд вважає, що по заявлених вимогах строк позовної давності позивачем пропущено не було, зважаючи на положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків, визначених ст.257,258 ЦК України, під час дії карантину, який було встановлено постановою КМ України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено послідуючими постановами КМА України № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року, № 760 від 26 серпня 2020 року, № 956 від 13 жовтня 2020 року. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд визнає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача втрати від інфляції в сумі 4735,11 грн. та три проценти річних в сумі 1141,50 грн. Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1240,50 грн. (2481 грн. : 2).

Outcome: partial