Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 12.03.2022 р. між нею та відповідачами, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідачі, хоча і є власниками будинку, однак [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєстрував право власності на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини зазначеного будинку, тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, представник позивача - адвокат Златі Д.С. (ордер серії ВН № 1149979 від 08.06.2022 р.) направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача. Відповідачі у підготовче судове засідання не з`явились, направили до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також просили про розгляд справи за їх відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі - продажу від 12.03.2022 р., укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] , з розпискою [PERSON] , [PERSON] про отримання коштів в рахунок оплати за договором купівлі - продажу від 12.03.2022 р.; технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] ; свідоцтво про смерть [INFO] [PERSON] , серія [NUMBER] ; витяг № 43096991 від 27.02.2016р. про реєстрацію спадкової справи № 58640406 в спадковому реєстрі, спадкодавець [PERSON] , дата смерті [INFO] ; свідоцтво про укладення шлюбу 12.12.2000р. [PERSON] та [PERSON] , серія [NUMBER] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] »; витяг № 00015771200 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, серія АМА № 767259; свідоцтво про народження [INFO] [PERSON] , серія [NUMBER] , батьки: [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтво № [NUMBER] від 31.05.1993р. про право особистої власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 12.03.2022р. позивач домовилась із відповідачами про купівлю житлового будинку [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав [PERSON] та [PERSON] гроші у сумі 90000 грн., а відповідачі передали позивачу об`єкт нерухомості, ключі від будинку. Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонувала відповідачам привести домовленість у відповідності до вимог закону, однак з`ясувалось, що відповідачі, хоча і є власниками будинку, однак [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєстрував право власності на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини зазначеного будинку. Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідачі завірили позивача, що вони є власниками нерухомого майна та в них наявні всі правовстановлюючі документи. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 12.03.2022р., відповідачі не мали право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі - продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала продавцям обумовлену суму, а продавці передали позивачу нерухоме майно та ключі від нього. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачам передані гроші у сумі 90000 грн., а позивачу - об`єкт нерухомості. Відповідачі жодного разу не висували вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечували проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача [PERSON] , який фактично не мав права його відчужувати на той період, оскільки право власності відповідача на нерухоме майно не було зареєстровано у передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved