Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

До Центрально-Міського райсуду поступив позов [PERSON] до\~товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"Вердикт\~Капітал",\~треті особи:\~приватний нотаріус\~ Бучанського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Грисюк\~Олена Василівна,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Макаренко Анна\~Сергіївна,\~ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним: 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис № 80732 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 51 551,75 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. від 17.12.2021 відкрито виконавче провадження № 67937547 із примусового виконання виконавчого напису № 80732 від 12.06.2021 р, що видав приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна. Постановами приватного виконавця від 17.12.21 у даному виконавчому провадженні стягнено основну винагороду приватного виконавця, витрати виконавчого провадження. Крім того, постановою від 28.12.2021 року у даному виконавчому звернуто стягнення на доходи боржника - [PERSON] . Про існування відкритого виконавчого провадження ВГІ № 67937547 з виконання виконавчого напису № 80732 від 12.06.2021 [PERSON] дізнався лише у зв`язку з початком утримання коштів з його заробітної плати 17.01.2022 і відразу ж вжив заходів для ознайомлення із виконавчим провадженням з виконання зазначеного напису нотаріуса. Документи виконавчого провадження № 67937547 були отримані з додатку «ДІЯ» після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження в бухгалтерії за місцем роботи Позивача. Вважає виконавчий напис № 80732 від 12,06.2021 виданий приватним нотаріусом Бучанського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Грисюк Оленою\~Василівною про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 51 551,75 грн., таким, що не підлягає виконанню. Просить суд постановити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 80732, вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Грисюк Оленою\~Василівною 12.06.2021 року про стягнення з [PERSON] ., на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 51 551,75 грн. Стягнути судовий збір. Стягнути витрати на адвоката у розмірі 3000,00 грн. Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 02.12.2022 року. Ухвалою суду від 02.12.2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 02.12.2022 року судом витребувані докази по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, одночасно із позовною заявою подавав заяву про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»,\~ в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направили на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просять суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому також просять суд відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу. \~ \~ \~ Треті\~особи своїми\~процесуальними правами,\~визначеними ст.\~43\~ЦПК України,\~не скористалися:\~заяв,\~пояснень,\~заперечень,\~ суду\~не надали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис № 80732 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 51 551,75 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. від 17.12.2021 відкрито виконавче провадження № 67937547 із примусового виконання виконавчого напису № 80732 від 12.06.2021 р, що видав приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна. Постановами приватного виконавця від 17.12.21 у даному виконавчому провадженні стягнено основну винагороду приватного виконавця, витрати виконавчого провадження. Крім того, постановою від 28.12.2021 року у даному виконавчому звернуто стягнення на доходи боржника - [PERSON] . Про існування відкритого виконавчого провадження ВГІ № 67937547 з виконання виконавчого напису № 80732 від 12.06.2021 [PERSON] дізнався лише у зв`язку з початком утримання коштів з його заробітної плати 17.01.2022 і відразу ж вжив заходів для ознайомлення із виконавчим провадженням з виконання зазначеного напису нотаріуса. Документи виконавчого провадження № 67937547 були отримані з додатку «ДІЯ» після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження в бухгалтерії за місцем роботи Позивача. Підставою для винесення виконавчого напису № 80732 від 12.06.2021 р. можливо є наявність заборгованості по договору споживчого кредитування. Право вимоги за вказаним Договором споживчого кредитування було відступлено ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору про відступлення прав вимоги. У Відповідача відсутні правові підстави для нарахування та стягнення комісії за обслуговування кредиту. Згідно правової позиції викладеної в постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.12.2018 р. по справі №695/3474/17 нормами ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Цивільний кодекс України передбачає Відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Проте, такого виду зобов`язання як комісія - кодексом не встановлено. Стаття 625 ЦК України передбачає що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Верховного суду від 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15ц банківська комісія за кредит визнана незаконною і зроблено висновок про те, що банки не можуть зобов`язати клієнтів її сплачувати. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, така дія, як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику. Таким чином, вимоги щодо стягнення з позичальника строкової плати за обслуговування кредиту, простроченої плати за обслуговування кредиту та пені є не незаконними вимогами і не можуть бути стягнуті. Отже, при здійсненні виконавчого напису №80732 від 12.06.2021 приватним нотаріусом БРНОКО Грисюк О.В. було не вірно визначено розмір заборгованості і помилково збільшено розмір заборгованості [PERSON] , перед ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. \~ \~ \~ \~' Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувач, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити, зазначивши у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості та її розміру. Така ж правова позиція ВП ВС викладена у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16ц, від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 та від 15.01.2020 у справі №305/2082/14ц та ін. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. У відповідності з пунктом 10.2. постанови Пл&іуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" визнана нечинною Постанова Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами; що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу II "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012). Слід наголосити, що [PERSON] як боржник не отримував письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, направлення якої передбачено законодавством для вчинення виконавчого напису. виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення, адже згідно із ч.І ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. - \~ \~ \~ \~заборгованість не є безспірною, оскільки боржник її не визнає в частини нарахування комісії банку - \~ \~ \~ \~письмову вимогу позивач не отримував Станом на звітну дату чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось, а тому виконавчий напис № 80732 від 12.06.2021 виданий приватним нотаріусом БРНОКО Грисюк О.В.. про стягнення з [PERSON] , 1976 року народження на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 51 551,75 грн. вчинено з порушенням норм чинного законодавство і він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Крім того, в [PERSON] не повідомлявся про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Вердикт Капітал», не отримував вимогу про стягнення коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» і можна припустити, що виконавчий напис № 80732 від 12.06.2021, вчинено взагалі на окремому аркуші і інших документів крім самого виконавчого напису приватному виконавцю надано не було, що взагалі ставить під сумнів наявність у ТОВ «Вердикт Капітал» відповідних документів, що підтверджують виникнення заборгованості за кредитним договором укладеним між [PERSON] та банком та правомірність відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Отже право позивача порушене і воно підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, який відповідає закону. [PERSON] ніколи не перебував у фінансових відносинах з ТОВ «Вердикт Капітал» не брав кредит у вказаної компанії та не звертався щодо отримання кредиту. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання є підставою для оспорення розміру штрафних санкцій нарахованих на заборгованість. Таким чином неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором проте, є підставою для оспорення розміру заборгованості і часткової відмови у стягненні штрафних санкцій нарахованих за кредитним договором в період неналежного повідомлення боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором. Таким чином, зважаючи на той факт, що [PERSON] не був належним чином повідомлений ТОВ «Вердикт Капітал» про відступлення права вимоги за договором кредитування, тому спірним є питання нарахування штрафних санкцій і розміру заборгованості визначених у виконавчому написі № 80732 від 12.06.2021. Як визначено в Законі «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги до боржника минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У своїй постанові від 2 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином зважаючи на той факт, що при вчиненні виконавчого напису у нотаріуса була відсутня інформація щодо виникнення основного зобов`язання і строків нарахування штрафних санкцій нотаріусом не перевірено факт пропуску строку пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості, а сам виконавчий напис вчинено з пропущенням строку позовної давності, що є підставою для визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~Так, позивач просить стягнути на свою користь судові витрати, які були понесені ним при зверненні до суду. Сума судових витрат, складається зі сплати судового збору за подання позову (992.40 грн.), суми зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову (496.20 грн.), а також понесених позивачем витрат на правову допомогу, розмір яких становить 3000,00 грн. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат надано: договір про надання юридичних послуг від 17.01.2021 року, свідоцтво адвоката, ордер, квитанція про сплату послуг адвоката в розмірі 3000,00 грн. Ознайомившись з наведеними документами, суд приходить до переконання, що розмір витрат на оплату послуг адвоката підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 3000 грн., оскільки такі витрати є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим адвокатом на виконання даних робіт та надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. \~Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведений висновок викладений у додатковій постанові\~Великої Палати Верховного Суду\~ від 19 лютого 2020 року по справі N 755/9215/15-ц. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. та 496, 20 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved