Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Житлосервіс-КР» Тетера О.В. звернувся до суду з позовною заявою 28 листопада 2018 року, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2015 року в розмірі 2\~460 грн. 25 коп.; стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1\~762 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Житлосервіс-КР» є управителем частини будинків Саксаганського району м. Кривого Рогу та надає мешканцям району послуги з утримання будинку і прибудинкової території, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , до якого послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій надавались безперебійно (за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем) протягом періоду з 01 листопада 2013 року, із нарахуванням щомісячно згідно із загальною площею квартири. Формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється по кожному будинку окремо, відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Щомісячні нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території здійснюються у відповідності до Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14 грудня 2011 року № 416, що діяли до 30 квітня 2017 року, та Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 178 від 12 квітня 2017 року, яким затверджені тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01 травня 2017 року. Перелік послуг, які повинні надаватись для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №231 від 10 травня 2017 року. [PERSON] є споживачем послуг, що надаються ТОВ «Житлосервіс-КР» за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не укладав договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ТОВ «Житлосервіс-КР», однак це не звільняє його від обов`язку сплачувати вартість таких послуг. У зв`язку з тим, що [PERSON] не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2015 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 2\~460 грн. 25 коп. За заявою ТОВ «Житлосервіс-КР» Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 19 травня 2015 року було видано судовий наказ про стягнення із боржника [PERSON] заборгованості в розмірі 2460 грн. 25 коп. Однак ухвалою суду від 12 серпня 2016 року за заявою боржника судовий наказ скасовано. Оскільки в добровільному порядку наявну заборгованість [PERSON] не погасив, тому представник позивача, діючи в інтересах ТОВ «Житлосервіс-КР», просить стягнути її з відповідача в примусовому порядку. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року (а.с.30-32 т.1) позовні вимоги ТОВ «Житлосервіс-КР» задоволено повністю. Ухвалою суду від 25 березня 2021 року за заявою відповідача скасовано заочне рішення суду від 09 квітня 2019 року, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.78-80 т.1). 20 квітня 2021 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України (а.с.94-95), в якій він просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] за період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року в розмірі 10 828 грн. 36 коп., інфляційні втрати 1849 грн. 56 коп., 3% річних 757 грн. 76 коп.; стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1\~762 грн. 00 коп. До заяви долучено докази її направлення відповідачеві 19 квітня 2021 року (а.с.91-93). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подав відзив на позов (а.с.84-85 т.1). Свої заперечення по суті заявлених вимог мотивував тим, що позивачем пропущено строк позовної давності за заявленими вимогами про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2015 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 2\~460 грн. 25 коп., зважаючи на пред`явлення позову до суду 28 листопада 2018 року. Видача судового наказу від 19 травня 2015 року у справі №214/2653/15-ц не може бути підставою для переривання перебігу строку позовної давності у відповідності до ч.2 ст.264 ЦК України, на чому також акцентує увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17. Про застосування позовної давності до заявлених вимог відповідач також подав окрему заяву (а.с.89 т.1). 20 квітня 2021 року через канцелярію суду представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України (а.с.94-95 т.1), в якій він просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] за період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року в розмірі 10 828 грн. 36 коп., інфляційні втрати 1849 грн. 56 коп., 3% річних 757 грн. 76 коп.; стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1\~762 грн. 00 коп. Мотивування пред`явлених вимог є аналогічним з тим, що викладене у первісному позові. Додатково представник ТОВ «Житлосервіс-КР» зазначив, що щомісячні нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території здійснюються у відповідності до Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14 грудня 2011 року № 416, що діяли до 30 квітня 2017 року, та Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 178 від 12 квітня 2017 року, яким затверджені тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01 травня 2017 року, та у відповідності до умов договору з 01 червня 2018 року. При цьому зазначеним договором встановлено й перелік послуг, що надає товариство як управитель будинку [ADDRESS] . Станом на 01 квітня 2021 року [PERSON] договір з ТОВ «Житлосервіс-КР» так і не уклав, та свій обов`язок зі сплати наданих йому послуг не виконував належним чином. За період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року позивачем було надано, а відповідачем отримало послуги на загальну суму 10 828 грн. 36 коп., які ним не сплачено. На зазначену суму боргу позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховано інфляційні втрати 1849 грн. 56 коп., 3% річних 757 грн. 76 коп. Ухвалою суду від 30 серпня 2022 року прийнято заяву ТОВ «Житлосервіс-КР» про збільшення розміру позовних вимог (а.с.9-10 т.2). Не погоджуючись із збільшеними позовними вимогами, представник відповідача [PERSON] адвокат Федько Н.Б. подала відзив (а.с.20-21 т.2). Свої заперечення мотивувала тим, що позивачем не надано жодних доказів надання відповідачеві житлово-комунальних послуг. Сама лише інформація про витрати на утримання будинку за адресою: [ADDRESS] , не підтверджує самого факту виконання робіт. Акти виконаних робіт на час виникнення спірних правовідносин не були підписані сторонами. Надана позивачем інформація містить лише перелік послуг, що надаються ТОВ «Житлосервіс-КР», із зазначенням щомісячних нарахувань, однак не містить інформації про конкретні послуги, що були фактично надані позивачем відповідачеві у межах спірного періоду, режим нарахування послуг, не зазначено складові щомісячно нарахованої суми. Стосовно наданого позивачем договору від 01 червня 2018 року про надання послуг з управління будинком, підписаного директором ТОВ «Житлосервіс-КР» та нібито уповноваженою особою зборами співвласників багатоквартирного будинку особою [PERSON] , то цей договір викликає сумніви в його дійсності з огляду на відсутність в матеріалах справи повноважень [PERSON] на представництво інтересів співвласників цього будинку. До того ж [PERSON] , хоча й значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , проте фактично мешкає за іншою адресою. Цей факт підтверджується отриманням відповідачем судових та позасудових документів саме за місцем фактичного проживання. Крім того представник відповідача вважала, що збільшені вимоги за 5 років 4 місяці відповідно до розрахунку заявлені з пропуском строку позовної давності. Про застосування позовної давності до заявлених збільшених вимог відповідач також подав окрему заяву (а.с.22 т.2). 04 листопада 2022 року від представника позивача ТОВ «Житлосервіс-КР» надійшла відповідь на відзив (а.с.30-32 т.2). 18 листопада 2022 року від представника відповідача на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшли заперечення щодо відповіді на відзив (а.с.36-37 т.2). 23 листопада 2022 року представник позивача подав письмові пояснення (а.с.39-40 т.2). У ході розгляду справи представник відповідача також подала заяву про відшкодування понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с.241, 242 т.1). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Заходи забезпечення позову / доказів, зупинення / поновлення провадження по справі не вживались. Представник позивача ТОВ «Житлосервіс-КР» Тетера О.В. в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Федько Н.Б. заперечувала проти задоволення збільшених позовних вимог, просила застосувати строк позовної давності, який, на її переконання, пропущено. Крім того неодноразово висловлювала свою незгоду із прийняттям судом до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка по своїй суті є заявою про зміну предмету спору та подана з пропуском визначеного ЦПК України процесуального строку. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення збільшених позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що ТОВ «Житлосервіс-КР» є суб`єктом господарської діяльності, який здійснює надання населенню за плату житлово-комунальних послуг, є управителем частини будинків Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та надає мешканцям району послуги з утримання будинків і прибудинкової території, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується укладеним 01 червня 2018 року між ТОВ «Житлосервіс-КР» та співвласниками будинку [ADDRESS] договором про надання послуг з управління будинком за вказаною адресою (а.с.98-101 т.1). До 01 червня 2018 року надання таких послуг здійснювалось ТОВ «Житлосервіс-КР» на підставі договору від 13 вересня 2013 року, укладеного між управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради та ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.96-97 т.1). Згідно з п.п.36-38 цього договору (а.с.100-зворот т.1), договір набуває чинності протягом 1 місяця з моменту затвердження його умов загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку та підписання його уповноваженою загальними зборами співвласників особою. Даний договір укладається строком на 1 рік. Якщо за 1 місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на наступний однорічний строк. Якщо протягом дії цього договору співвласники або створене ними об`єднання співвласників багатоквартирного будинку приймають рішення про зміну форми управління будинком, цей договір залишається чинним протягом двох календарних місяців, що настають за місяцем, в якому було прийнято зазначене рішення. Такий строк може бути скорочено за згодою сторін. Зважаючи на відсутність в договорі про надання послуг з управління будинком застереження про обов`язковість надання письмової згоди сторін при його пролонгації та відсутності в матеріалах справи жодних відомостей про припинення цього договору у порядку, визначеному п.39 договору, його оспорювання та визнання недійсним, а також відсутність доказів створення та функціонування в будинку ОСББ, суд вважає, що цей договір є чинним та ТОВ «Житлосервіс-КР» є управителем будинку [ADDRESS] . Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Судом встановлено, що [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з 18 липня 1997 року (а.с.13 т.1), та на його ім`я оформлено особовий рахунок № [NUMBER] . Факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою не оспорювали ні відповідач, ні його представник в ході розгляду справи. Відтак у розумінні ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є споживачем послуг, що надаються ТОВ «Житлосервіс-КР» за даною адресою. Посилання представника відповідача на той факт, що [PERSON] хоча й значиться зареєстрованим в зазначеному житловому приміщенні, однак фактично не проживає, а тому не є споживачем послуг, суд відхиляє як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору та є недоведеними жодними доказами, які б свідчили про їх дійсність. Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2018 року по справі № 760/13113/14-ц зазначає, що при тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання. Разом з тим, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що він не проживає за адресою реєстрації місця проживання, з якого конкретно періоду часу, як і не доведено, що він звертався до ТОВ «Житлосервіс-КР» з приводу проведення перерахунку нарахувань з підтвердженням його не проживання в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , зупинення таких нарахувань, направлення претензій щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг ТОВ «Житлосервіс-КР», зміни їхніх споживчих властивостей, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим. Суд зауважує, що наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14. Таким чином, суд приходить до висновку, що за недоведеності факту проживання відповідача за іншою адресою, відмінною від зареєстрованого місця проживання, відсутність його звернень щодо зупинення нарахувань з огляду на відсутність за місцем реєстрації свідчить, що нарахування ТОВ «Житлосервіс-КР» проводилися відповідно до чинного законодавства, оскільки відповідач був зареєстрований протягом всього періоду за який виникла заборгованість та є належним відповідачем по даній справі. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Як визначено ч.3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Так, формування тарифів на послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] здійснювалось у відповідності до Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14 грудня 2011 року № 416, що діяли до 30 квітня 2017 року, Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 178 від 12 квітня 2017 року, яким затверджені тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01 травня 2017 року, а з 01 жовтня 2018 року відповідно до договору про надання послуг від 01 червня 2018 року та додатку до нього ціна на послуги з управління багатоквартирними будинками Саксаганського району та перелік складових послуг (а.с.98-101, 102 т.1). Відповідно до п.8 договору від 01 червня 2018 року (а.с.99 т.1), ціна послуги становить 4,6092 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі співвласників будинку, у тому числі: витрати на утримання і проведення ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території 4,3092 грн./кв.м., винагорода управителеві 0,30 грн./кв.м. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки від 23 листопада 2018 року з особового рахунку № [NUMBER] , оформленого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9 т.1) за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2015 року обліковувалась заборгованість в сумі 3916 грн. 93 коп. Жодних платежів на погашення облікованої заборгованості та поточних нарахувань відповідач не здійснював. Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.194 т.1), заборгованість за період з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2021 року складає 10\~828 грн. 36 коп. Жодних платежів на погашення облікованої заборгованості та поточних нарахувань відповідач в межах цього періоду також не здійснював. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Надавши юридичну оцінку наявному розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеному позивачем (а.с.194 т.1), перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року розрахована вірно і складає 10\~828 грн. 36 коп. Стороною відповідача не надано доказів на спростування розрахунку відповідно до ст.ст.77-78 ЦПК України, який є арифметично вірним та проведений з урахуванням тарифів, діючих в окремі періоди нарахувань та площі житлового приміщення відповідача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», тому доводи представника відповідача щодо недоведеності вимог у частині розміру заборгованості та його невірності є необґрунтованими. Оскільки у зв`язку із несплатою відповідачем вартості отриманих житлово-комунальних послуг позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, позивачем на суму заборгованості відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України правомірно нараховані інфляційні втрати в сумі 1849 грн. 56 коп. та 3% річних 757 грн. 76 коп. Надані позивачем розрахунки не викликають у суду сумнівів в їх вірності. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачем і позивачем існували договірні відносини, враховуючи доведеність заявленого позивачем розміру заборгованості за збільшеними вимогами, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення в повному обсязі. Підстави для застосування строку позовної давності до заявлених вимог відсутні, оскільки вимоги за період з 01 грудня 2015 року по 01 грудня 2018 року заявлено в межах строку позовної давності (зважаючи на пред`явлення позову до суду 28 листопада 2018 року), як і вимоги за період після 01 грудня 2018 року при реалізації позивачем в межах процесуального строку права на збільшення їх розміру. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про безпідставність заяви відповідача про застосування позовної давності та необхідність відмови в її задоволенні. Стосовног доводів представника відповідача про неправомірність прийняття судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, то вони є безпідставними, адже фактично зводяться до надмірного формалізму у трактуванні процесуального законодавства та як наслідок неправомірного обмеженням права іншої сторони на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1762 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1, 2 т.1). Враховуючи ухвалення рішення на користь позивача, правові підстави для компенсації понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. за рахунок їх стягнення з позивача відсутні.

Outcome: approved