Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, зупинення стягнення за виконавчим листом та визнання його таким, що не підлягає виконанню. Вказав, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.09.2013 року стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Після винесення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , змінилися обставини, які істотно впливають на його матеріальний стан, а саме у нього на утриманні перебуває мати пенсійного віку та [INFO] у нього народилася ще одна дитина - [PERSON] . У зв`язку з чим прохав суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини його доходів до 1/6 частини його доходів ; зупинити стягнення за виданим виконавчим листом та визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13.12.2022 року відкрито провадження по справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Ясниська О.О. не з`явилися, представник заявника направила на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судові засідання відповідач, будучи повідомленою про день, місце та час слухання справи, не з`явилася, правом на подачу відзиву не скористалася, заяв чи клопотань не надсилала, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України , суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.09.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 10.07.2013 року, до досягнення дитиною повноліття. [INFO] у позивача від іншого шлюбу народилася друга дитина - донька [PERSON] ,що підтверджується копією свідоцтва про народження. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 70 ЗУ « Про виконавче провадження » загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З роз`яснень, викладених у пункті 17 вищевказаної Постанови та частини першої статті 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини першої статті 81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених статтею 192 СК України обставин, що мають істотне значення та є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду. Наявність на утриманні позивача ще однієї неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 761/2235/16-ц, від 03 червня 2020 року по справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 та від 28.05.2021 року по справі № 715/2073/20. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що розмір аліментів, стягнутих рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.09.2013 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального стану, не буде спрямовано на належне забезпечення сина [PERSON] , [INFO] та суперечитиме його інтересам. Проаналізувавши зміст норм права та встановлених судом фактів, враховуючи , що позивач працездатний, даних про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] не надав, розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням від 18.09.2013 року не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позові в цій частині необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позовної вимоги про зменшення розміру стягуваних аліментів судом відмовлено, відповідно не підлягає задоволенню позовна вимога про зупинення стягнення за виданим виконавчим листом та визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: dismissed