Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Заявниця [PERSON] \~1\~березня 2023\~року звернулась\~до суду\~з заявою,\~в якій\~зазначила,\~що вона\~має доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] . Вона з донькою та онуком, [PERSON] , проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Власниками квартири є вона та [PERSON] . Під час спільного проживання з [PERSON] остання постійно її принижує ображає, обзиває нецензурними словами, виганяє її з квартири, заважає користуватися майном, спричиняє їй тілесні ушкодження, провокує постійно конфлікти. При цьому [PERSON] не сплачує за користування комунальними послугами і за квартиру. У результаті нанесення заявниці донькою тілесних ушкоджень вона неодноразово зверталася за наданням їй медичної допомоги. Доньку [PERSON] притягали до адміністративної відповідальності. З приводу неправомірних дій з боку [PERSON] вона неодноразово зверталася до поліції. Тому вона вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав відносно [PERSON] , а саме: заборонити перебувати [PERSON] в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближення на 200 метрів [PERSON] до місця проживання [PERSON] у [ADDRESS] ; заборонити наближення на 5 метрів [PERSON] до місця перебування [PERSON] у громадських місцях. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, додала, що вона та донька [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Квартира складається з двох кімнат. Донька не має іншого житла, разом з ними також проживає 7-річний онук, син дочки. Вона хотіла б, щоб дочка з сином не проживали разом з нею, а проживали будь-де, аби не разом з нею. Донька вдома не готує, не прибирає. Також вона не сплачує комунальні послуги. По суботам до доньки приїжджає з села [PERSON] , якого її донька [PERSON] вважає батьком свого сина. [PERSON] привозить їм з села тільки картоплю та яблука і більш ніякі продукти. Раніш він також проживав у квартирі, вживав спиртні напої. У неї були з ним скандали і після цього він став проживати окремо від доньки в селі. [PERSON] притягали до адміністративної відповідальності за її заявою останній раз у липні 2022 року, однак вона тоді не зверталась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки хворіла. Просила суд задовольнити вимоги. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити заявлені вимоги. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Суд, вислухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності за №22194-1 від 19.03.2007 року. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 6 липня 2022 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме за те, що 23.11.2021 року о 19.00 вчинила домашнє насильство відносно своєї матері матері [PERSON] , звільнена від відповідальності у зв`язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням. Постановою судді Залізничного районного суду м.Львова від 18 липня 2022 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях, що мали місце 4.06.2022 року о 20.00 год. у [ADDRESS] , складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п.п. 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Положеннями ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Суд вважає важливими обставини, викладені у заяві, разом з тим вони не можуть слугувати підставою для застосування обмежувального припису виходячи з наступного. За змістом поданої заяви заявниця посилається на те, що її донька є кривдником та постійно застосовує фізичне, психологічне насильство над нею. Разом з тим, належних та обґрунтованих доказів таким твердженням не надала. Сам факт звернення до поліції не може свідчити про вчинення стосовно заявниці насильства. Суду не надано доказів спричинення та наявності тілесних ушкоджень від дій [PERSON] . Фактів спричинення їй тілесних ушкоджень саме від дій [PERSON] суду не надано. Надані медичні довідки за 2021 рік (31.03.2021р., 16.08. 2021р., 16.10.2021р) та 2.01.2023р. про звернення її у медичні установи у зв`язку наявністю в неї саден, гематоми не знаходяться у причинно- наслідковому зв`язку з діями [PERSON] , тобто відсутні докази , що такі забої та садна утворились від дій саме [PERSON] . Суд також враховує, що заявниця була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, що підтверджується відповіддю ГУНП у Львівській області від 29.07.2022р. Крім того, суд при розгляді заявлених вимог також враховує, що [PERSON] є співвласницею житла та проживає в квартирі, стосовно якої заявниця, просить видати обмежувальний припис шляхом заборони перебувати 6 місяців в цій квартирі та разом з нею також проживає малолітня дитина, та відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем її проживання є місце проживання її матері. Натомість заявниця бажає позбавити прав [PERSON] та її малолітнього сина, що є неприпустимим. Суд не вбачає підстав для позбавлення власника права на володіння та користування своєю власністю. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20), від 10 лютого 2021 року у справі №761/49109/19 (провадження № 61-9144св20). Беручи до уваги наведені обставини, на які посилається учасник справи, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed