Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Луганської області, Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради в якому просив: - визнати незаконним та скасувати розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Луганської області від 06 червня 2022 року № 06-01 ВС «Про увільнення генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради [PERSON] ,- - відновити дію трудового контракту від 02 березня 2022 року, укладеного із [PERSON] та допустити [PERSON] до виконання своїх трудових обов`язків на посаді генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради; - стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за вирахуванням відповідних податків і зборів; - стягнути з Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 150000,00 грн. В обґрунтування свого позову зазначив наступне. 01 березня 2019 року позивач був призначений на посаду генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради (КНП «КДЦ») із укладенням відповідного контракту, який діяв до 01 березня 2022 року. 02 березня 2022 року за підписом керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області із позивачем переукладено трудовий контракт та продовжено його повноваження, як генерального директора КНП «КДЦ», до 02 березня 2027 року. У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні і прямою загрозою бойових дій у місті Сєвєродонецьку, підприємство під керівництвом позивача було переведено в режим дистанційної роботи, частина працівників переведена в режим простою. Безпосередньо позивач вимушено виїхав до міста Тернопіль, де продовжував працювати дистанційно. З 06 червня 2022 року позивач, за станом здоров`я, знаходився на лікарняному, про що було повідомлено керівника та начальника Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області через електронне повідомлення. 07 червня 2022 року позивачем отримано електронне повідомлення від начальника Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації, а саме фото розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 06 березня 2022 року про увільнення генерального директора комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради [PERSON] від виконання обов`язків за контрактом. Також, позивачу стало відомо, що 06.03.2022 року замість нього розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації виконуючою обов`язки генерального директора призначено медичну директорку [PERSON] . [PERSON] в позовній заяві зазначає, що підставою для його увільнення, окрім норм діючого законодавства, було зазначено службову записку Управління охорони здоров`я Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 03 березня 2022 року. Проте, позивач вважає, що дійсною причиною його увільнення є нелояльне ставлення до позивача, як до керівника підприємства, який відмовився здійснювати недоцільні і невиправдані витрати в період воєнного стану. Отже, відповідно до вищевикладеного, позивач із розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 06 червня 2022 року про увільнення його від виконання обов`язків за контрактом не погоджується та вважає зазначене розпорядження безпідставним та таким, що грубо порушує трудові права в тому числі у воєнний стан /т-1,а.с.2-7/. Не погодившись із доводами зазначеними в позовній заяві відповідач 2, Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради (надалі КНП «КДЦ») надіслало до суду заперечення, яке мотивовано тим, що позивач не наводить жодної обставини, яка обґрунтовує вимоги стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Крім того, позивачем не надано жодного обґрунтованого доказу його участі в організації дистанційної роботи КНП «КДЦ». Також відповідач в запереченні зазначає, що оскільки позивач відмовився переміститись з міста Тернополя у місто Дніпро після окупації міста Сєвєродонецька, та відмовився організовувати діяльність підприємства, роботу по відновленню діяльності підприємства організовувала медичний директор. Отже, позивач, як керівник підприємства, не має жодного відношення до того, що заклад з 01 вересня 2022 року розпочав свою діяльність. На підставі викладеного відповідач 2 позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу /т-1,а.с.47-54/. 19 жовтня 2022 року представник відповідача Сєвєродонецької військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району луганської області надав відзив на позов, у якому просив в позові відмовити, оскільки вважає вимоги зазначені в ньому незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. 09 березня 2022 року позивачем, як керівником підприємства була видана Довіреність №17 на медичного директора Трощий Ю.О., якою останній уповноважив представляти інтереси установи в усіх державних та недержавних органах, підприємствах, установах і організаціях України, що в свою чергу свідчить про небажання позивача здійснювати свої посадові обов`язки. 13 березня 2022 року позивач залишив робоче місце та виїхав з міста Сєвєродонецьк. Проте, КДВ №\~1 КНП «КДЦ» тривалий час продовжувало функціонувати та надавати спеціалізовану медичну допомогу населенню м. Сєвєродонецьк, однак генеральним директором Новицьким\~Г.С. впродовж діяльності підприємства управління, згідно умов контракту та статуту підприємства, фактично не здійснювалися, що в свою чергу ставило під загрозу діяльність медичного закладу в складних умовах воєнного стану. В травні 2022 року управлінням охорони здоров`я Сєвєродонецької міської ради було скликано нараду з метою прийняте рішення про відкриття додаткових місць впровадження діяльності КНП «КДЦ» на час дії воєнного стану у місті Дніпро. Проте позивач мотивуючи тим, що він не бажає переїжджати до м. Дніпро, відмовився прибути на нараду. Відповідач у відзиві на позовну заяву наполягає на тому, що вищевикладені обставини свідчать про відсутність бажання у позивача виконувати свої посадові обов`язки передбачені контрактом, в той час, як роботодавець, попри складне становище, намагався забезпечити позивача роботою, та не мав наміру призупиняти дію трудового договору /т-1.а.с.195-200/. Ухвалою суду від 19 липня 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху /т-1, а.с.38-39/. Ухвалою суду від 01серпня 2022 року відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження /т-1, а.с.43/. Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково. Зобов`язано відповідача - Сєвєродонецьку міську військово-цивільну адміністрацію Сєвєвродонецького району Луганської області надати належним чином завірені документи, а саме: - розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 06 червня 2022 року № 06-01 ВС про увільнення генерального директора комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради [PERSON] від виконання обов`язків за контрактом; - службову записку начальника Управління охорони здоров`я Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області Шведової С.О. від 03 червня 2022 року. Зобов`язано відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради (медичного директора Трощий Ю.О.) надати довідку про середній заробіток [PERSON] для розрахунку виплати за час вимушеного прогулу /т-2, а.с.23-24/. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, звернувши увагу на наступне. Розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 06 червня 2022 року № 06-01 ВС про увільнення генерального директора комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради [PERSON] від виконання обов`язків за контрактом датоване 06 червня 2022 року, в той час, як саме увільнення відбулося з 03 червня 2022 року, що саме по собі є не допустимим, і вже є підставо для скасування цього розпорядження, увільнення працівника від роботи заднім числом не можливе. Крім того, оспорювань розпорядження містить посилання на ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», імовірно відповідач мав намір призупинити дію трудового контракту на період воєнного стану, однак формулювання самого наказу містить посилання на увільнення [PERSON] від виконання його обов`язків за контрактом. Якщо роботодавець мав на меті увільнити працівника від виконання його трудових обов`язків, то таке відсторонення повинно відбуватися в інший спосіб, ніж зазначено у розпорядженні, а якщо відповідач мав на меті призупинити дію трудового контракту, то аналіз ситуації, що склалася на підприємстві, свідчить про те, що надання роботодавцем фактично не припинено і продовжується, оскільки на місце директора для виконання обов`язків призначена інша особа. Крім того, 01.04.2022 року, за підписом позивача були видані відповідні накази №\~2-ОД та 3-ОД про запровадження дистанційної роботи для медичного персоналу і виведення на простій для технічного персоналу, організація дистанційної роботи для яких неможлива. Щодо, посилання представника відповідача [PERSON] про відмову виконувати усне розпорядження Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області перемістися з м. Тернополя до у м. Дніпро з метою організації діяльності підприємства позивач зазначив наступне. Розпорядження про організацію діяльності підприємства у місті Дніпро було видано 01.07.2022 року, вже після того, як позивача було незаконно відсторонено від виконання обов`язків генерального директора КНП «КДЦ», внаслідок чого він не мав можливості виконувати свої безпосередні обов`язки. Представники відповідачів в судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити повністю з підстав зазначених у відзивах на позов та наданих поясненнях. При цьому представник Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації в судовому засіданні не заперечував того факту, що при прийнятті 06 червня 2022 року розпорядження № 06-01 ВС про увільнення генерального директора комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради [PERSON] від виконання обов`язків за контрактом, керівник адміністрації дійсно застосував норми Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», та з огляду на ситуацію, що склалася в м.Сєвєродонецьку, з огляду на неможливість продовження роботи, через військовий стан, прийняв рішення про призупинення трудового контракту з [PERSON] , однак цьому передувала сама поведінка [PERSON] , який відмовлявся виконувати розпорядження, пов`язані з організацією діяльності комунального підприємства в умовах воєнного стану. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. За правилами статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 23 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені ст.ст.43-46 Конституції України. Судом встановлено, що з 01 березня 2019 року по 01 березня 2022 рік [PERSON] був призначений на посаду генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради (КНП «КДЦ») із укладенням відповідного контракту /т-1,а.с 16-19/. Відповідно до п.1 даного Контракту визначено що генеральний директор КНП «КДЦ» позивач [PERSON] безпосередньо та через адміністрацію підприємства здійснює поточне управління (керівництво) підприємством, у тому числі забезпечує ефективну діяльність підприємства, раціональне використання і збереження закріпленого за підприємством комунального майна, раціональний добір кадрів, а Власник зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці генерального директора. Пунктом 2.1 визначено, що позивач зобов`язаний безпосередньо та через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, організовувати його соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечувати виконання підприємством завдань, передбачених законом, Статутом підприємства та цим Контрактом /т-1,а.с.16-19/. В судовому засіданні сторонами не заперечувалося, що позивач з 01.03.2019 року по 01.03.2022 року (термін дії контракту) виконував обов`язки генерального директора КНП «КДЦ», здійснював поточне керівництво підприємством. Також судом встановлено, що 02 березня 2022 року за підписом керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області із [PERSON] переукладено трудовий контракт з урахуванням кваліфікаційних вимог, що набули чинності 01.01.2022 року та продовжено його повноваження як генерального директора КНП «КДЦ» до 02 березня 2027 року /т-1.а.с.20-24/, що підтверджує факт виконання позивачем покладених на нього обов`язків на посаді генерального директора КНП «КДЦ». Судом також встановлено, що на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, який набув чинності 24 березня 2022 року, розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації від 1 квітня 2022 року, установи, організації, підприємства, які фінансуються за рахунок коштів бюджету Сєвєродонецької міської територіальної громади переведено в простій. Керівникам доручено визначити перелік працівників, які будуть виконувати посадові обов`язки в дистанційному режимі до припинення чи скасування воєнного стану /т-1. а.с.9/. На виконання вказаного розпорядження позивачем [PERSON] видано Накази №\~2-ОД та № 3-ОД від 01.04.2022 року про переведено в режим дистанційної роботи, а частина робітників переведено в режим простою /т-2, а.с.8-15/. Також судом встановлено, що з 06 червня 2022 року до 24.06.2022 року [PERSON] знаходився на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності /т-1, а.с.12-14/ Однак, 06 червня 2022 року розпорядженням керівника Сєвєредонецької міської військово-цивільної адміністрації генерального директора підприємство КНП «КДЦ» [PERSON] увільнено від виконання обов`язків за контрактом /т-1, а.с.15/. Варто зауважити, що таке увільнення відбулося з 03 червня 2022 року, в той час як розпорядження датоване 06 червня 2022 року. Крім того, відповідно до розпорядження керівника Сєвєредонецької міської військово-цивільної адміністрації від 06.06.2022 року виконуючим обов`язки генерального директора КНП «КДЦ» призначено медичного директора Трощий Ю.О. /т-1, а.с.27/. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. 24.02.2022 у зв`язку зі збройною агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022\~на території України введено в дію правовий режим воєнного стану, починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб. В подальшому, строк дії правового режиму воєнного стану неодноразово був продовжений на підставі відповідних указів Президента. Відповідно до підпункту 5 пункту 1статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 15.03.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, який набув чинності 24 березня 2022 року. Згідно з п. 2 розділу «Прикінцеві положення» цього ж Закону главу XIX\~«Прикінцеві положення»\~КЗпП України доповнено п. 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлю зазначеним вище Законом. Отже, положення Закону №2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням вищезазначеному закону також можуть або повинні застосовуватись у відносинах між працівником та роботодавцем. Згідно зі ст. ст.3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в том числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до оскаржуваного розпорядження про увільнення в якості підстави зазначено ст. 13 Закону №2136. Однак суд зауважує, що поняття увільнення не регламентовано, ні вищевказаним Законом, ні взагалі КЗпП України. Натомість ст. 46 КЗпП України передбачено відсторонення працівника від роботи, проте, законодавством чітко регламентовано підстави відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом а саме у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення від роботи керівників підприємств, установ та організацій військовим командуванням допускається у випадках, визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» Тобто, увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах і підставах установлених законодавством, по суті є особливим запобіжним заходом, який застосовується у випадку порушення трудового законодавства, та як наслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності. Проте відповідачами не надано жодних допустимих доказів на підтвердження притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тому, з огляду на позицію відповідача щодо підстав увільнення [PERSON] від виконання трудових обов`язків, суд приходить до переконання, що в даному випадку відбулося призупинення дії трудового договору, в порядку визначеному Законом України Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ. Крім того, суд зазначає, що розпорядження про увільнення [PERSON] датоване 06.06.2022 року, проте відповідно до листків непрацездатності, які знаходяться в матеріалах справи, позивач знаходився на лікарняному, про що керівнику Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Луганської області було відомо. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Луганської області від 06 червня 2022 року № 06-01 ВС «Про увільнення генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради [PERSON] є протиправним та підлягає скасуванню. Щодо доводів відповідачів про необґрунтованість вимушеного переміщення позивача в іншу місцевість та як слідство відмову у виконанні своїх обов`язків відповідно до контракту, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 60-2 КЗпП на час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. Дистанційна робота це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією власника або уповноваженого ним органу, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. Судом встановлено, що відповідно до п. 1 наказу № 2-ОД від 01.04.2022 року «Про запровадження дистанційної роботи» запроваджено дистанційну роботу для працівників КНП «КДЦ» Сєвєродонецької міської ради, зокрема [PERSON] , який відповідно до Контракту займав посаду генерального директора підприємства. Також, відповідно до п.п.2,4 цього ж наказу, на час дистанційної роботи працівники самостійно обирають місце роботи та зобов`язуються виконувати обов`язки передбачені трудовим договором, посадовими інструкціями та іншими розпорядчими документами КНП КДЦ. В судовому засіданні позивачем доведено належними та допустимими доказами, що не зважаючи на те, що останній знаходився в місті Тернополі, він фактично виконував свої посадові обов`язки, передбачені контрактом. Крім того, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що позивач не виконував свої обов`язки у зв`язку з тим, що він фізично не знаходився у місті Севєродонецьк, оскільки специфіка діяльності генерального директора дає можливість здійснювати керування і контроль діяльністю підприємства віддалено, а документи можливо підписувати за допомогою ЕЦП. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). З огляду на висновки суду щодо фактичного призупинення дії трудового договору, укладеного між сторонами, суд вважає за необхідне, застосувати до спірних правовідносин наступні норми закону. Відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Відповідно до Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану» призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. Тобто, з аналізу вищевказаних положень Закону вбачається, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, однак таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її. Проте, відповідачем не було надано доказів на підтвердження існування, передбачених ст. 13 Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану» підстав для тимчасового призупинення дії трудового договору, а саме неможливість надати позивачеві роботу, у зв`язку із припиненням діяльності Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради, а навпаки надано докази продовження такої роботи та покладення обов`язків генерального директора на іншого працівника. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про скасування розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Луганської області від 06 червня 2022 року № 06-01 ВС «Про увільнення генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради [PERSON] . При цьому, в судовому порядку не підлягають задоволенню вимоги позивача про відновлення трудового контракту від 02 березня 2022 року та допуск [PERSON] до виконання своїх трудових обов`язків на посаді генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради, виходячи з наступного. Як зазначав суд вище, ст.\~13\~Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р.\~№ 2136-ІХ визначено, що призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Як встановив суд, у даному випадку роботодавець за власною ініціативою призупинив дію трудового контракту, однак при цьому може забезпечити роботою своїх працівників, а [PERSON] після скасування наказу про його увільнення може стати до роботи, однак у даній спірній ситуації, що склалася, поновлення трудового контракту можливе на підставі наказу ініціатора такого призупинення, який повинен містити умови та порядок повернення до роботи. З урахуванням запровадження діяльності Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради на території м.Дніпро, суд позбавлений можливості вирішувати питання між роботодавцем та керівником установи щодо поновлення дії контракту в редакції від 02 березня 2022 року. Вирішуючи питання про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради на користь [PERSON] середнього заробітку, суд керується наступними нормами закону. Згідно із п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995р. (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В судовому засіданні встановлено незаконність прийняття розпорядження керівника Сєвєредонецької міської військово-цивільної адміністрації від 06.06.2022 року, що призвело до невиплати заробітної плати позивачу, то середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з 06.06.2022 року\~і по день ухвалення судового рішення. Відповідно до довідки від 29.11.2022 року про середній заробіток (доходи), наданої КНП «КДЦ» Сєвєродонецької міської ради, [PERSON] отримав заробітну плату за квітень 2022 р. - 30590\~грн., травень 2022 р. 32793,82 грн.; всього 63383,82 грн./т-2,а.с 32/. Отже, розмір середньоденного заробітку [PERSON] склав 1474,04 грн. Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню та з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Сєвєродонецької міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 06.07.2022 року по день винесення рішення, що за підрахунками суду складає 281541 гривня 64 копійки (двісті вісімдесят одна тисяча п`ятсот сорок одна гривня 64 копійки). При цьому суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у задоволенні його позову в частині стягнення з Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області моральної виходячи з наступного. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди, який призвів до значних змін у його житті, а сам він отримав справедливу сатисфакцію у вигляді присудженого судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача у відповідності дост.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3807 гривень 81 копійка На підставі викладеного,

Outcome: partial