Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

13 вересня 2022 року [PERSON] звернулася до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов мотивує тим, що з 2018 року проживала з відповідачем. [INFO] у них народилась дочка - [PERSON] . Уже тривалий час вони з [PERSON] проживають окремо. З моменту фактичного припинення відносин з відповідачем, дочка проживає тільки з нею. Вона, як мама, присвячує дитині весь свій вільний час та відповідальна за її розвиток. Вважає, що дочка повинна проживати із нею, оскільки потребує материнського догляду та опіки, а розрив із матір`ю завдасть маральної шкоди та негативно може відобразитися на дитячій психіці. Просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] - разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] та стягнути судові витрати. 27 жовтня 2022 року, на підставі ухвали судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 вересня 2022 року, цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Локачинського районного суду Волинської області. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 січня 2023 року залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Володимирської міської ради та зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, 06 березня 2023 року від представника позивача надійшла заява у якій просить розгляд позовної заяви проводити без її участі та позовні вимоги задовольнити (а.с. 69). Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за його зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 67). 14 лютого 2023 року від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю, не заперечує щодо його задоволення (а.с. 65). Представник третьої особи Виконавчого комітету Володимирської міської ради у судове засідання не з`явився, 06 березня 2023 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі за наявними документами у матеріалах справи (а.с. 68). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Варшава, Польща, її батьком є [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повною копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданою управлінням реєстрації актів цивільного стану в м. Варшава, Мазовецьке воєводство, Республіка Польща (а.с. 10-13). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2525 від 12.09.2022 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із відповіді на запит суду Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області №794/01-15 від 10 листопада 2022 року (а.с 26). 14 лютого 2023 року, на виконання ухвали суду, від представника служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області, надійшла заява № 28/2-23 від 13.02.2023 року, у якій зазначає, що в зазначений строк не може надати висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини, оскільки [PERSON] та [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилися. Однак, попередньо з`ясовано, що матір [PERSON] і малолітня дитина [PERSON] тривалий час проживають у Польщі. 06 березня 2023 року, на виконання ухвали суду, від третьої особи повторно надійшла заява № 50/2-23 від 06.03.2023 року, у якій повідомляє, що не може надати висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини, оскільки не вдалося з`ясувати чи проживають на території Володимирської МТГ матір з дитиною. Із усних повідомлень одного з сусідів від початку війни [PERSON] з дочкою у м. Володимир Волинської області не проживають (а.с. 54, 68). Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено копію судового наказу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 жовтня 2022 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] та письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , у яких зазначають наступне: сторони проживали без реєстрації шлюбу, відповідач залишив [PERSON] до народження дочки, не забирав позивача з пологового будинку, не був присутній на днях народженнях дитини, не надавав матеріальну допомогу, не цікавився та не цікавиться життям [PERSON] . Дочка проживає із матір`ю, у них тісний зв`язок, багато подорожують за кордоном, усі витрати на утримання дитини позивач несе самостійно (а.с. 43-44, 56, 58). 14 лютого 2023 року від відповідача надійшла письмова заява, згідно якої позовні вимоги визнає повністю (а.с. 65). Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які визнаються відповідачем, або добровільності їх визнання, а також те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи і не позбавляє батька дитини права на спілкування та участь у її вихованні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити у підготовчому судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved