Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

12.11.2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації до [PERSON] журналістки «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]». 03.03.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., після усунення недоліків, постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 10.09.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залучення співвідповідача ГО «ТОМ-14». 13.10.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви про відвід головуючому судді, відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів, закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачками зазначено, що [PERSON] відповідно до наказу № 316/к про призначення на посаду секретаря судових засідань від 16.11.2015 року працює в Окружному адміністративному суді міста Києва. В подальшому, 21.09.2016 року наказом № 397/к призначена на посаду помічника судді. [PERSON] з 2020 року працює за сумісництвом на посаді головного бухгалтера ТОВ «СТРІЖ-ІНВЕСТ» та з 02.07.2013 року займає посаду головного бухгалтера ТОВ «Ренесанс-Нерухомість», має стабільний дохід, сплачує обов'язкові платежі. [INFO] з засобів масової інформації їм стало відомо про випуск журналістського розслідування під авторством журналістки «[INFO]» та «[INFO]» [PERSON]. Сюжет опубліковано на сайті «[INFO]» [INFO] з посиланням на Youtube-канал [INFO] за назвою «Приватна справа». В подальшому, цей же сюжет разом зі статтею розповсюджено і на інших медіа-ресурсах. Інформація, викладена в зазначеному відео та кореспондованій йому статті на сайті «[INFO]» [INFO], а також на фейсбук сторінці [INFO] стосовно позивачок, а саме: ««Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]. [INFO]» є недостовірною, неправдивою та такою, що порушує їх права, інтереси, інтереси членів їх родини, а тому підлягає спростуванню. [INFO] [PERSON] в межах досудового врегулювання спору керівництву «[INFO]», «[INFO]» та журналістці [PERSON] направлено заяви про спростування інформації викладеної у відеозаписах та статтях на відповідних сайтах. 07.10.2019 року отримала відповідь від керівництва «[INFO]», відповідно до змісту якої редакція не вбачає підстав для спростування викладеної ними інформації. Від «[INFO]» відповіді не отримано. Журналістка [PERSON] надіслала відповідь з приватної сторінки у мережі Фейсбук, повідомивши, що не вбачає підстав для спростування інформації. Однак, інформація, про спростування якої позивачі звернулися до суду з позовом, на їх думку є неправдивою та перекрученою, у зв'язку з наступним. Інформація про появу двох квартир [PERSON], різкий ріст активів [PERSON] та перебування [PERSON] на посаді секретаря судді ОАСК не пов'язані та не підтверджуються жодними доказами, а тому зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Квартири, що належать на праві приватної власності [PERSON] жодним чином не пов'язані зі справою щодо якої здійснювалося журналістське розслідування «Приватна справа». Так, квартири, на які міститься посилання у відеосюжеті перебувають у власності [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу № 264 та № 261 від 11.02.2016 року, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. Разом з тим, як вбачається з п. 2.3. розділу 2 зазначених вище договорів, грошові кошти за квартири було сплачено [PERSON] у повному обсязі до оформлення договорів купівлі-продажу на рахунок продавця шляхом безготівкового перерахування у якості забезпечувального платежу на підставі попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. 12.08.2015 року. Тобто, повна вартість за дані квартири була сплачена влітку 2015 року, як обов'язків платіж забудовнику, оскільки на той момент будинок перебував в процесі будівництва та не був зданий в експлуатацію, а отримання права власності на дані квартири в лютому 2016 року було зумовлено тим, що [PERSON] придбавала не на об'єкт закінченої нерухомості, а інвестувала свої кошти в дане будівництво. Станом на серпень 2015 року [PERSON] жодним чином не була пов'язана з Окружним адміністративним судом міста Києва, оскільки наказом від 17.11.2015 року призначена на посаду секретаря та працевлаштована до Окружного адміністративного суду міста Києва, а тому, на їх думку, журналістка зазначила неправдиві та недостовірні відомості, які нічим не підтверджуються та порушують особисті немайнові права [PERSON] та [PERSON] Щодо відео «Приватна справа» то основний його контент містить посилання щодо розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративної справи за позовом Коломойського І.В. № 826/7432/17, яка надійшла до суду влітку 2017 року. В той же час журналісти не зрозуміло чому поєднують квартири, що належать на праві приватної власності [PERSON] та придбані у 2015 році з розглядом зазначеної вище адміністративної справи. Посилання журналістки [PERSON] на те, що [PERSON] не погодилася надавати коментарі стосовно придбаних її батьками квартир не є порушенням, оскільки ні [PERSON], ні [PERSON] не займають публічних посад та не зобов'язані звітувати перед журналістами. [PERSON] не надавала своєї згоди на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, не є публічною особою, а втручання у її особисте життя є порушенням її права на приватність, а також висвітлення її особистого життя у мережі Інтернет. Щодо автомобіля «Рендж Ровер», ні на праві приватної власності, ні у користуванні [PERSON] зазначеного автомобіля не мала та не має. Щодо статків [PERSON], її заробітна плата за період роботи в Окружному адміністративному суді міста Києва склала 649 860, 32 грн., що дозволяє їй подорожувати, відвідувати заклади харчування та купувати якісний одяг. Крім того, викладені вище події та негативні коментарі під відео сюжетом щодо [PERSON], її сім'ї негативно вплинули на фізичне та психічне здоров'я обох позивачок. Просили визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] та [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену на сайт «[INFO]»: [INFO] з посиланням на Youtube-канал [INFO] та кореспондованій йому статті на сайті «[INFO]» [INFO] стосовно мене та членів моєї родини, в саме щодо «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]. [INFO]»; зобов'язати відповідачів спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом спростування та вилучення з сайтів «[INFO]» [INFO] з посиланням на Youtube-канал [INFO] та кореспондованій йому статті на сайті «[INFO]» [INFO] стосовно мене та членів моєї родини, в саме щодо «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]. [INFO]»; стягнути з відповідачів солідарно на їх користь сплачений судовий збір. 19.03.2021 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача ГО «ТОМ-14», відповідно до змісту якого, зазначений відповідач заперечував проти позову з тих підстав, що ГО «ТОМ-14» є неналежним відповідачем за заявленими вимогами, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 19.11.2021 року до суду надійшов відзив на позов від відповідачки [PERSON], відповідно до змісту якого остання заперечувала проти позову, з огляду на наступні обставини. У позовній заяві не зазначено, які саме порушено права позивачки 2 [PERSON] та яка інформація стосовно неї має бути спростованою. Щодо висловлювання «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]» - такий фрагмент не опублікований на загаданому позивачами інтернет ресурсі за посиланням [INFO]. Натомість, за зазначеним посиланням стосовно позивачів міститься наступна інформація «Окрім цього, журналісти виявили, що після початку роботи в Окружному адміністративному суді міста Києва родина помічниці судді [PERSON] [PERSON] купила дві квартири у Києві. В останній публічно доступній електронній декларації [PERSON] пояснення походження цих активів відсутні. Сама помічниця судді також відмовилася пояснити це журналістам». Крім того, всі публікації на інтернет ресурсі binus.info лише українською мовою, російськомовної версії немає. А тому, вона не є автором оскаржуваних позивачами висловів «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]», відповідно не є і належним відповідачем за заявленими вимогами. Щодо відео сюжету під назвою «Приватна справа» за посиланням [INFO]. У даному відео сюжеті вона підіймає важливу тему щодо неналежного декларування майна суддями та щодо невідповідності доходів над витратами [PERSON] на посаді помічника судді. Якщо проаналізувати фрагменти, викладені українською мовою «Юній помічниці, після старту роботи в Окружному адмінсуді теж раптово почало щастити із активами» - це оціночне судження, яке не підлягає спростуванню. Щодо висловлювання «У 2016 році у матері тоді ще 22-річної дівчини з'явилися дві квартири у Києві загальною площею 100 квадратів. Обидві поруч у цьому будинку» - воно відповідає дійсності, що не заперечує сама позивачка та що підтверджується її щорічною декларацією за 2016 рік. Щодо висловлювання «Нещодавно [PERSON] стала власницею і преміального «Рендж Ровера» на який би не вистачило ні її, ні зарплати судді [PERSON]» або «Недавно [PERSON] стала владелицей и премиального «Рендж Ровера» на который бы не хватило ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]» - зазначене висловлювання відсутнє у сюжеті «Судді Привату: 8 квартир, круті Інстаграм і фіктивні розлучення /// Наші гроші № 291 (23.09.2019)», а відтак спростуванню не підлягає. Щодо вимог про зобов'язання відповідачів спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом спростування та вилучення з сайтів «[INFO]» [INFO] з посиланням на Youtube-канал [INFO] та кореспондованій йому статті на сайті «[INFO]» [INFO] стосовно мене та членів моєї родини, в саме щодо «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]. [INFO]». Так, зазначені вимоги не можуть бути задоволені, оскільки зміст позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви не містить жодних конкретних посилань на те, звідки саме потрібно вилучити інформацію, оскільки за посиланням [INFO] у текстовій версії немає оскаржуваних висловлювань. За посиланням [INFO] знаходиться більше тисячі різноманітних відео сюжетів і не зрозуміло, яке саме відео містить оскаржувані фрагменти і чи містить їх взагалі. Просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, з зазначених у позовній заяві підстав, просила задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON], журналістки «[INFO]», «[INFO]» - адвокат Васильняк Р.І. заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача ГО «ТОМ-14» - адвокат Музичка М.В. заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Відповідачі «[INFO]», «[INFO]» явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. З огляду на викладене вище, заслухавши думку присутніх учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи та подані заяви по суті справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу № 316/к про призначення на посаду секретаря судових засідань від 16.11.2015 року працює в Окружному адміністративному суді міста Києва. В подальшому, 21.09.2016 року наказом № 397/к призначена на посаду помічника судді. [PERSON] з 2020 року працює за сумісництвом на посаді головного бухгалтера ТОВ «СТРІЖ-ІНВЕСТ» та з 02.07.2013 року займає посаду головного бухгалтера ТОВ «Ренесанс-Нерухомість». Зазначені обставини не заперечувалися та не спростовані відповідачами у справі. Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначають, що [INFO] з засобів масової інформації їм стало відомо про випуск журналістського розслідування під авторством журналістки «[INFO]» та «[INFO]» [PERSON]. Сюжет опубліковано на сайті «[INFO]» [INFO] з посиланням на Youtube-канал [INFO] за назвою «Приватна справа». В подальшому, цей же сюжет разом зі статтею розповсюджено і на інших медіа-ресурсах. Інформація, викладена в зазначеному відео та кореспондованій йому статті на сайті «[INFO]» [INFO], а також на фейсбук сторінці [INFO] стосовно позивачок, а саме: ««Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]. [INFO]», на думку позивачок, є недостовірною. У зв'язку з зазначеним вище, [INFO] [PERSON] в межах досудового врегулювання спору керівництву «[INFO]», «[INFO]» та журналістці [PERSON] направлено заяви про спростування інформації викладеної у відеозаписах та статтях на відповідних сайтах. 07.10.2019 року [PERSON] отримала відповідь від керівництва «[INFO]», відповідно до змісту якої редакція не вбачає підстав для спростування викладеної ними інформації. Від «[INFO]» відповіді не отримано. Журналістка [PERSON] надіслала відповідь [PERSON] з приватної сторінки у мережі Фейсбук, повідомивши, що не вбачає підстав для спростування інформації. Зазначена обставина відповідачкою [PERSON] не заперечувалася та не спростована. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачки в якості підстав для позову та обставин, що їх підтверджують зазначають наступне: -інформація про появу двох квартир [PERSON], різкий ріст активів [PERSON] та перебування [PERSON] на посаді секретаря судді ОАСК не пов'язані та не підтверджуються жодними доказами, а тому зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Квартири, що належать на праві приватної власності [PERSON] жодним чином не пов'язані зі справою щодо якої здійснювалося журналістське розслідування «Приватна справа»; -квартири, на які міститься посилання у відеосюжеті перебувають у власності [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу № 264 та № 261 від 11.02.2016 року, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С.; -відповідно до п. 2.3. розділу 2 зазначених вище договорів, грошові кошти за квартири було сплачено [PERSON] у повному обсязі до оформлення договорів купівлі-продажу на рахунок продавця шляхом безготівкового перерахування у якості забезпечувального платежу на підставі попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. 12.08.2015 року. Тобто, повна вартість за дані квартири була сплачена влітку 2015 року, як обов'язків платіж забудовнику, оскільки на той момент будинок перебував в процесі будівництва та не був зданий в експлуатацію, а отримання права власності на дані квартири в лютому 2016 року було зумовлено тим, що [PERSON] придбавала не на об'єкт закінченої нерухомості, а інвестувала свої кошти в дане будівництво; -станом на серпень 2015 року [PERSON] жодним чином не була пов'язана з Окружним адміністративним судом міста Києва, оскільки наказом від 17.11.2015 року призначена на посаду секретаря та працевлаштована до Окружного адміністративного суду міста Києва; -щодо відео «Приватна справа» то основний його контент містить посилання щодо розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративної справи за позовом Коломойського І.В. № 826/7432/17, яка надійшла до суду влітку 2017 року. В той же час журналісти не зрозуміло чому поєднують квартири, що належать на праві приватної власності [PERSON] та придбані у 2015 році з розглядом зазначеної вище адміністративної справи; -посилання журналістки [PERSON] на те, що [PERSON] не погодилася надавати коментарі стосовно придбаних її батьками квартир не є порушенням, оскільки ні [PERSON], ні [PERSON] не займають публічних посад та не зобов'язані звітувати перед журналістами; -[PERSON] не надавала своєї згоди на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, не є публічною особою, а втручання у її особисте життя є порушенням її права на приватність, а також висвітлення її особистого життя у мережі Інтернет; -щодо автомобіля «Рендж Ровер», ні на праві приватної власності, ні у користуванні [PERSON] зазначеного автомобіля не мала та не має. -щодо статків [PERSON], її заробітна плата за період роботи в Окружному адміністративному суді міста Києва склала 649 860, 32 грн., що дозволяє їй подорожувати, відвідувати заклади харчування та купувати якісний одяг; -викладені вище події та негативні коментарі під відео сюжетом щодо [PERSON], її сім'ї негативно вплинули на фізичне та психічне здоров'я обох позивачок. З урахуванням наведено вище, позивачі просили захистити, порушені на їхню думку, їх же права у наступні способи: -визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] та [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену на сайт «[INFO]»: [INFO] з посиланням на Youtube-канал [INFO] та кореспондованій йому статті на сайті «[INFO]» [INFO] стосовно мене та членів моєї родини, в саме щодо «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]. [INFO]»; -зобов'язати відповідачів спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом спростування та вилучення з сайтів «[INFO]» [INFO] з посиланням на Youtube-канал [INFO] та кореспондованій йому статті на сайті «[INFO]» [INFO] стосовно мене та членів моєї родини, в саме щодо «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]. [INFO]». Відповідно до ч. 3 ст. 277, ст. ст. 297, 299, ч. 2 ст. 302 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності); кожен має право на повагу до його гідності та честі, а також недоторканності своєї честі, гідності та ділової репутації; фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Питання щодо захисту честі, гідності та ділової репутації фізичної особи регулюється також постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а саме в п. п. 1, 4, абз. 5, 6, п. п. 9, 12, 15 якої визначено: право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію; чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин; відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації; належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив d81yCoppUllcmтехнологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації; при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право; недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи є оціночним судженням. Для визнання інформації негативною, а відтак недостовірною, та покладення на відповідача обов'язку довести протилежне, достатньо щоб позивач вважав, що інформація порушує його немайнові права; при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною і спростовується особою, яка її поширила. Разом з тим, відповідачі «[INFO]», «[INFO]», ГО «ТОМ-14» не є на авторами інформаційного матеріалу про спростування якого заявляють позивачі, ні власниками веб-сайту на якому розміщено матеріал, а відтак є неналежними відповідачами у справі. Верховний Суд зазначив, що згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім'я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв'язку з позовною вимогою, яка пред'являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами. Верховний Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов'язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Верховний Суд зауважив, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України). Відтак, позивачі під час підготовчого провадження не подали до суду клопотання про заміну неналежних відповідачів належними чи залучення належних співвідповідачів, що є підставою для відмовити у позові щодо відповідачів «[INFO]», «[INFO]», ГО «ТОМ-14». Щодо відповідачки [PERSON] журналістки «[INFO]», «[INFO]» слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України). Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (ст. 201 ЦК України). Згідно із ст. ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За змістом ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права шляхом спростування недостовірної інформації, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про спростування недостовірної інформації, слід перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Суд приймає до уваги подані відповідачкою [PERSON] журналісткою «[INFO]», «[INFO]» заперечення, як підстави для відмови у позові, а саме: -щодо висловлювання «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]» - такий фрагмент не опублікований на загаданому позивачами інтернет ресурсі за посиланням [INFO]. Натомість, за зазначеним посиланням стосовно позивачів міститься наступна інформація «Окрім цього, журналісти виявили, що після початку роботи в Окружному адміністративному суді міста Києва родина помічниці судді [PERSON] [PERSON] купила дві квартири у Києві. В останній публічно доступній електронній декларації [PERSON] пояснення походження цих активів відсутні. Сама помічниця судді також відмовилася пояснити це журналістам». Крім того, всі публікації на інтернет ресурсі binus.info лише українською мовою, російськомовної версії немає. А тому, [PERSON] журналістка «[INFO]», «[INFO]» не є автором оскаржуваних позивачами висловів «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]», відповідно не є і належним відповідачем за заявленими вимогами; -щодо відео сюжету під назвою «Приватна справа» за посиланням [INFO]. У даному відео сюжеті вона підіймає важливу тему щодо неналежного декларування майна суддями та щодо невідповідності доходів над витратами [PERSON] на посаді помічника судді. Якщо проаналізувати фрагменти, викладені українською мовою «Юній помічниці, після старту роботи в Окружному адмінсуді теж раптово почало щастити із активами» - це оціночне судження, яке не підлягає спростуванню. Щодо висловлювання «У 2016 році у матері тоді ще 22-річної дівчини з'явилися дві квартири у Києві загальною площею 100 квадратів. Обидві поруч у цьому будинку» - воно відповідає дійсності, що не заперечує сама позивачка та що підтверджується її щорічною декларацією за 2016 рік; -щодо висловлювання «Нещодавно [PERSON] стала власницею і преміального «Рендж Ровера» на який би не вистачило ні її, ні зарплати судді [PERSON]» або «Недавно [PERSON] стала владелицей и премиального «Рендж Ровера» на который бы не хватило ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]» - зазначене висловлювання відсутнє у сюжеті «Судді Привату: 8 квартир, круті Інстаграм і фіктивні розлучення /// Наші гроші № 291 (23.09.2019)», а відтак спростуванню не підлягає; -щодо вимог про зобов'язання відповідачів спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом спростування та вилучення з сайтів «[INFO]» [INFO] з посиланням на Youtube-канал [INFO] та кореспондованій йому статті на сайті «[INFO]» [INFO] стосовно мене та членів моєї родини, в саме щодо «Юной помощнице после старта работы в Окружном админсуде тоже внезапно начало вести с активами. В 2016 году у матери тога еще 22-летней девушки появились две квартиры в Киеве общей площадью 100 квадратов. Недавно [PERSON] стала владелицей и преміального «Рейндж Ровера», на который не хватило бы ни ее, ни зарплаты судьи [PERSON]. [INFO]». Так, зазначені вимоги не можуть бути задоволені, оскільки зміст позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви не містить жодних конкретних посилань на те, звідки саме потрібно вилучити інформацію, оскільки за посиланням [INFO] у текстовій версії немає оскаржуваних висловлювань. За посиланням [INFO] знаходиться більше тисячі різноманітних відео сюжетів і не зрозуміло, яке саме відео містить оскаржувані фрагменти і чи містить їх взагалі. Так, інформація, яку просять спростувати позивачки, за своїм змістом, є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки відповідачки щодо зазначених обставин, тому не є недостовірною інформацією. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції. Аналіз змісту оспорюваної інформації свідчить про відсутність твердження про факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті викладено оціночні судження відповідачки [PERSON] журналістки «[INFO]», «[INFO]» . Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо. У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що оприлюднені відповідачкою висловлювання містять оціночні судження, які не підлягають спростуванню, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог до [PERSON] журналістки «[INFO]», «[INFO]» також. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.08.2018 року у справі № 607/4318/16-ц (провадження № 61-24241св18), від 22.05.2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18), від 17.01.2020 року у справі № 343/1867/17 (провадження № 61-4278св19), від 04.11.2020 року у справі № 757/30984/18-ц (провадження № 61-12258св20), від 08.04.2021 року у справі № 551/881/16-ц (провадження № 61-8453св18). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] журналістки «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», ГО «ТОМ-14» про захист честі, гідності та ділової репутації, не підлягають задоволенню судом. За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed