Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивачка 09.07.2021 року звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що [INFO] у неї народився син - [PERSON] ( свідоцтво про народження [NUMBER] ). Відомості про батька дитини в свідоцтві про народження вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Біологічним батьком її сина є відповідач по справі - [PERSON] , але він не тільки біологічний батько, оскільки до 2020 року підтримував стосунки із сином як рідний батько. Вона познайомилась із відповідачем в 2008 році в компанії спільних знайомих, вони спілкувались на свята в цій компанії два роки, а потім їх стосунки із дружніх стали близькими. Відповідач повністю займався утриманням їх родини як чоловік, вона завагітніла, організацією пологів займався відповідач, після народження сина сам відповідач визначав ім.»я їх сина. Питання чи буде її син носити прізвище відповідача вони з`ясовували і відповідач казав, що він офіційно визнає сина, але треба трохи почекати. Вона вже 9 років чекає, що відповідач визнає сина, він постійно спілкувався із дитиною, навіть вибрав школу для сина в с. Терешки і весь перший клас возив щодня сина до школи і забирав ввечері від її батьків. Поки син був маленьким, її тітка - [PERSON] доглядала його в ті періоди, коли вони через хвороби не могли відвідувати садочок. Відповідач сам привозив до тітки сина [PERSON] і забирав в неї сина потім привозив додому. Тобто всі її родичі, знали хто батько її сина і про це також знав і син, бо спілкувався із батьком, їздили разом на море, виїжджали до лісу, батько возив [PERSON] до гуртка « [PERSON] ». В консультативному висновку психолога, також має підтвердження, що дитина весь цей час зростала знаючи хто його батько. Після того як вона нагадала відповідачу про його обіцянку юридично визнати сина, він перестав із ними спілкуватись і допомагати фінансово, як він це робив раніше. Вважає, що дитина має право на юридичне визнання батьківства, він повинен носити прізвище свого батька, а не своєї матері. Це не суб`єктивне право, а охоронюваний законом інтерес дитини. Цей інтерес полягає в тому, щоб знати свого батька і перебувати у правовому зв`язку з ним. Як зазначено в «Декларації ООН прав дитини» ( 1959р. ), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 128 СК України, визнання батьківства відбувається за рішенням суду підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків що до вихованки та розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положення ч. 1 ст. 3 «Конвенції про права дитини» та приписи ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь- яких питань щодо дітей виходити із як найкращого забезпечення їх інтересів. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дитина. Відповідач на утримання сина не надає передбаченого мінімального розміру аліментів, що й зумовило необхідність звернення до суду. Судові витрати складають 908 грн. зі сплати судового збору, інші витрати їй зараз не відомі, і будуть понесені в разі проведення експертизи. Прохала : Постановити рішення суду, яким визнати батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] . Внести зміни до актового запису № 12, про народження дитини, зробленого у виконавчому комітеті Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, змінивши прізвище дитини з : « [PERSON] » на : « [PERSON] » і змінити відомості про батька дитини вказавши прізвище ім`я по батькові відповідача - [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу ), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Призначити по справі генетичну дактилоскопію, для визначення походження дитини, проведення якої доучити Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України ( м. Київ, вул. Володимирська, 15, 02000 ). Стягнути із відповідача всі понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~08.11.2021 року представник відповідача адвокат Здебська О.П. ( а. с. 55 - 56 ) надала до суду відзив на позов, де зазначила, що [PERSON] у повному обсязі не визнає заявлені до нього позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними та необгрунтованими. Також відповідач вважає, що на підтвердження обставин, заявлених в позові не подано належним, допустимих та достовірних доказів, взагалі, обставини, викладені у позові не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. Так, дійсно, відповідач не заперечує факту існування певних близьких відносин між ним та позивачем, проте не впевнений на сто відсотків у його батьківстві щодо народженого [INFO] - [PERSON] . Його зустрічі з [PERSON] були нечастими, багато інших чоловіків їй також приділяли увагу, а скромністю і порядністю позивачка ніколи не вирізнялася. Коли позивачка повідомила про вагітність, він був проти визнання його причетності до батьківства і ніколи не визнавав його. Доводи позивачки в тій частині, що він особисто займався організацією пологів, є надуманими та, як наслідок, спрямовані на введення суду в оману. Так само, він не брав участі і у прийнятті рішення щодо імені народженої позивачкою дитини. Увесь час після народження дитини позивачка шантажувала його цим фактом та можливим розголошенням тієї інформації, що він є батьком. Не бажаючи такого розголосу, він намагався певним чином задовольняти вимоги позивачки у матеріальному забезпеченні, у зв`язку з чим періодично давав гроші. З приводу тверджень позивачки в тій частині, що він системно брав участь у житті дитини, піклувався про хлопчика, також не відповідають дійсності та не підтвердженні жодними доказами. В дійсності, маючи близькі стосунки з позивачкою, він вказує на те, що він декілька разів возив на машині [PERSON] , як сина позивачки, по потребам. З цих же підстав, бажаючи спілкування з позивачкою, як з жінкою, і ніяк не з підстав спілкування з хлопчиком, брав участь у спільному відпочинку на морі та лісі. При цьому, жодних батьківських почуттів по відношенню до хлопця він не відчував та не проявляв. За період свого спілкування з позивачкою та її сином він намагався зберігати дистанцію і чітко окреслював рамки спілкування, зокрема з позивачкою, вказуючи на відсутність будь-яких серйозних намірів з його боку чи можливості створення сім`ї і спільного майбутнього з позивачкою. Як чоловік, усвідомлюючи відповідальність за свою поведінку, зважаючи і на те, що позивач постійно натякала, на необхідність матеріальної допомоги, а іноді вимагала її, відповідач надавав їй кошти. Куди йдуть ці витрати він не контролював, і не давав їх цілеспрямовано на потреби дитини, тому твердження позивача про систематичне опікування хлопчиком з його боку, є також безпідставними. Окрім цього, він звертає увагу суду на те, що не зважаючи на матеріальну підтримку ним, неодноразово після зустрічей з позивачкою наодинці, він помічав, що у нього зникали гроші з гаманця, що явно свідчить про непорядність позивачки. Також, акцентує, що у позивачки якимось чином виявилися його особисті документи, зокрема копія паспорту, долученого до матеріалів позову, який він їй ніколи не надавав. Обставини заволодіння копіями його документів взагалі викликають сумніви щодо законності методів позивачки у досягненні своєї мети. У подальшому, їх стосунки зійшли нанівець, і ґрунтувалися лише на її погрозах про розголошення інформації щодо батьківства та її вимогах про утримання фінансово. Не бажаючи мати особистий контакт з позивачкою, але усвідомлюючи ймовірну можливість свого батьківства і певну відповідальність у зв`язку з цим, відповідач пропонував налагодити передачу коштів на банківську карту чи грошовими переказами. Позивачка обурювалася та заперечувала проти цього. Аналізуючи зміст стосунків, що склалися між сторонами, він вважає, що єдиним бажанням позивачки був намір розлучити його з дружиною, нав`язати батьківство відносно її дитини. Після погіршення стосунків та усвідомлення ним неправильності своєї поведінки по відношенню до офіційної дружини та своєї сім`ї, позивачка почала наполягати на тому, що її дитина має носити його прізвище. Це стало нав`язливою ідеєю. Без погодження на такі її умови вона взагалі не бажала спілкуватися та якимось чином виходити на діалог з відповідачем, не зважала на його пропозиції, його сім`ю, хоча він не заперечував в розумних розмірах надавати їй матеріальну допомогу і мирним шляхом намагався вирішити це. Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Тлумачення норм ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України ( ст. 128 СК України ). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пленум ВСУ в Постанові № 3 від 15.05.2006 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У своєму позові позивачка не надає жодних переконливих доказів, які б вказували на піклування ним хлопчиком, прояв щодо нього батьківської турботи, ведення спільного господарства, а отже і на беззаперечний факт батьківства відповідача щодо її сина. Посилання на консультативний висновок психолога, у якому вказано на те, що дитина весь час зростала, знаючи хто його батько, не доводить того факту, що саме він ним являється. Окрім цього, інформація щодо батька могла бути навіяна самою позивачкою своїй дитині, і ніяк не пов`язана з вчинками та поведінкою відповідача по відношенню до самого хлопчика. З цих підстав він вважає доводи позивачки надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. За змістом норм СК України обов`язок утримання виникає у особи відносно її дитини. Тобто зобов`язання сплати аліментів на користь позивачки з відповідача може бути покладено виключно у разі доведеності факту його батьківства щодо неповнолітнього [PERSON] . Допускаючи ймовірність задоволення позовних вимог в частині батьківства, він вважає вимоги про стягнення аліментів передчасними, а також необгрунтованими, з наступних підстав. Стягнення аліментів згідно СК України у примусовому порядку може бути виключно у тому разі, коли один із батьків, з яким не проживає дитина, ухиляється від утримання та надання матеріальної допомоги. До моменту встановлення факту батьківства у відповідача відсутній такий обов`язок. При цьому, у разі доведення батьківства він не заперечує у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Тобто, спір між сторонами на даний час ще не виник, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є передчасними. Окрім цього, згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, при призначенні аліментів, суд має враховувати матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків тощо. Матеріальне становище особи має включати як доходи, так і витрати, зумовлені життєвими обставинами, необхідністю забезпечення відповідного рівня життя, утримання майна, виплату кредитних зобов`язань тощо. З огляду на це, він вважає за необхідне звернути увагу на відсутність у нього реальної можливості надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частини від доходу, оскільки на його утриманні до цього часу перебуває дочка, яка навчається за кордоном та потребує оплати навчання у значному розмірі, витрат на проїзд та проживання в Німеччині, харчування та інше. Забезпечення її навчального процесу призводить до необхідності здійснення його сім`єю короткотривалих, але щомісячних позик у знайомих та друзів ( докази та розрахунки будуть надані суду у підготовчому судовому засіданні ). Окрім цього, на утриманні його сім`ї знаходиться мати його дружини, яка має діагноз онкологію і постійно, щомісячно потребує значного обсягу ліків ( відповідні докази на підтвердження даного факту будуть надані суду у підготовчому судовому засіданні ). Серед щомісячних витрат відповідача також наявними є зобов`язання за кредитним договором, оплата комунальних послуг, придбання продуктів харчування. Довідки про доходи, докази всіх витрат відповідача будуть надані суду до початку судового розгляду. Положеннями ч. 1 ст. 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і ( або ) натуральній формі. З урахуванням\~викладеного,\~за результатами\~аналізу матеріального\~становища відповідача,\~доходу та\~витрат його\~та його\~сім`ї,\~вважає,\~що достатнім\~розміром аліментів,\~який відповідатиме\~забезпеченню інтересів\~дитини і\~не поставить\~сім`ю відповідача\~у скрутне\~становища,\~є 3\~000\~грн.,\~або 1/8\~частину від\~всіх видів\~доходів [PERSON] . Вказана сума відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, який визначений ЗУ «Про державний бюджет на 20-21», навіть перевищує його. Щодо строку подання відзиву на позовну заяву. 30.09.2021 [PERSON] для захисту та представництва своїх інтересів у даній справі уклав договір з фахівцем у галузі права - Адвокатським бюро «Здебська Де-юре» та її уповноваженим представником у даній справі є адвокат - Здебська Ольга Павлівна. 18.10.2021 представник відповідача ознайомилася з матеріалами справи. Відповідно до ст. 162 ЦПК України відповідач має право на надання відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 5 ст. 162 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі. Тому, ним не пропущено строк для подання відзиву на позовну заяву, однак для уникнення будь-яких розбіжностей з даного приводу, прохає його поновити. \~ \~ \~ \~Прохав : 1. \~ \~ \~ \~Поновити йому - [PERSON] строк для подання відзиву на позовну заяву [PERSON] у справі № 545/2192/21. 2. \~ \~ \~ \~Взяти до уваги викладені заперечення та ухвалити рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту батьківства і стягнення аліментів. 3. \~ \~ \~ \~У разі ухвалення рішення про визнання батьківства, відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів, з тих підстав, що вони є передчасними. Представник третьої особи Полтавського відділу ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області неодноразово надавав заяви про розгляд справи без участі представника відділу, покладаючись на розсуд суду. В судове засідання сторони у справі не з`явилися. Позивачка та її представник адвокат Яресько Н.В., надавши суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, де позов підтримують та не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації про дату, час та місце судового засідання, про що маються докази в матеріалах справи та щодо нього публікувалось оголошення щодо його виклику, про що маються докази в матеріалах справи. Від нього не надійшло станом на 20.02.2023 року заяви про відкладення розгляду справи та позивачка не мала заперечень щодо заочного розгляду справи. Не з`явився жодного разу до експертної установи на підставі ухвали суду від 29.11.2021 про призначення судово-молекулярно-генетичної експертизи, хоча належним чином викликався про день, час, місце її проведення, в т. ч. і через свого представника - адвоката з невідомих суду причин ( а. с. 88 115 ). Тому, суд за згоди позивачки, вважає за можливе розгляд справи по суті по наявним матеріалам справи у відсутності належно повідомлених сторін в заочному порядку згідно ст. 274-279, 280 ЦПК України. Допитані судом свідки гр. : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали суду детальні свідчення на підтвердження обставин зазначених в позові позивачкою. Судом \~встановлено,\~ що сторони \~познайомились у 2008 році в компанії спільних знайомих, спілкувались на свята в цій компанії два роки, а потім стосунки із дружніх стали близькими. \~ \~ \~ \~Позивачка [INFO] народила сина [PERSON] ( свідоцтво про народження [NUMBER] ). Відомості про батька дитини в свідоцтві про народження вчинено відповідно до\~ч. 1 ст. 135\~цього Кодексу. Відповідач дбав про сина [PERSON] , утримував його матеріально, задовольняючи його потреби як батько дитини. Відповідач наразі не достатньо надає добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини. Суд, заслухавши з`явившихся сторін, свідків, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка прохає визнати відповідача [PERSON] батьком дитини, посилаючись на норми ст. 128 СК України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю….. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Підстави для визнання батьківства, передбачені ст. 128 СК України, визнання батьківства відбувається за рішенням суду підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Ця стаття не містить такої підстави встановлення батьківства, яка ґрунтується на проведеній медичній молекулярно-генетичній експертизі. Рішення щодо визнання, встановлення батьківства ( материнства ) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Тобто, при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватися усі докази в сукупності. Враховуючи наведене, правильним та обґрунтованим є висновок про доведення факту батьківства відповідача на підставі показань свідків, фотографій. Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними в Постанові ВСУ КЦС від 28.08.2019 року в справі № 754/3558/16-ц. За таких обставин, з урахуванням поданих позивачкою доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, судом встановлено що позов підлягає задоволенню. Позовні вимоги про внесення змін до актового запису та про стягнення аліментів є похідними, і підлягають задоволенню, у зв`язку з задоволенням позову про визнання батьківства. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 180-182 СК України, оскільки батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, зазначений у позові розмір аліментів відповідає вимогам діючого законодавства. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; \Ч. 1 ст. 182 доповнено п. 3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017; в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018\; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \Ч. 1 ст. 182 доповнено п. 3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\ 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \Абзац 2 ч. 2 ст. 182 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018\ Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку ( доходу ) платника аліментів. \Ч. 2 ст. 182 доповнено абзацом 3 згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018\. \Ч. 2 ст. 182 в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017\. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати : стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 « Конвенції ООН про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що відповідачем у відзиві не зазначено та не надано доказів щодо розміру заробітної плати, тому позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, зазначений у позові розмір аліментів відповідає вимогам діючого законодавства. Судовий збір підлягає стягненню на користь Держави із відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved