Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] ; звільнити від заборгованості по сплаті аліментів починаючи з 01.10.2020 року по день подачі позову; змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Рівненського міського суду, у справі №569/11873/20 на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1200 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного вку, щомісячно на стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1300 грн, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з вересня 2020 року старша донька [PERSON] , [INFO] проживає з ним, менша донька [PERSON] проживає з матір"ю [PERSON] . Він як батько забезпечує різносторонній догляд за дитиною, слідкує за її навчанням, займається її вихованням, дитина відвідує гуртки, навчається у школі. З часу коли старша донька почала проживати з ним, він сплачує аліменти лише на меншу доньку, тому утворилася заборгованість. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 30.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 16.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. 15.07.2022 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у позові. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що позивач [PERSON] систематично протягом 2020-2021 року проживав в одній квартирі з відповідачкою та молодшою донькою, а старшу доньку налаштовував проти матері та залишав ночувати у своїх батьків, які балують дитину. Через неприязні стосунки між нею та позивачем, в звязку з розлученням, батько налаштовував дитину проти матері. Підстав для визначення місця проживання доньки [PERSON] з батьком немає. Проживання дитини з матір"ю відповідає найкращим інтересам дитини. [PERSON] і підстав для зміни місця проживання дитини немає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві. Зазначив, що дитина [PERSON] проживає з позивачем, він займається її вихованням та матеріально утримує, мати [PERSON] не бере участі у вихованні дитини [PERSON] , а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала щодо залишення проживання [PERSON] з батьком, вважає, що дитина має проживати з нею та молодшою сестрою. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, яким визнано за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснила, що після розлучення залишилася проживати з дітьми на [PERSON] , займалася їхнім вихованням. Одного дня позивач приїхав і забрав [PERSON] до своїх батьків, хоча сам проживає та же на [ADDRESS] . Дитина має проживати з батьками, а не з бабусею та дідусем. Вона перестала спілкуватися з сестрою. Батько не займається дитиною, нею займається бабуся. Дитина стала замкнута через проблеми в сім"ї, вона казала її робити уроки, вчитися, а батько її потурав, дарував дорогі подарунки, тому вона стала на сторону батька. До розлучення жили всі разом, після розлучення вона, позивач та менша донька живуть на [PERSON] , а [PERSON] живе у бабусі по вул.Костромській. [PERSON] проживає на [PERSON] , там є його речі, обідає та ночує там. Вона телефонувала до дитини, вони зустрічалися на території двору. Хотіла, щоб дитина проживала з нею, але вона сказала, що їй так комфортно. Дитина замкнулася в собі, мало говорила. З свекрухою та свекром вона не спілкується. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою відповідачки, тіткою [PERSON] . [PERSON] створення цієї сім"ї з самого початку, батько участі в сім"ї не брав, сестра виховувала дітей, доглядала, діти були охайні. Коли пішли у школу, займалася їхнім навчанням, водила на гуртки, батько не займався вихованням дітей. Після розлучення, у [PERSON] був перехідний вік, тато почав керувати на свій лад, тато задарював [PERSON] подарунками. [PERSON] говорила погано про маму, говорила татовими словами. Він забрав її від матері, завіз до бабусі. Коли [PERSON] була сама, вона говорила з мамою по телефону, коли хтось заходив вона кидала трубку. Потім заблокували маминий телефон. Батько створив жахливі умови в квартирі, відключив світло, користувалися лампами. Переконана, що [PERSON] має бути з мамою, а не з бабусею. [PERSON] налаштували проти матері. Коли були на дні народженні [PERSON] , [PERSON] хотіла говорити з [PERSON] , вона відверталася, вона боїться говорити. До [PERSON] вона не дзвонить, не може додзвонитися, де вона живе зараз не знає. [PERSON] уникає зустрічі з мамою. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , думка якої була заслухана в порядку ст.171 Сімейного кодексу України, в судовому засіданні пояснила, що вона живе по [ADDRESS] разом з татом, бабусею та дідусем. Вона ходить до школи та на репетиторство з англійської мови та математики, любить малювати. Тато працює до 6 год на роботі, приїжджає на обід, деколи забирає зі школи, вдома все робить з татом і бабусею, тато її купує все необхідне. В неї є сестричка [PERSON] , яка навчається у 5 класі, навчаються в одній школі, раніше вони зустрічалися в школі, тепер вона вчиться тиждень дистанційно, а тиждень очно, а сестра навпаки, тому в школі не бачаться. З сестрою спілкуються по телефону, знає про її захоплення, коли з сестрою говорять по телефону присутня мама. Інколи вони з татом ночують на квартирі, що знаходиться на [PERSON] , мами з сестрою там немає. Сестра не приїжджає до бабусі, їй не дозволяють. З мамою вона не спілкується, її не приємно. Тато з мамою не спілкуються. Розповіла, що була у сестри на святкуванні Дня народження, сестра замовила подарунок, вони з татом купили, забрали з Нової пошти, тато привіз, привітав [PERSON] і поїхав. Вони були на тарзанці, була ще двоюрідна сестра, [PERSON] і мама. Ще раз вона випадково зустріла [PERSON] на [PERSON] . Пам"ятає про конфліктну ситуацію в сім"ї, коли батьки розлучалися, мама викликала поліцію, вона не хотіла бути там, тоді вона поїхала до бабусі. Вона не хоче, щоб батьки помирилися. Вона бажає проживати з батьком та [PERSON] . Заслухавши вступне слово представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 21.04.2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 06.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Рішенням Рівненського міського суду, у справі №569/11873/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку від 21.07.2022 №08-2924 виконавчого комітету Рівненської міської ради, як орган опіки та піклування, щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Зазначено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання останнього створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Згідно копії наказу ТОВ "Автошкола Сигнал" №6/к/тр від 15.07.2022 [PERSON] працює на посаді інструктора з навчання практичної їзди з 18.07.2022 року. [PERSON] є ученицею Рівненської ЗОШ №11. Мати [PERSON] проживає разом з молодшою донькою [PERSON] , цікавиться навчанням та життям дитини. Неповнолітня [PERSON] виявила бажання проживати з батьком. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Твердження відповідача [PERSON] про те, що оскільки позивач є військовозобов"язаний, позов подано з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не заслуговує на увагу, так як позов подано до суду 17.11.2021 року. Мати [PERSON] в даній справі не заявляла вимог про визначення місця проживання дитини. Відомості про те, що батько чинить перешкоди у спілкуванні дитини з матір"ю матеріали справи не містять. В судовому засіданні не підтверджені доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] не проживає з дитиною [PERSON] . Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] , однак між батьками існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Враховуючи вищевикладене, висновок органу опіки та піклування, враховуючи думку дитини [PERSON] , щодо бажання проживати з батьком, вік дитини, її емоційний та психологічний стан, стан здоров`я, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також те, що дитина має з батьком тісний контакт встановивши, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не буде суперечити її інтересам, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . Зазначене відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її стану здоров`я, не порушуючи нормальних звичних умов для дитини. Кожний з батьків не позбавлений права підіймати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Щодо позовних вимог позивача про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що не спростовано відповідачем у справі, що неповнолітня донька сторін [PERSON] , на момент звернення [PERSON] з цим позовом до суду проживала не з матір`ю, на користь якої рішенням суду від 19.10.2020 були стягнуті аліменти з позивача на утримання дитини. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , які були призначені рішенням Рівненського міського суду у справі №569/11873/20. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 17.11.2021 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю, а [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, зважаючи, що неповнолітня донька перебуває на утриманні батька, то суд приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1300 грн, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині у вказаному судом розмірі. Щодо позовної вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.10.2020 року по день звернення до суду 17.11.2021 року, яка нарахована за виконавчим листом №569/11873/20 від 08.12.2020 року., то суд приходить до наступних висновків. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] за виконавчим листом №569/11873/20 від 08.12.2020 року заборгованість станом на 30.10.2021 року становить 24550,87 грн. Згідно з ч.2 ст. 197 СК Україниза позовом платника податків аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Положеннями частини 2 статті 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати аліментів або заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність передбачених законом обставин. Рішенням Рівненського міського суду від 19.10.2020 року справі №569/11873/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо стягнення аліментів з відповідача. Рішенням Рівненського міського суду від 16.02.2021 року у справі №569/14873/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Враховуючи встановлені судом обставини справи, позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментах з 01 жовтня 2020 року не підлягають до задоволення. Позовні вимоги [PERSON] щодо зміни розміру аліментів, що стягуються за рішенням Рівненського міського суду, у справі №569/11873/20 на стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини не підлягають до задоволення, оскільки з такими вимогами стягувач аліментів [PERSON] до суду не зверталася. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved