Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

27.09.2022 року [PERSON] звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення різниці між матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням. Справа згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена головуючому судді Римарю І.А. та ухвалою суду від 25.10.2022 року відкрито провадження по справі (а.с.43). Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.05.2021 року на автодорозі Р-22 «Одеса-Вознесенськ» 43 км+800 м, за участю транспортного засобу MERSEDES BENZ SPRINTER з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу MITSUBISHI OUTLENDER з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Згідно постанови Березівського районного суду Одеської області від 30.12.2021 р [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта №7112 від 02.08.2021 року про визнання вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку автомобіля MITSUBISHI OUTLENDER з номерним знаком [NUMBER] вартість матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого автомобіля пошкодженого при ДТП становить 613 846 грн. На момент ДТП цивільно правова відповідальність [PERSON] була застрахована в СК «Євроінвест Україна», поліс АР/1848605, відповідно до закону ліміт відповідальності складає 130 000 грн, франшиза 2600 грн. Таким чином сума страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль склала 127 400 грн. У зв`язку з цим різниця між матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням пошкодженого автомобіля складає 486 446 грн. На підставі викладено звернувся з таким позовом до суду та просить задовольнити його позовні вимоги. Також просить стягнути судові витрати. Відповідно до наказу Березівського районного суду Одеської області №1-ОД від 04.01.2023 року( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 30.04.2023 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. Також указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 20.05.2023 року. У судове засідання 02.03.2023 року позивач не з`явився. Однак, 30.12.2022 року надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. На позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити (а.с.73). Представник відповідача в судовому засіданні 02.03.2023 р позовні вимоги не визнала. Також подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.62-65), оскільки не погоджується з висновком експерта. Також не долучено доказів понесених витрат. Врахувавши думку позивача, викладену в письмовій заяві, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що постановою Березівського районного суду Одеської області від 30.12.2021 року, (справа №494/1775/21 відповідача визнано винним за ст.124 КУпАП, зокрема у тому, що він перед початком руху не надав перевагу в русі та скоїв зіткнення з автомобілем MITSUBISHI OUTLENDER з номерним знаком [NUMBER] під керуванням позивача, чим наніс авто механічні пошкодження. Постанова набрала законної сили (а.с.35-36). Вказані обставини, в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Згідно висновку експерта №7112 від 02.08.2021 року (а.с.3-33) про визнання вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку автомобіля MITSUBISHI OUTLENDER з номерним знаком [NUMBER] вартість матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого автомобіля пошкодженого при ДТП становить 613 846 грн. З пояснень представника відповідача встановлено, що висновок експерта є діючим та відповідачем не оскаржувався. Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в СК «Євроінвест Україна», поліс АР/1848605, відповідно до закону ліміт відповідальності складає 130 000 грн, франшиза 2600 грн (а.с.37). Таким чином сума страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль склала 127 400 грн., та різниця між матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням пошкодженого автомобіля складає 486 446 грн. Суд вважає доведеною вищевказану суму завданої відповідачем матеріальної шкоди позивачу, оскільки звіт про оцінку автомобіля виконано суб`єктом оціночної діяльності і відповідачем такий не спростовано. На підтвердження своїх заперечень стосовно такої суми відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу який би доводив протилежне. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду яка висловлена в постанові від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц: Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином враховуючи, що в ході судового розгляду встановлено, що позивачу з вини відповідача внаслідок ДТП заподіяно шкоду різниця між якою та страховим відшкодуванням складає 486 446 грн., суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, то суд вважає задовольнити їх частково , виходячи з наступного: Як вбачається з розрахунку позивача, останній просить стягнути судовий збір 4900 грн, витрати на матеріально-технічне забезпечення 5000 грн та вартість виконання експертизи у розмірі 2500 грн. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за позовну заяву у розмірі 4900 грн, що підтверджується квитанцією АКБ «Приватбанк» (а.с.39) Проте, позовна вимога у позові заявлена у сумі 486446 грн. 00 коп, що відповідно до Закону України «Про судовий збір», - ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позов,- оскільки задоволено вимогу на цю суму, тому підлягає і стягнення судовий збір у розмірі 4864 грн. 46 коп. відповідно до статті 141 ЦПК України. Разом з цим, під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, про що свідчить пенсійне посвідчення № [NUMBER] (а.с.60) У той же час, згідно з ч.1, 6 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, в тому числі інваліди I та II груп. За таких обставин, суд доходить висновку, що судовий збір в розмірі 4 864 грн 46 коп. необхідно компенсувати на користь позивача за рахунок держави. Щодо витрат на матеріально-технічне забезпечення 5000 грн та вартість виконання експертизи у розмірі 2500 грн, то суд вважає у їх задоволенні відмовити. При цьому, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях ч.6 ст.81 ЦПК України. Однак, жодного доказу на підтвердження матеріально-технічних витрат у сумі 5000 грн. та квитанції, чеку, тощо про проведення експертизи у сумі 2500 грн до суду не надано та до матеріалів справи не долучено, а тому у цій частині необхідно відмовити за недоведеністю . На підставі наведеного,

Outcome: partial