Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування (виконавчого комітету Коломийської міської ради) звернувся до суду з позовом, до [PERSON] , в якому просить: позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідача в користь опікуна [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, до досягнення повноліття дитиною. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] проживає окремо, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не забезпечує матеріально. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 30.11.2017 року по справі №346/3715/17, провадження №2/346/1812/17 від матері [PERSON] відібрано без позбавлення її батьківських прав малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У 2015 році відповідач перебувала в центральній частині міста Коломиї в стані алкогольного сп?яніння, з малолітньою дитиною в колясці, поводила себе неадекватно, не могла самостійно пересуватися і періодично падала на тротуар, одночасно перевертаючи коляску з дитиною. Після доставлення матері до приймального покою Коломийської ЦРЛ було проведено аналіз, який засвідчив позитивний тест на алкоголь (1,98 проміле). Також, поступила інформація з Коломийського відділу поліції, що співмешканець відповідача [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння застосовує фізичне насильство до відповідача, бабусі дитини, у 2014 році наніс їй ножові поранення. У грудні 2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання про ставлення матері до виконання своїх батьківських обов?язків по відношенню до дитини та прийнято рішення виконавчим комітетом Коломийської міської ради (органом опіки та піклування) від 22.12.2015 року № 322 «Про негайне відібрання від матері [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] ». Однак, відповідач [PERSON] виправила свою поведінку та змінила ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків. Згодом вище зазначене рішення було визнано таким, що втратило чинність. Сім?я відповідача [PERSON] перебувала під супроводом Міського центру соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді. Однак, в березні 2017 року до служби у справах дітей Коломийської міської ради надійшла інформація, що квартира, де проживає відповідач [PERSON] по [ADDRESS] є притоном, де перебуває багато сторонніх осіб, які розпивають алкоголь, що стали відомі два випадки нанесення відповідачці її співмашканцем,який перебував у стані алкогольного сп?яніння, удари ножем. Відкрито кримінальні провадження. П?яні бійки відбувалися постійно у присутності сина [PERSON] , який на той час панічно боявся вигляду ножа. У зв?язку з вище наведеним було прийнято рішення виконавчого комітету від 28.03.2017 року № 76 «Про негайне відібрання від матері малолітньої дитини». У серпні 2017 року малолітнього [PERSON] у зв?язку з відібранням було передано в Міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у с. Мединя, Галицького району. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.01.2018 р. № 13 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та закріплення житла», малолітньому [PERSON] надано відповідний пільговий статус. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.09.2018 р. №206 «Про встановлення опіки та призначення опікуна» призначено опікуном малолітнього [PERSON] його бабусю [PERSON] , [INFO] . Мама дитини, відповідач [PERSON] , після відібрання дитини змінила місце проживання і на даний час проживає по [ADDRESS] , продовжує зловживати алкоголем, веде асоціальний спосіб життя, ніде не працює. Відповідач не зверталася до служби у справах дітей міської ради про визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини чи про повернення їй сина, повністю самоусуналась від участі в житті та утриманні неповнолітнього сина [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі, просив позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши досліджені докази в сукупності, враховуючи подану заяву позивача суд доходить наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31 грудня 2013 року про що складено відповідний актовий запис № 674, де його матір`ю вказана [PERSON] (а.с.17). Даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області 31 грудня 2013 року за № 00013256562, стверджується, що до цього реєстру внесено актовий запис № 674 про народження [PERSON] , [INFO] , де відомості про батька: [PERSON] , відомості про матір: [PERSON] . Державна реєстрація проведена відповідно до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.18). Згідно довідки №14 від 25 липня 2018 виданої об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наша оселя 82» місце проживання малолітнього [PERSON] зареєстроване в [ADDRESS] (а.с. 11). З метою вилучення дитини з середовища, яке загрожує її життю та здоров`ю неодноразово ухвалювались рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради щодо негайного відібрання від матері малолітньої дитини сина [PERSON] , що підтверджується наданими суду копіями рішень виконавчого комітету Коломийської міської ради від 22.12.2015р. №322 та 28.03.2017р. №76 (а.с.8,9) Згідно із рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 30.01.2018 №13 малолітньому [PERSON] [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв?язку з тим, що малолітній відібраний від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (рішення Коломийського міськрайонного суду від 30.11.2017 року, справа №346/3715/17, провадження №2/346/1812/17), a відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 31.12.2013 року №00013256562, виданий Відділом ДРАЦС по м. Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області) (а.с.10) Відповідно до рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 25.09.2018 №206 над малолітнім [PERSON] , [INFO] встановлено опіку та призначено опікуна - [PERSON] , [INFO] (а.с.11) Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 листопада 2017р. у справі №346/3715/17 провадження №2/346/1812/17 відібрано від матері [PERSON] , малолітню дитину - [PERSON] та передано дитину органу опіки та піклування для вирішення питання про її подальше влаштування (а.с.12-15) Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради вiд 16.08.2022 р. № 276 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] (а.с.5-7). Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України). Згідно вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] ухилилася від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , оскільки продовжує зловживати алкоголем, веде асоціальний спосіб життя, ніде не працює. Відповідач не зверталася до служби у справах дітей міської ради про визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини чи про повернення їй сина та повністю відсутня в житті дитини, не утримує сина, не піклується про нього. Разом з тим, у відповідності до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, з огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь опікуна [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частки частки від усіх доходів до повноліття дитини. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved