Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту позивач, Банк, ТОВ «Вердикт Капітал») в особі директора Іжаковського О.В. звернулось до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник), обґрунтовуючи підставність позову тим, що 01.03.2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір позики № 3106500659-50214 «Проста позика» (далі по тексту Договір), в електронній формі, відповідно до якого сторонами було узгоджено розмір кредиту в сумі 4 000 грн., які позичальник зобов`язався перерахувати на банківську картку позичальника зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, визначено строк кредитування у 20 діб до 21.03.2021, плата за користування кредитом у розмірі 1,95% за кожен день користування кредитом, а також узгоджено наслідки порушення умов зобов`язання. ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» належним чином виконало свої зобов`язання, надавши позичальнику грошові кошти обумовлені в договорі шляхом їх перерахування на рахунок відповідача. 23.06.2020 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 23-06/20, відповідно умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» зобов`язалось передати за плату ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики вказаними у реєстрах боржників укладеними між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал». 05.08.2021 відповідно до п. 6.2.3. Договору про відступлення прав вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було підписано Додаток №2 до Договору про відступлення права вимоги № 23-06/20, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № 3106500659-50214 від 01.03.2021 відносно [PERSON] , сума заборгованості за яким станом на 20.01.2022 склала у розмірі 25 077,58 грн., у тому числі: заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту) 4 000 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими за акційною відсотковою ставкою 1 475 грн.; заборгованість за відсотками нарахована відповідно до п. 9.7 договору 19 602,58 грн. Ураховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не сплачував кошти за кредитним договором як первісному кредитору так і ТОВ «Вердикт Капітал», яке набуло прав грошової вимоги до відповідача, наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. 05.05.2022 представник відповідача надала до суду відзив, у якому просила суд продовжити строк для подачі відзиву у справі, мотивуючи наявністю об`єктивних причин, які перешкоджали відповідачеві своєчасно звернутись за правовою допомогою, зокрема через введений воєнний стан по всій території України пов`язаний із повномасштабним вторгнення рф, припиненням адвокатами надання правової допомоги, у зв`язку із залишенням території України. Обґрунтовуючи відзив представник відповідача зазначила, що обставини щодо укладення кредитного договору № 3106500659-50214 від 01.03.2021, її довірителем не оспорюються, утім не визнається розмір заборгованості, який станом на 20.01.2022 складає 25 077,58 грн., у тому числі заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) - 4000 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими за акційною відсотковою ставкою - 1475,00 грн.; 19 602,58 грн. заборгованість за відсотками нарахована відповідно до п. 9.7. договору. Відповідно до п.2.2. та п.2.3. договору відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 4 000 грн. строком на 20 діб починаючи з 01.03.2021 до 21.03.2021. Згідно з додатком № 1 до Договору, сукупна вартість кредиту (всього до сплати) становить 5 560 грн., яка мала бути сплачена до 21.03.2021, отож позовні вимоги про стягнення відсотків після цієї дати в сумі 19 602,58 грн., не підлягають до задоволення. За даними вказаними у розрахунку позивача доданого до позовної заяви, в період з 21.03.2021 по 20.01.2022, відповідачем було внесено на погашення відсотків: 2113 грн. та 2028 грн. які позивачем взагалі не враховані. При цьому, борг по тілу становив - 4000,00 грн., а проценти нараховані за час кредитування - 1560 грн., тому сплачені кошти мали бути зараховані на погашення боргу за процентами та частково боргу по тілу. Таким чином, виходячи з даних платежів, залишок заборгованості за договором позики № 3106500659-50214 від 01.03.2021 становить 3447 грн. Крім того, усі суми, внесені відповідачем на погашення заборгованості за договором після 21.03.2021 повинні зараховуватись на погашення тіла кредиту, у тому числі 2400 грн., які також містяться в розрахунку позивача про розмір заборгованості, відтак розмір боргу має становити 1047 грн.. Визначені позивачем проценти у розмірі 19 602,58 грн. є платою за кредит, що не відповідає змісту положень ч.2 ст.625 ЦК України, отож не підлягають до стягнення. Крім цього, відсутні правові підстави для присудження із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки не було надано належних та допустимих доказів, відповідно до норм ст. 137 ЦК України, яким являється детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 20.09.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідач не заперечує обставини укладення кредитного договору 01.03.2021. Із урахуванням того, що кредит позичальником в строк до 21.03.2021 не було повернуто, кредитор у відповідності до умов повернення кредитних коштів «Базовий» проводив нарахування за відсотковою ставкою 3,9 %, а оскільки договір позики передбачає нарахування відсотків до фактичної дати повернення кредиту (умови «Базові»), тому, в розумінні договору позики та додатку № 1 до Договору позики та із врахуванням обстави справи, дата повернення кредиту не обумовлена лише датою 21.03.2021, а продовжується на строк до повного погашення кредиту із нарахуванням відсоткової ставки на рівні 3,9%. Відповідач погодився на вищезазначені умови договору, а тому, доводи останнього є необґрунтованими. 05.08.2021 відповідно до п. 6.2.3. договору про відступлення права вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020 ТОВ «Вердикт капітал» набув права грошової вимоги у тому числі до [PERSON] , сума заборгованості станом на 20.01.2022, складає 25 077,58 грн. На противагу наданим позивачем доказам, які підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує обставину наявності боргу, відповідачем не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження тих обставин, на які він покликається, як на підставу своїх заперечень, тому просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Цього ж дня (20.09.2022) було подано представником позивача клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, яку представником відповідача визначено у 5000 грн., мотивуючи не значною складністю справи та відсутністю будь яких доказів на підтвердження понесених позивачем витрат. 30.11.2022 представником позивача було подано клопотання про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив, мотивуючи тим, що відповідачем було подано відзив до суду 04.05.2022 та направлено позивачеві на офіційну електронну адресу, утім приймаючи до уваги те, що відзив був направлений в період воєнного стану введеного по всій території України, товариство фактично тимчасово припинило господарську діяльність, оскільки більшість співробітників евакуювались у інші міста та виїхали з країни, то надати будь яку відповідь на відзив не було фізичної можливості, вважали вказані причини об`єктивними та такими, що перешкоджали вчинити дії своєчасно. Ухвалою суду від 25.02.2022 було відкрито провадження у справі вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалами суду від 17.05.2022, 20.07.2022, 03.11.2022,\~05.12.2022,\~23.01.2023,\~14.02.2023 задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Мишковської Т.М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 26.08.2022 визнано обов`язковою явку представника позивача - ТОВ\~«Вердикт Капітал» в судове засідання. Ухвалою суду від 03.11.2022 задоволено клопотання представника позивача Старч А.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 14.02.2023 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача Воронкова О. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 09.11.2022 протокольною ухвалою оголошено перерву за клопотанням представника позивача про з`ясування обставин отримання відзиву та за клопотанням представника відповідача щодо несвоєчасного звернення відповідача за правовою допомогою. 09.01.2023 протокольною ухвалою суду визнано поважними причини пропуску строку на подання відповідачем відзиву та продовжено такий строк, прийнято до розгляду відзив на позов, а у задоволенні клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву, - відмовлено, відповідь на відзив\~залишено без розгляду. 09.01.2023 у судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи по суті, протокольною ухвалою суд визнав за можливе продовжувати розгляд справи у відсутність представника позивача. 09.01.2023 протокольною ухвалою розгляд справи відкладено, у зв`язку із виникненням технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 21.02.2023 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.\~ Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в розмірі 1047, 00 грн., просила суд врахувати усі доводи наведені у відзиві, а також зазначила, що до позову позивачем не було додано первинних документів про передачу відповідачеві грошових коштів обумовлених договором, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив, що 01.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір позики № 3106500659-50214 «Проста позика», відповідно до умов якого, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до п.2.3. Договору сторони узгодили строк користування кредитними коштами 20 діб, починаючи з 01.03.2021 до 21.03.2021. Згідно з п.2.4. Договору, цільове призначення кредиту придбання будь яких товарів, послуг для задоволення потреб не пов`язаних з підприємницькою діяльністю. Відповідно до п.2.5. Договору за користування кредитом позичальник зобов`язався сплатити товариству плату відповідно до Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (далі по тексту Графік). Умовами Договору та у Графіку розрахунків, який є додатком №1 до цього Договору сторони узгодили, що на період в п.2.3. Договору плата за користування кредитом встановлена у розмірі 1,95 % (акційний) за кожен день користування кредитом. У разі не повернення кредиту у строк визначений п.2.3. Договору за користування кредитом встановлюється в розмірі 3,90% (базовий) за кожен день користування. Відповідно до п.9.7. Договору сторони узгодили, що після закінчення строку дії Договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, у розмірі передбаченому у п.9.4. цього договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення поштової вимоги. Відповідно до п.9.4. Договору зазначено, що позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702,00 % річних. Вказаний Договір позики від 01.03.2021 укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 3106500659-50214, що акцентована відповідачем 01.03.2021 шляхом підписання електронним підписом вчиненим одноразовим ідентифікатором, у такий же спосіб було підписано графік розрахунків (а.с.9-19). Факт перерахування грошових коштів відповідачеві 01.03.02021 в розмірі 4000 грн. на карту позичальника, номер картки [NUMBER] за допомогою банку емітент monobank, номер транзакції 31459-00008-80113, було здійснено за допомогою компанії ТОВ «Платежі он-лайн», як оператора послуг через платіжний сервіс «Platon» (а.с. 28), на що вказує інформаційна довідка видана ТОВ «Платежі онлайн» 17.01.2022 за №27/01, а також електронний витяг про виконану транзакцію (а.с.29). 23.06.2020 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 23-06/20, відповідно умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» зобов`язались передати за плату ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики вказаними у реєстрах боржників, а також додаткову угоду до договору відступлення (а.с. 30-38), укладеними між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал». 05.08.2021 відповідно до Акту приймання передачі реєстру боржників від 05.08.2021, який є Додатком №2 до Договору відступлення від 23.06.2020 (а.с.39), ТОВ «Фінансова компанія Інкасо Фінанс» передали ТОВ «Вердикт Капітал» реєстр боржників складений у формі Додатку №1. Відповідно до Додатку №1 (а.с.40-43) прізвище [PERSON] зазначено за №241. З наданого позивачем розрахунку на підтвердження обставин зазначених у позові слідує, що станом на 20.01.2022 заборгованість відповідача за даним кредитним договором перед банком становить 25 077,58 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту) 4 000 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими за акційною відсотковою ставкою 1 475 грн.; заборгованість за відсотками нарахована відповідно до п. 9.7 договору 19 602,58 грн. Першою та третьою частинами статті 512 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отож внаслідок укладення Договору про відступлення прав вимоги № 23-06/20, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» передало ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги по відношенню до [PERSON] , відтак ТОВ «Вердикт Капітал» набув прав кредитора до [PERSON] . Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом було встановлено із Договору позики від 01.03.2021 та Графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною договору відповідачем згенерована ключова пара з особистим ключем, яка використовувалася для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку (електронний сервіс банку для надання банківських послуг клієнту), з метою засвідчення його дій згідно з договором. При цьому, факт укладення договору не заперечувався відповідачем та його представником у ході розгляду справи та іншого судом не встановлено. Обставини щодо передачі відповідачеві грошових коштів, суд вважає доведеними належними та допустимими доказами, які долучено позивачем до позову, що спростовує доводи представника відповідача в цій частині щодо відсутності первинних документів на підтвердження передачі грошових коштів обумовлених Договором. Відповідно до вимог частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У силу\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до положень\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Як було встановлено, у цій справі сторони строк Договору узгодили у 20 діб, починаючи з 01.03.2021 по 21.03.2021. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасності внесення грошових коштів на виконання умов Договору від 01.03.2021, який закінчився 21.03.2021. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі N 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі N 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц. Як вбачається із розрахунку наданого позивачем на підтвердження своїх вимог, станом на 21.03.2021 розмір нарахувань за кредитним договором складав: заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту) 4\~000, 00 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими за акційною відсотковою ставкою 1\~560, 00 грн., заборгованість по базових відсотках відсутня, у період з 22.03.2021 по 05.08.2021 відповідачем було внесено платежі на погашення акційних відсотків в сумі 85 грн.; з 22.03.2021 по 05.08.2021 відповідачем було сплачено відповідно до розрахунку суму 2028, 00 грн базових відсотків; з 22.03.2021 по 05.08.2021 здійснено відповідачем три платежі по 800,00 грн, що складає 2400, 00 грн. Верховний Суд у постанові по справі № 5017/1987/2012 зробив наступні правові висновки, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Таким чином, банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів кредитного договору у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України (пункти 49 та 50 постанови від 05.03.2019 року у справі у справі № 5017/1987/2012). Також з висновку Верховної Палати ВС у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц слідує, що проценти за неправомірне користування чужими коштами передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, не є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань,\~а є гарантією належного виконання зобов`язання. Отже ці проценти мають іншу самостійну правову природу ніж проценти за правомірне користування кредитом чи позикою (за статтями 1048 та 1054 ЦК України) які за правовою природою є винагородою за користування грошовими коштами. Судом було встановлено, що у Договорі від 01.03.2021 сторони узгодили у п.9.7. Договору, що після закінчення строку дії Договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, у розмірі передбаченому у п.9.4., тобто 702,00 % річних. З урахуванням усталеної судової практики та норм права, що регулюють вирішення вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що нараховані відповідно до п.9.7. Договору відсотки у розмірі зазначеному у п.9.4. цього ж Договору за користування кредитом суперечать чинному законодавству, оскільки в розумінні ст.625 ЦК України, такі проценти мають іншу правову природу ніж проценти за правомірне користування кредитом чи позикою та є за своєю правовою природою винагородою за користування грошовими коштами. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відсотки у розмірі 19602,58 грн. не є відповідальністю за неправомірне користування кредитними коштами, а є платою за користування кредитом, відтак у їх стягненні суд відмовляє. Вирішуючи питання щодо стягнення інших складових заборгованості за кредитом, суд враховує, що відповідно до Додатку №1 до Договору позики №3106500659-50214 від 01.03.2021 сукупна вартість кредиту становить 5560, 00 грн., з яких 4000 розмір отриманого кредиту, отож решта 1560, 00 грн. плата за користування кредитом. У п.3.11 Договору сторони зобов`язання узгодили погашення заборгованості та їх черговість, відповідно до яких в першу чергу сплачуються проценти за користування кредитом потім заборгованість за кредитом. З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин щодо сплати відповідачем грошових коштів по збігу строку кредитного договору, а саме: з 22.03.2021 по 05.08.2021 в сумі 85 грн., 2028, 00 грн базових відсотків; 2400, 00 грн., умов Договору, а також того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 1047, 00 грн. в добровільному порядку банку відповідачем не повернуті, зважаючи на вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення грошових коштів за кредитним договором саме у розмірі 1047, 00 грн.. За таких обставин, суд задовольняє позов частково. Вирішуючи питання судових витрат, суд встановив, що матеріали справи не містять усіх належних та допустимих доказів понесених сторонами судових витрат, а представником відповідача до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про необхідність подання доказів щодо їх понесення відповідачем, тому суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, визначивши строк для подання доказів щодо розміру понесених сторонами судових витрат.

Outcome: partial