Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] вже більше п`яти років тому забрав усі свої речі з вказаного будинку і виїхав у невідомому напрямку. Він зв`язався з поганою компанією, з якою і зник. З того часу відповідач не повертався до його будинку та жодних відносин він з ним не підтримує. Таким чином, відповідач у його будинку зареєстрований, але фактично не проживає більше п`яти років, ніяких речей у будинку не зберігає, за комунальні послуги не сплачує, домогосподарством не займається, будинок не утримує. У добровільному порядку не бажає подати заяву про зняття з реєстраційного обліку. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує його права на оформлення субсидії, а також на вільне користування та розпоряджання майном. Посилаючись на викладене просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Відзив на позов відповідачем не подавався. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав суду заяву у якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомляв, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Також відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на веб-сайті суду. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 315199014 від 15.11.2022 житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Іршавської міської ради №874 від 14.11.2022 відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , дійсно не проживає за даною адресою близько п`яти років, його місцезнаходження невідоме (а.с.8). Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст. ст. 379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному житлі, однак близько п`яти років там не проживає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Іршавської міської ради №874 від 14.11.2022. Відповідач, будучи зареєстрованим у будинку позивача до тепер, порушує його права та законні інтереси, як власника, зокрема, і на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved