Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує наступними обставинами. На підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області Опришко С.І., позивач [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . У даному домоволодінні також зареєстрований родич колишнього власника вказаного господарства [PERSON] , тобто відповідач. Враховуючи вищевказані обставини,позивач просить постановити рішення,яким усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] такими, що втратив право користування зазначеним будинком. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачем матеріалів та розглянути її без фіксації судового процесу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області Опришко С.І., позивач [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Водночас, 26 жовтня 2020 року, позивач [PERSON] зареєстрував право власності на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за реєстраційним №38844222, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У даному домоволодінні також зареєстрований родич колишнього власника вказаного господарства [PERSON] , тобто відповідач. Втім, за даними виконавчого комітету Хряцьківського старостинського округу № 3 Герцаївської міської ради Чернівецького району № 553 від 05.08.2022, вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , втім останній не проживає у вказаному господарстві протягом багатьох років. Окрім цього, факт реєстрації відповідача у вказаному господарстві також підтверджується і копією погосподаської книги щодо спірного домоволодіння. Факт реєстрації відповідача у спірному житловому будинку порушує абсолютне право позивача, як власника, вільного володіти і користування житлом. Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає виселитися із спірного домоволодіння, то з метою захисту свого порушеного права, позивач змушений у судовому порядку усунути перешкоди у користуванні його власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1 ст.41 Конституції України та ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у цієї особи; із припиненням права власності особи втрачається й право його користування цим жилим приміщенням. Відповідачі не є членами сім`ї позивача як нового власника будинку, між сторонами відсутня будь-яка угода щодо користування вказаним житлом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. За ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки житлові права членів сім`ї власника житлового будинку є похідними від прав власника цього будинку, то припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 роз`яснив, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч. 1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. З наведених вище підстав суд дійшов висновку,що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved