Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

10 листопада 2022 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 110, 112-113 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 06 січня 2021 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 01. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 06 січня 2021 року між позивачем відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 01. За час спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що з січня 2022 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Позивач та відповідач живуть самостійним життям, а тому шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. На час подання позову спірні питання про поділ майна відсутні. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом із позивачем. Ухвалою судді від 21 листопада 2022 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 13 грудня 2022 року. 01 грудня 2022 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що повністю заперечує зазначені позивачем підстави для розлучення та категорично не погоджується на розірвання шлюбу. Відзив мотивований тим, що відповідач з позивачем стали підтримувати фактичні шлюбні стосунки та проживати разом однією сім`єю з 2013 року. У сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . 06 січня 2021 року між ними було зареєстровано шлюб, виходячи з того, що позивач та відповідач за роки спільного проживання знайшли повне взаєморозуміння у їхніх стосунках. І саме такі стосунки залишались у них до останнього часу, навіть незважаючи на те, що [PERSON] стала виїжджати на заробітки за межі України, а дочка залишалася на цей період часу повністю на вихованні та утриманні відповідача. В листопаді 2021 року [PERSON] в черговий раз виїхала на заробітки до Чехії. До моменту її виїзду між сторонами не було ніяких сварок та конфліктів, і відповідно не було ніяких підстав для розірвання шлюбу, а дочка на цей час залишилася проживати разом з ним. Після того, як 24 лютого 2022 року в Україні розпочалася війна внаслідок збройної агресії Російської Федерації, то з метою безпеки та захисту інтересів спільної дитини [PERSON] відповідач надав згоду на її виїзд за кордон до Республіки Польща разом із сестрою позивача [PERSON] .. За домовленістю з [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд дитині разом з нею до Польщі він надавав на півтора-два місяці, після чого вони повинні були повернутися назад до міста Славутича. В подальшому без будь якого погодження з ним позивач забрала дитину до Чехії, а з червня 2022 року повністю обмежила спілкування відповідача з дитиною. На даний час за сприяння представників Служби у справах дітей та сім`ї йому не вдалося поновити спілкування з дружиною та дочкою. З метою збереження сім`ї відповідач просив у відзиві надати строк для примирення на шість місяців. Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року було задоволено частково клопотання відповідача та подружжю надано строк для примирення\~три місяці і зупинено провадження у справі до 13 березня 2023 року. Ухвалою суду від 13 березня 2023 року поновлено провадження у справі та продовжено судовий розгляд. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до канцелярії суду надіслала заяву, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також зазначила, що примирення між нею та відповідачем не можливе. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06 січня 2021 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 06 січня 2021 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 06 січня 2021 року складено відповідний актовий запис № 01. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] народилася [INFO] , про що 26 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис № 209, батьком якої є відповідач, мати позивач. Відповідно до\~положень\~статті\~51\~Конституції\~України,\~частини\~1\~статті\~24\~Сімейного\~кодексу \~ України\~шлюб\~ґрунтується\~на вільній\~згоді\~жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з вимогами, передбаченими у статті 111 Сімейного кодексу України, судом вживалися заходи щодо примирення подружжя. Так,\~ухвалою суду\~від 13\~грудня 2022\~року суд\~ за клопотанням відповідача надав сторонам строк для примирення три місяці та зупинив провадження у справі до 13 березня 2023 року. Проте, станом на 13 березня 2023 року строк для примирення сторін закінчився і провадження у справі було поновлено. Заяв від сторін про примирення не надійшло, натомість від позивача 13.03.2023 до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що примирення між нею та відповідачем не можливе, а тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте, завдання\~ Сімейного кодексу України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, ніхто із подружжя не може бути примушений до збереження шлюбних відносин. Як вбачається із змісту позовної заяви, підставою для розірвання шлюбу позивач вказала те, що з січня 2022 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Позивач та відповідач живуть самостійним життям, а тому шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив зазначені підстави для розірвання шлюбу, проте підтвердив, що дійсно з листопада 2021 року вони з [PERSON] проживають окремо, оскільки вона виїхала на заробітки у Чехію, а в червні 2022 року повністю обмежила спілкування з ним та дитиною. Доказів на спростовування зазначених позивачем підстав для розірвання шлюбу та про можливість збереження сім`ї сторін відповідачем суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалися відносини, які виключають можливість спільного їх проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено, шлюб носить формальний характер, а тому збереження сім`ї неможливе і це буде суперечити інтересам позивача, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. Незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Як зазначила позивач у позовній заяві, дитина сторін дочка [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Спірних питань щодо розподілу майна, набутого під час шлюбу, між сторонами немає. Проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька приймати участь у вихованні та розвитку дитини. Спір щодо визначення участі батька у вихованні дитини є самостійною підставою для звернення з відповідним позовом до суду, \~і дана обставина не може бути перешкодою для розгляду справи про розірвання шлюбу. З урахуванням встановленого та відсутністю обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки це відповідатиме волі позивача, і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя. За таких обставин позов необхідно визнати обґрунтованим та задовольнити. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved