Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказавши, що відповідач 06.10.2020 року позичив у нього 40 000 грн. і зобов`язався повернути борг до 06.10.2020 року, про що свідчить надана ним розписка. Однак відповідач добровільно кошти не повернув у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду і просить стягнути суму боргу, відсотки, інфляційні втрати, 3% річних та судові витрати. 24.11.2022 року по справі відкрито провадження, призначено судове засідання. 24.02.2023 року представником відповідача надано письмові пояснення, які долучено до матеріалів справи. Позивач в судовому засіданні не з`явився, у позовній заяві просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] уклав із [PERSON] договір позики, від 06.10.2020 року, відповідно до якого позичив у останнього 40 000 грн., про що свідчить надана розписка, наявна в матеріалах справи, яка ніким не оспорена і не визнана недійсною. Позивач просить стягнути суму боргу, відсотки, інфляційні втрати та 3% річних, посилаючись на те, що строк виконання зобов`язання вказано в розписці 06.10.2020 року і він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення коштів, однак кошти досі не повернуто. Так, згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Як вбачається із наданої розписки, строк виконання в ній не зазначено, а тому твердження позивача про те, що строк повернення боргу становить 06.10.2020 року, не відповідають дійсності. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Однак, будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів про те, що позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення позики, а відповідач ухилявся від її виконання - матеріали справи не містять, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вважає, що звернувшись до суду із позовом, позивач пред`явив вимогу відповідачу про повернення суми позики, а тому підстави для нарахування та стягнення відстоків, інфляційних втрат та 3% річних, відсутні. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку [PERSON] не повернуті, то виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 40 000 грн. заборгованості за договором позики та судовий збір, в решті позову слід відмовити. Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed