Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з 26.03.2015 року по 21.10.2019 року сторони перебували у шлюбі, під час якого народилося двоє дітей-донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, сторони не проживають разом і не ведуть спільне господарство. Рішенням Виноградівського районного суду від 21.10.2019 року крім вирішення питання про розірвання шлюбу між сторонами, також було вирішено стягувати аліменти на двох старших дітей- доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі по по 1500 грн. на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Після розірвання шлюбу між сторонами, в них народилася третя дитина- син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, а тому вона звернула з вимогою про стягнення аліментів. Позивач зазначає, що відповідач є здоровою працездатною людиною, кошти на утримання дитини не надає. У зв`язку з чим позивач просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 3000 (три тисячі п`ятсот) гривень на дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. У судове засідання позивач не з"явилася, її представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] ,\~ будучи повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади України (судові повістки, направлені за адресою реєстрації місця проживання відповідача, повернуті без вручення без зазначення причин), не з`явився в судове засідання, причини неявки суду невідомі, заяв не надходило. Відзив не подано. У зв`язку з цим, суд, згідно вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти розгляду справи на підставі наявних у справі доказів не заперечила. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши наявні у справ докази, вирішив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, а саме після [INFO] , в них народилася третя дитина- син [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони не проживають разом і не ведуть спільне господарство, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач участі в належному утриманні дитини не приймає. Дані, які б свідчили про офіційне працевлаштування на час вирішення судом спору у справі відсутні. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 02.12.2021 року № 1928 - IX, з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. При вирішення спору суд враховує засади рівності батьків в утриманні своєї дитини, які передбачені Сімейним кодексом України. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в розмірі по 3000 гривень, щомісячно, позивач\~ підтвердила обґрунтованість заявленого розміру аліментів, з урахуванням стану здоров`я дитини, задовільного стану здоров`я відповідача, відсутність інших осіб, які б перебували на його утриманні з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі по 3000 гривень на дитину, щомісячно, що є фактично співмірним з розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2023 рік», оскільки доказів, які б давали підстави стягувати з відповідача аліментів в меншому чи більшому розмірі сторонами не надано та судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Судові витрат від оплати яких [PERSON] звільнена, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved