Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця посилаючись на те, що відповідно до анкети-заяви про надання банківських послуг від 09 грудня 2010 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого останньому було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт та надано можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, [PERSON] , підписавши вищевказану заяву, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки на умовах, передбачених договором. [INFO] позичальник, [PERSON] помер. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 09 грудня 2010 року становила 10762,52 грн., з яких 10762,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита. На думку банку спадкоємцями померлого [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] , які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 05 травня 2021 року до спадкоємців померлого позичальника позивачем було направлено лист-претензію з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором від 09 грудня 2010 року, однак ніяких дій з боку [PERSON] та [PERSON] вчинено не було. Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів боргу кредитором спадкодавця, в загальному розмірі 10762,52 грн., а також понесених ним судових витрат у розмірі 2270 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, де просив провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. В разі неявки в судове засідання відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Оскільки від них не надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав: 09 грудня 2010 року [PERSON] заповнив анкету-заяву, підписанням якої підтвердив свою згоду на те, що заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.20). Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав кредитну картку із кредитним лімітом який в подальшому було збільшено до 14000 грн, а в травні 2020 року було зменшено кредитний ліміт (а.с.19). Як видно з розрахунку, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за вищезазначеним договором станом на дату смерті [INFO] заборгованість становить 10762,52 грн, з яких 10762,52 грн заборгованість за кредитом (а.с.5 -12). Відповідно до виписки за договором № б/н від 09 грудня 2010 року підтверджено рух коштів по рахунку, що свідчить про те, що [PERSON] отримав кредитну картку та на протязі тривалого часу проводив операції щодо зняття коштів та погашення заборгованості (а.с. 13-18). Факт смерті [PERSON] 19.05.2020 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.54). 23 липня 2020 року до Могилів-Подільської державної нотаріальної контори позивачем направлено претензію кредитора (а.с. 56). Позивач стверджує, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину, до складу якої входять, в тому числі, боргові зобов`язання померлого. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. 23 квітня 2021 року позивачем було направлено лист-претензію до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вимогою сплатити заборгованість позичальника (а.с. 58-62). Відповідно до довідки виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради №13-17/6-227 від 30.12.2021, за адресою [ADDRESS] , станом на дату смерті [PERSON] , ніхто не проживав, а були зареєстровані дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , сестра [PERSON] , [INFO] (а.с. 95). Згідно повідомлення Могилів-Подільської державної нотаріальної контори, інформація щодо реєстрації в Спадковому реєстрі спадкових справ до майна померлого [PERSON] відсутня (а.с.101-103). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до частин другої та третьої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень статті 1282 ЦК України. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц роз`яснено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в частинах другій, третій статті 1281 ЦК України, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у статті 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Доказів про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, матеріали справи не містять, рішення суду з цього факту не ухвалювалось. З матеріалів справи досліджених судом не вбачається жодних доказів, що відповідачі у справі є спадкоємцями після смерті [PERSON] . Витребувані докази не підтверджують, що відповідачі входять у коло спадкоємців та успадкували будь-яке майно після його смерті. Відтак позивачем не було доведено належними і допустимими доказами того факту, що [PERSON] та [PERSON] успадкували після померлого [PERSON] будь-яке рухоме чи нерухоме майно, за рахунок якого та в межах вартості якого можливо було б задовольнити вимоги АТ КБ «Приват Банк». Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (стаття 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставин при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитом спадкодавця є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки банком не було доведено факт успадкування останніми після смерті [PERSON] спадкового майна (рухомого чи нерухомого), а також того що вартість спадкового майна є співмірною заявленим позовним вимогам. Відповідно до вимог частини першої, частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що позов АТ КБ «Приват Банк» не підлягає до задоволення, судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed