Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Окуневич М.В., звернувся в суд з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 79 200,00 гривень та стягнення 8500,00 гривень понесених позивачем витрат у зв`язку із нотаріальним оформленням документів. В обгрунтування позову зазначено, що 25 серпня 2022 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] кошти в сумі 79 200 грн., як плату за продаж належної їй земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Конюшківської сільської ради Івано-Франківського району, кадастровий номер 2624483100:02:002:0154 площею 0,8174 га. Після отримання грошових коштів за продаж земельної ділянки відповідачка ухилилася від укладення договору купівлі-продажу, не прибула на виклик до нотаріуса для оформлення документів. За таких обставин договір не було укладено з вини відповідачки. Таким чином відповідачка безпідставно набула 79 200 гривень. Крім цього у зв`язку з підготовкою до нотаріального оформлення договору, позивачем понесено додаткові витрати в розмірі 8500 гривень. Також просив стягнути з відповідачки судові витрати по справі - судовий збір та витрати на правову допомогу. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою судді від 06 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою судді від 29 грудня 2022 року забезпечено позов у даній цивільній справі, шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 2624483100:02:002:0154. Ухвалою суду від 31 січня 2023 року визнано необхідним, щоб позивач [PERSON] надав особисті пояснення. У судовому засіданні представник позивача адвокат Окуневич М.В. позов підтримав повністю з підстав, які наведені у позовній заяві. Додатково пояснив, що отримання відповідачкою [PERSON] коштів підтверджується її заявою. Стверджує, що договір купівлі-продажу земельної ділянки не був укладений з вини саме відповідачки, яка у визначений день не прибула до нотаріуса для оформлення договору, отримані кошти не повернула. З цих підстав просив позов задовольнити. У судове засідання, призначене на 09 березня 2023 року не прибув, подав письмове клопотання про продовження слухання справи без його участі та без участі його довірителя. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала. Пояснила, що не ухилялася від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. До нотаріуса не прибула з поважних причин, оскільки була відсутня за місцем проживання, перебувала на той час за межами області. Готова у будь-який визначений позивачем час прибути до нотаріуса для підписання необхідних документів. Кошти, які отримала від позивача, немає можливості повернути, оскільки витратила їх на власні потреби. Також вважає завищеною вартість послуг адвоката, які вона немає фінансової можливості сплатити. З цих підстав просила в позові відмовити. У судове засідання, призначене на 09 березня 2023 року не прибула і не повідомила суд про причини неявки, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку. Вислухавши доводи представника позивача, заперечення відповідачки, дослідивши та перевіривши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 серпня 2022 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти за земельну ділянку кадастровий номер 2624483100:02:002:0154 в розмірі 79 200 грн. У заяві про отримання грошових коштів від 25 серпня 2022 року [PERSON] , крім підтвердження факту отримання нею грошових коштів, зобов`язувалася прибути до нотаріуса на підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 2624483100:02:002:0154 в час, визначений [PERSON] . Як вбачається із повідомлення приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Дзери М.Л. від 15 листопада 2022 року [PERSON] не прибула 09 листопада 2022 року для підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Згідно довідок, виданим приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Дзери М.Л., [PERSON] сплачено грошові кошти на загальну суму 8500 грн. Позивач вважає кошти, отримані відповідачкою в розмірі 79 200 грн. такими, що безпідставно набуті та утримуються нею без правової підстави, а тому підлягають поверненню відповідно до положень статті 1212 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Подібні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21. Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти, як плату за відчуження нерухомого майна. Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було з вини відповідачки, яка не прибула до нотаріусі для його укладення у визначений час. Жодного доказу щодо неможливості прибуття відповідачкою [PERSON] для укладення договору купівлі продажу земельної ділянки суду не надано. Таким чином не спростовано твердження позивача щодо безпідставності набуття грошових коштів. Щодо стягнення грошових коштів в сумі 8500 грн., то в цій частині у позові слід відмовити за їх недоведеністю, оскільки довідки нотаріуса не містять даних про оплату [PERSON] послуг за оформення документів що стосувалися укладення договору саме з відповідачкою [PERSON] . На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: а) на професійну правничу допомогу; б) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; в) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; г) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин першої, другої, шостої та восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За матеріалами справи, професійна правнича допомога позивачу [PERSON] надавалася адвокатом Окуневичем М.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ТР №000260 від 02 лютого 2018 року) на підставі договору №88/22 про надання правничої допомоги, ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 18 листопада 2022 року серія АТ №1032097. На підтвердження надання послуг з правової допомоги по договору надано акт №01-88/22 виконаних робіт від 18 листопада 2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №1032097 від 18 листопада 2022 про оплату 2700 грн. (двох тисяч сімсот грн.) Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що з врахуванням складності справи та виконаних робіт, принципу співмірності та розумності судових витрат, долучених доказів щодо цих витрат, які підтверджують їх розмір, з врахуванням того, що відповідачка заявила про завищену суму витрат на правову допомогу, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума 1000 грн. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову в сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується дублікатом квитанції від 18 листопада 2022 року, виданого "Приватбанком" та судовий збір сплачений за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496 грн. 20 коп. відповідно до дубліката квитанції від 18 листопада 2022 року. Всього на загальну суму 1 488 грн 60 коп., які слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial