Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У травні 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Гореліков М.М. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири та застосування наслідків недійсного правочину, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Т.О. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач [PERSON] 19.11.2018 року придбав у відповідача [PERSON] трикімнатну квартиру загальною площею 62,0 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу квартири. У квітні 2019 року громадянин [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінець С.М. про визнання недійним договору купівлі-продажу 1/2 частини вищевказаної квартири, витребування майна від добросовісного набувача, відновлення становища, яке існувало до порушення. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.01.2020 року по справі № 212/3475/19 у задоволені позову було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.05.2020 року визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 20.03.2014 року між продавцями [PERSON] , [PERSON] , що діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] та покупцем [PERSON] в частині продажу 1/2 частини вказаної квартири, що належала на праві спільної часткової власності [PERSON] , а також витребувано від позивача [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири. Оскільки під час придбання вказаної квартири позивач [PERSON] сплатив відповідачу [PERSON] вартість квартири у розмірі 167 400,00 грн., тому припинення права власності позивача на 1/2 частину вказаної квартири за постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.05.2020 року по справі № 212/3475/19 є правовою підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О. від 19.11.2018 року в частині продажу 1/2 частини квартири за вищевказаною адресою та застосування правових наслідків недійсності правочину у вигляді реституції. На підставі викладеного просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О. від 19.11.2018 року в частині продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] , стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 83 700,00 грн., а також судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 24 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву 15 днів з дня вручення копії ухвали. Не погоджуючись із позовом, відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, передчасними та не ґрунтуються на беззаперечних юридичних фактах, оскільки триває процедура касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 27.05.2020 року у справі № 212/3475/19. Станом на день надання відзиву Верховний Суд не ухвалив рішення у вказаній справі. Розгляд позовних вимог [PERSON] до відповідача вважає передчасним до остаточного розгляду іншої справи, з якої виникає предмет спору. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України просив зупинити провадження у справі. Ухвалою суду від 27.10.2022 року розгляд справи було відкладено на підставі клопотання представника позивача. 21.11.2022 року розгляд справи було відкладено на підставі клопотання відповідача. Ухвалою суду від 13.02.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.11.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири (далі Договір), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., зареєстрований в реєстрі за № 2094, копія якого міститься в матеріалах справи. Згідно Договору, [PERSON] придбав у [PERSON] трикімнатну квартиру загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м., що розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 318489412110, вартість якої становить 167400,00 грн. (а.с. 5-6) Згідно п. 2 Договору, квартира належала продавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. 20.03.2014 року. (а.с. 5) На підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі № 212/3475/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінець С.М. про визнання недійним договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, витребування майна від добросовісного набувача, відновлення становища, яке існувало до порушення, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.01.2020 року було скасовано та ухвалено нове рішення. Відповідно до якого було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 20.03.2014 року між продавцями [PERSON] , [PERSON] , що діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] , та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінцем С.М. за реєстровим номером № 230, в частині продажу 1/2 частини квартири за вказаною адресою, що належала на праві спільної часткової власності [PERSON] . А також було витребувано від [PERSON] та передано [PERSON] 1/2 частину квартири. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири. Вказана постанова набрала законної сили з дня її прийняття. (а.с . 7-11) Згідно з копією ухвали Верховного Суду від 23 червня 2020 року, долученої до матеріалів справи, за касаційною скаргою [PERSON] та його представника [PERSON] на вищевказану постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі № 212/3475/19 було відкрито касаційне провадження. Ухвалою Верховного суду від 18 жовтня 2021 року справу було призначено до судового розгляду. (а.с. 31-34, 35-36) Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 212/3475/19, копія якої була долучена відповідачем до матеріалів справи, було відкрито касаційне провадження на підставі касаційної скарги [PERSON] , подану його представником - [PERSON] , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року. (а.с. 74-76) Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. При цьому, суд з урахуванням положення вказаної статті, з`ясовує питання щодо правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений\~статтею 16 ЦК України, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Право визначення способу захисту покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем способу захисту порушеного права. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 203 ЦК України\~визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину становлять права та обов`язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. За змістом ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] було придбано у відповідача [PERSON] трикімнатну квартиру загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м., що розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2018 року, вартість якої становить 167400,00 грн. (а.с. 5-6) На підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі № 212/3475/19 рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.01.2020 року було скасовано та ухвалено нове про визнання недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 20.03.2014 року між продавцями [PERSON] , [PERSON] , що діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] , та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінцем С.М. за реєстровим номером № 230, в частині продажу 1/2 частини квартири за вказаною адресою, що належала на праві спільної часткової власності [PERSON] . Було витребувано від [PERSON] та передано [PERSON] 1/2 частину квартири. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири. (а.с . 7-11) Вказане підтверджується належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, та не спростовується сторонами, третьою особою. Враховуючи, що договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 20.03.2014 року, на підставі якого у відповідача виникло право власності на вищезазначену квартиру, був визнаний Дніпровським апеляційним судом від 27.05.2020 року недійсним, тому фактично у відповідача [PERSON] були відсутні правові та законні підстави для відчуження 1/2 частини квартири на користь позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О. Отже, з урахуванням вищезазначеного суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту\~порушених або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичної\~особи,\~приходить до\~висновку,\~що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Т.О., є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, укладеного між позивачем та відповідачем 19.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., в частині продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] , а також стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 83 700,00 грн. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, ч.3 п.1 ст. 133 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат\~покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так,\~між позивачем\~та адвокатом\~Шемет І.О.\~укладений договір\~про надання\~правової допомоги\~від 16.04.2022\~року.\~Відповідно до\~актів приймання-передачі\~робіт від\~(послуг)\~від 21.02.2023\~року та\~детального опису\~робіт (послуг)\~виконаних адвокатом\~ від\~21.02.2023\~року,\~вартість правничої\~допомоги за\~вказаним договором\~склала 10500,00\~гривень,\~яка сплачена\~позивачем [PERSON] . Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1984,80 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного та

Outcome: approved