Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (надалі - ПрАТ «СК «Уніка») звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] майнову шкоду в розмірі 6911,99 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 18 жовтня 2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Форвард Логістик» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско Corporete», за умовами якого було застраховано транспортний засіб «Renault Kangoo », д.р.н. [NUMBER] . 22 жовтня 2018 року, за участю забезпеченого транспортного засобу сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки «Ford Transit», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок чого пошкоджено автомобіль марки «Renault Kangoo», д.р.н. [NUMBER] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. На момент скоєння ДТП цивільноправова відповідальність транспортного засобу «Ford Transit», д.р.н. [NUMBER] застрахована в ПАТ «СК «Інго», за полісом № АО № 40253. ПрАТ «СК «Уніка» звернулося до ПАТ «СК «Інго» зі заявою про виплату страхового відшкодування, яке отримано не в повному розмірі. Позивач зазначає, що невідшкодованою залишилася виплачене страхове відшкодування в сумі 6911,99 грн, яке підлягає стягненню із відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2021 року справу передано на розгляд судді Андрейчуку Т.В. Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Відповідно до Розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. щодо призначення повторного автоматизованого розподілу у справі від 18 травня 2022 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2022 року визначено головуючого суддю у справі № 756/19161/21 Банасько І.М. Ухвалою суду від 23 травня 2022 року суддею Банасько І.М. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. Згідно з розпорядженням керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року № 116, у зв`язку з перебуванням судді Банасько І.М. на тривалому лікарняному, у зв`язку з вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 19161/21 (2/756/2282/22). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2022 року справу передано судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суд від 25 листопада 2022 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. В судове засідання 07 березня 2023 року представник позивача та представник третьої особи не з?явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Представник позивача скерував на офіційну електронну адресу суду м. Києва заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судових засіданнях 14 грудня 2022 року та 31 січня 2023 року просив оголосити перерву. Пояснив, що не зважаючи на пропуск процесуального строку, хоче подати відзив на позов ПрАТ «СК «Уніка». В судове засідання 07 березня 2023 року відповідач [PERSON] не з`явився, будучи повідмленим належним чином про день та час судового засідання, про що розписався у розписці в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «СК «Уніка», виходячи з наступного. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захистмають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Судом встановлено, що 18 жовтня 2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Форвард Логістик» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско Corporete», за умовами якого було застраховано транспортний засіб «Renault Kangoo », д.р.н. [NUMBER] . У постанові Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року, встановлено, що 13 січня 2019 року близько 21 год. 10 хв., водій [PERSON] , рухаючись в м. Києві по пр. Оболонському, 52, керуючи автомобілем «Renault Kangoo», д.р.н. [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості та дистанції, не врахував дорожньої обстановки та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Transit», д.р.н. [NUMBER] , який здійснював поворот ліворуч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, 13 січня 2019 року, близько 21 год. 10 хв., водій [PERSON] рухаючись в м. Києві по пр. Оболонському, 52, керуючи автомобілем «Ford Transit», д.р.н. [NUMBER] , не був уважним, не переконався в безпечності маневру, а саме здійсненні повороту ліворуч, який він виконав не з відповідного крайнього положення, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем Renault Kangoo», д.р.н. [NUMBER] . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у вчиненні ДТП за ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] , а відносно [PERSON] провадження закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, вина відповідача [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Як вбачається з матеріалів страхової справи, 16 січня 2019 року страхувальник ТОВ «Форвард-С Логістик» звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» зі заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 26). Зі страхового акту № 00285923 від 21 лютого 2019 року, наказу № 00285923 від 22 лютого 2019 року про виплату страхового відшкодування, платіжного доручення № 071966 від 25 лютого 2019 року ПрАТ «СК «Уніка» здійснило страхову виплату власнику автомобіль марки «Renault Kangoo », д.р.н. [NUMBER] в сумі 88351,13 грн, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ «Форвард-С Логістик» (а.с. 55,56,57). Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 03-05/02 від 05 лютого 2019 року, складеного СПД [PERSON] , вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Kangoo », д.р.н. [NUMBER] склала 185723,54 грн, а вартість матеріального збитку завданого власнику внаслідок аварійних пошкоджень КТЗ дорівнює ринковій (дійсній) вартості КТЗ і складає 183099,14 грн. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «СК «Інго», згідно полісу № АО № 40253. Згідно платіжного доручення № 4728 від 28 березя 2019 року, АТ «СК «Інго» здійснено ПАТ «СК «Уніка» виплату страхового відшкодування в розмірі 40719,57 грн, а згідно платіжного доручення № 8091 від 26 червня 2019 року - 40719,57 грн, що в загальній сукупності складає 81439,14 грн. Отже, сума збитків, які не відшкодовані становить 6911,99 грн, виходячи з розрахунку (88351,13 грн (сума страхового відшкодування АТ «СК «Уніка») - 81439,14 грн (сума страхового відшкодування ПАТ «СК «Інго»), яка підлягає відшкодуванню відповідачем, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. За змістом статті 979 ЦК України і статті 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Судом встановлено, що ПАТ «СК «Інго» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 81439,14 грн. Отже, страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Суд вважає, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Вказаний висновок висловленій Верховним Судом у постановах від17 жовтня 2019 року у справі № 489/1356/16-ц і від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. На підставі викладеного, досліджених судом доказів суд дійшов висновку про доведеність ПрАТ «СК «Уніка» заявлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в сумі 6911,99 грн, тому пред`явлений позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved