Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник - [PERSON] , через свою представницю - адвоката Кушнір Анну Семенівну, звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (у подальшому уточнений в редакції від 28.11.2022) до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. Позивачка вказує, що як спадкоємець першої черги, вона звернулась до Другої черкаської державної нотаріальної контори, де було встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зазначений арешт на квартиру [ADDRESS] . Підставою обтяження є: -постанова про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження 40525777 від 29.03.2014, видана Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, номер запису про обтяження 5359968; -постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 49911275 від 15.04.2016, видана Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, номер запису про обтяження 14203489; -постанова про арешт майна боржника 32617870 від 23.03.2018, видана Придніпровським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області, номер запису про обтяження 25410273; -постанова про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та оголошення заборони на її відчуження 40525777 від 29.03.2014, видана Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, номер запису про обтяження 5359968. В зв`язку з неможливістю вчиняти нотаріальні дії, їй видано постанову про відмову вчинення нотаріальних дій від 03.11.2022 №1992/02-31. Як зазначено, при зверненні до Придніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо зняття арешту, отримано відповідь, що відповідно до даних АСВП на виконанні у Придніпровському відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебували виконавчі провадженні відносно [PERSON] № 17318014, № 21166447, № 27218257, № 34222542, № 42755455, №42755573, № 43736091, № 46477991, № 46478721, № 47431832, №49911275, № 49911827, № 40525777, № 57445076, № 59818638, № 53497731, № 64152633, №64500723, №6413614, №66157017, №32617870, №64589912, №64150985. Усі виконавчі провадження завершені, проте арешти з майна не зняті і наразі зняття арешту можливо виключно за рішенням суду. Звертає увагу на те, що в зв`язку з наявним арештом, вона, як спадкоємиця після смерті батька, не може отримати свідоцтво про право на спадщину, що порушує її право на спадкування, право володіння, користування та розпорядження належним майном, а тому, вважає, що на даний час відсутні правові підстави для існування арешту на підставі постанов про арешт майна Придніпровського відділу ДВС і вказаний арешт перешкоджає їй у повному обсязі реалізувати свої права щодо оформлення спадщини, користування та розпорядження належним майном. Таким чином, позивачка просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , і який накладений: -постановою про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження № 40525777 від 29.03.2014, виданої Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, номер запису про обтяження - 5359968; -постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49911275 від 15.04.2016, виданої Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, номер запису про обтяження - 14203489; -постановою про арешт майна боржника № 32617870 від 23.03.2018, виданої Придніпровським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області, номер запису про обтяження - 25410273; -постановою про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та оголошення заборони на її відчуження № 40525777 від 29.03.2014, виданої Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, номер запису про обтяження - 5359968. Ухвалою суду від 21.12.2022, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по справі. 26.12.2022 представницею відповідача, КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради, за довіреністю - Давиденко А.І., подано письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що арешт на вказане у позові нерухоме майно накладався у ході примусового виконання виконавчих проваджень №№ 21166447, 43736091, 47431832, 40525777, в інтересах стягувача - КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради. Разом з тим, підприємство повідомляє, що за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] , який станом на 26.12.2022, закріплений за абонентом [PERSON] ) відсутня заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Судові рішення про стягнення боргу за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною вище адресою, відносно [PERSON] , виконані у повному обсязі, заборгованість погашена. Станом на 26.12.2022, у підприємства відсутні претензії до [PERSON] , а тому, при вирішенні цієї справи, КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради покладається на розсуд суду. Ухвалою суду від 13.01.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка, [PERSON] , та її законний представник - [PERSON] , не з`явилися, хоча повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Разом з тим, 21.02.2023, представницею позивачки - адвокатом Кушнір А.С., подано до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без участі сторони позивача. Уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначила, що судові витрати позивачка залишає за собою. Також, просила долучити до матеріалів справи квитанцію про проведення оплати боргу на користь держави (судовий збір у розмірі 51 грн. 00 коп.), на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у виконавчому провадженні № 49911275. У судове засідання представник відповідача КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. 21.02.2023 представницею відповідача за довіреністю - Давиденко А.І. подано заяву від 21.02.2023 про розгляд справи без участі представника підприємства. При вирішенні справи покладалася на розсуд суду. У судове засідання представник відповідача, Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзив на позов не подано. Враховуючи думку учасників справи та їхніх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивачка, [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.01.2008. Слід зазначити, що законним представником [PERSON] є її мати [PERSON] , що підтверджується даними вказаного свідоцтва про народження та даними свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , яке видане 26.07.2022р. (актовий запис №1612). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.04.2022, [PERSON] помер [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 1364. Таким чином, позивачка [PERSON] є спадкоємицею 1-ї черги, після смерті свого батька - [PERSON] . Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому на праві приватної власності (свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 29.04.1998) нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, звернувшись до Другої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , їй, постановою нотаріуса від 03.11.2022, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, значиться арешт на квартиру [ADDRESS] , а саме, накладений: -постановою про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження 40525777 від 29.03.2014, виданою Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, номер запису про обтяження 5359968; -постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 49911275 від 15.04.2016, виданою Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, номер запису про обтяження 14203489; -постановою про арешт майна боржника 32617870 від 23.03.2018, виданою Придніпровським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області, номер запису про обтяження 25410273; -постановою про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , та оголошення заборони на її відчуження 40525777 від 29.03.2014, виданою Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, номер запису про обтяження 5359968. Крім того, за результатами розгляду заяви [PERSON] (законним представник позивачки), листом Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 03.06.2022 № 17052 відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна гр. [PERSON] , оскільки, виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні у Відділ, на даний час знищені, у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Відповідно, як зазначено, у органів ДВС відсутні підстави для зняття арешту з майна гр. [PERSON] і рекомендовано заявнику звернутися до суду. Під час розгляду справи судом також встановлено, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відносно гр. [PERSON] , перебували ряд виконавчих проваджень, зокрема, у ході виконання яких, накладено арешт на належне боржнику майно: -№ 40525777 з примусового виконання судового наказу № 2н-2529/11, виданого 17.11.2011 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради боргу у сумі 790 грн. 50 коп., яке завершене 24.04.2014, згідно з п. 9 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо стягнення на майно); -№ 49911275 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4093/2010, виданого 30.11.2010 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь держави державного мита у розмірі 51 грн., яке завершене 18.04.2016, згідно з п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»; -№ 32617870 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2314/1351, виданого 17.05.2012 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, яке закінчено 11.05.2022, відповідно до п. 3 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». У ході судового розгляду встановлено, що судові рішення про стягнення з [PERSON] на користь КП «Черкасиводоканал Черкаської міської ради» боргу за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, виконані у повному обсязі, заборгованість погашена. Станом на 26.12.2022, у підприємства відсутні претензії до [PERSON] . Також, саме на утримання позивачки з [PERSON] стягувалися аліменти за судовим рішенням, яке перебувало в органах державної виконавчої служби на примусовому виконанні; стягувачкою [PERSON] претензій щодо невиконання виконавчого документу не заявлено. До того ж, 21.02.2023, представницею позивачки - адвокатом Кушнір А.С., подано до суду квитанцію про проведення оплати боргу на користь держави (судовий збір у розмірі 51 грн. 00 коп.), на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у виконавчому провадженні № 49911275, яка прийнята судом. Крім того, встановлено, що на час розгляду справи відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] немає. На сьогоднішній день арешти на майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , не скасовані, враховуючи що вказані виконавчі провадження органами ДВС знищені. За таких обставин, на думку суду, наявність арештів на майно [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , накладених на підставі вказаних вище постанов, перешкоджають позивачці, як спадкоємиці померлого [PERSON] оформити свої спадкові права. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинним до 05.01.2017, зокрема, станом на час винесення постанов про закінчення ВП) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до положень частини першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення . Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно. Як зазначено у статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій. Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька - [PERSON] , щодо його майна, яке бажає оформити як спадкове. Слід зазначити, що стягувачами за виконавчими листами, КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради, державою та [PERSON] , претензій щодо невиконання виконавчих документів не було заявлено, зокрема на час вирішення спору судом (не було пред`явлено і вимоги кредитора до нотаріальної контори), а тому позивачка, як майбутня власниця (спадкоємиця) належного [PERSON] майна, має право на пред`явлення такого позову у обраний нею спосіб захисту. Таким чином, права та майнові інтереси будь-яких інших осіб не є порушеними. Як на думку суду, на даний час державний виконавець та начальник відділу державної виконавчої служби, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», не можуть прийняти рішення у межах виконавчого провадження про скасування відповідних постанов, а тому суд вважає, що позовні вимоги про зняття арешту з майна підлягають до задоволення, оскільки іншим шляхом поновити порушене право позивачки неможливо. Наявність протягом тривалого часу нескасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувачів, - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Крім того, при прийнятті вказаного судового рішення судом враховуються висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 01.11.2021 у справі № 21/170-08, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц, від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11. До того ж, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України, № 2 від 12.06.2009 « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначено, що у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача. Після залучення співвідповідача, за результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Разом з тим, пунктом першим постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у частині, що не суперечить нормам діючого законодавства, визначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), що передбачено п. 2 згаданої постанови. Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (Закон України «Про виконавче провадження»). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Враховуючи наведені вище обставини, позивачкою не доведено, що Придніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) будь-яким чином порушені, не визнані або оспорюються її права, свободи чи інтереси, а тому у частині позовних вимог до відповідача - Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), слід відмовити. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторона позивача та сторона відповідача, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Судові витрати слід залишити за позивачкою, враховуючи її заяву, викладену під час розгляду справи її представницею, а тому відсутні підстави для стягнення їх з відповідача. На підставі викладеного та,

Outcome: partial