Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,до відповідача [PERSON] ,в якому зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 1992 року. Право власності позивача зареєстроване у встановленому законом порядку. Разом з позивачкою в зазначеній квартирі зареєстрована її донька [PERSON] . В 1999 році відповідачка виїхала до іншої країни на постійне місце проживання, добровільно знятися з реєстрації не бажає. При цьому, особисті речі відповідача у помешканні відсутні, з моменту зміни місця проживання у квартирі позивача не з`являлась. Позивач, являючись власником нерухомого майна обмежена у правах власника, несе додаткові витрати по утриманню житла та не може розпорядитися своєю власністю. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] .. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, звернулась із заявою про розгляд справи у її відсутність, підтримує позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] , знайома із позивачкою та її родиною, молодша дочка позивачки є її невісткою. Свідку відомо, що відповідач [PERSON] давно, більше 10 років тому, виїхала на постійне проживання до іншої країни, зв`язок з сім`єю не підтримувала, рідні шукали її. Підтверджує, що відповідачка за місцем реєстрації не проживає та не з`являється, її особисті речі у помешканні відсутні. З`ясувавши позицію позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , згідно паспортних даних зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] складеного російською мовою, « [PERSON] , [INFO] » є дочкою позивачки. На підставі договору від 16 вересня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Волобуєвою Т.В. за р/№ 1-4347, позивачу [PERSON] належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується відміткою про реєстрацію права власності від 12 жовтня 1992 року Костянтинівського міського бюро технічної інвентаризації. Згідно довідки КП «СЄЗ» б/н від 10 лютого 2022 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані дві особи: [PERSON] , 1939 р.н. та [PERSON] , 1965 р.н. - донька. Відповідно до акту перевірки паспортного режиму КП «Служба єдиного замовника» від 13 січня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не мешкає за зазначеною адресою з 2003 року, особистих речей в квартирі не має, комунальні послуги не сплачує, про що підтверджують свідки, що своїми підписами засвідчили сусіди [PERSON] , [PERSON] . Вказаними доказами підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] з власної волі з 2003 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача особою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначеної квартири. На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved