Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 17 квітня 2010 року, зареєстрованого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №428. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що уклала з відповідачем шлюб та у подружжя є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проте, між сторонами подружнє життя не склалося, стосунки погіршились, вони втрати почуття любові один до одного, у зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. З лютого 2022 позивачка разом з дітьми виїхала у Республіку Польща, де проживає та працює. З цього часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відсутній спільний бюджет. Вважає, що примирення між ними є неможливим, шлюб існує формально, а збереження такого суперечитиме її інтересам. У судове засідання представник позивача не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила суд такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, відповідно до якої повністю визнав позовні вимоги. Просив суд розглядати справу за його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 17 квітня 2010 року, зареєстрували такий у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №428. У подружжя є спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечив проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073,60 грн., останній необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., а решту судових витрат у розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved