Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Заявниця [PERSON] 09.03.2023 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Вовчків Поліського району Київської області, на тимчасово окупованій території України в смт Гаспра Ялтинської міської ради Автономної Республіки Крим 08 липня 2022 року. Заява обґрунтована тим, що вона 14.12.2022 звернулась до Другої Переяславської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки [PERSON] як спадкоємиця за заповітом, посвідченим Переяслав-Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою Київської області 24.12.2015, реєстр № 1-1971. 10.02.2023 нотаріусом Другої Переяславської державної нотаріальної контори постановою № 100/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не було пред`явлено свідоцтво про смерть спадкодавця. Заявник зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у Переяславському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неможливо, оскільки вона позбавлена можливості надати документ, форма якого визначена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Метою встановлення факту смерті є отримання відповідного свідоцтва про смерть згідно чинного законодавства України, оскільки факт смерті тітки на тимчасово окупованій території унеможливлює отримання документів про даний факт в силу законодавчих обмежень. Внесення до Реєстру запису про смерть громадянина України та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав у повному обсязі та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи ? Переяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. За змістом заповіту, посвідченого 24.12.2015 державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області, реєстр № 1-197, [PERSON] , яка народилась [INFO] в с. Вовчків Поліського району Київської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] усе своє майно заповіла [PERSON] , [INFO] . 10.02.2023 нотаріусом Другої Переяславської державної нотаріальної контори постановою № 100/02-31 заявниці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не було пред`явлено свідоцтво про смерть спадкодавця. Матеріали справи містять копію свідоцтва про смерть, що видане на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка народилась в с. Вовчків Київської області, та померла [INFO] в смт Гаспра, м. Ялта, Республіка Крим, російська федерація. Свідоцтво про смерть видане 12.07.2022 Ялтинським міським відділом ЗАГС Департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим. Суд зазначає, що вище перелічені документи є недійсними на території України. Проте, даний факт не є перепоною для задоволення вимог, викладених в заяві, з огляду на таке. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Свідоцтво про смерть було видане відповідною установою на тимчасово окупованій території України за формою, встановленою Міністерством юстиції російської федерації, а тому не є прийнятним для українських органів реєстрації актів цивільного стану. Чинним законодавством України та нормами Європейського права передбачено легітимний, законний механізм захисту законних прав та інтересів громадян України, які звертаються до національних судів з метою встановлення факту народження чи факту смерті громадянина України на тимчасово окупованій території України, який полягає в наступному. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі Правила), підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма яких затверджена відповідно до чинного законодавства. Відповідно до приписів норми ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій тимчасово окупованій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договорних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, ? можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи «Намібійські винятки», сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів (свідоцтва про смерть), виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як докази смерті [PERSON] , оскільки можливості збору доказів її смерті на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування). Із досліджених судом письмових доказів, а саме: копії свідоцтва про смерть вбачається, що печатки в назві відділу ЗАГС містять російськомовний текст та належність до російської федерації. Разом з цим, печатка на документі з відомостями про назву органу на тимчасово окупованій території України, створюють перешкоди для реєстрації відділом державної реєстрації актів цивільного стану смерті [PERSON] , яка на дату складення заповіту мала паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 24.11.2000 Алупкінським відділом Ялтинського МУ ГУМВС України в Криму. Зазначене місце смерті [PERSON] в смт Гаспра, м. Ялта, Республіка Крим є тимчасово окупованою територією України, що визначена Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014, на території якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За правилами ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт, рішення чи документ, виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків,крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Проте, відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-ІV від 01.07.2010 державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з положеннями статей 5, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Положеннями ст. 317 ЦПК України визначені особливості здійснення провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.Відповідно до положень цієї статті заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України необхідно заявнику для здійснення державної реєстрації її смерті державним органом України та отримання відповідних документів держави Україна, що є підставою для настання правових наслідків смерті. З урахуванням зазначеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав встановлення факту смерті [PERSON] [INFO] на тимчасово окупованій території України в судовому порядку, в зв`язку з чим заява про встановлення факту смерті є такою, що підлягає задоволенню. Місцем смерті [PERSON] , відповідно до адміністративно-територіального устрою Автономної Республіки Крим станом на 20.02.2014, необхідно зазначити смт Гаспра Ялтинської міської ради Автономної Республіки Крим. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved