Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Башлай Дар`я Іванівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумовська Марина Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна про скасування рішень і записів, витребування майна із чужого незаконного володінні. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Право власності позивачки на квартиру виникло на підставі договору дарування квартири від 29.06.2006. Право власності на квартиру було належним чином зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності 14.07.2006, про що було внесено реєстраційний номер 1248 у реєстрову книгу № д.387-69. Однак, 28.04.2020 адвокатом позивачки, [PERSON] було отримано Інформаційну довідку з ДРРПНН (копія інформаційної довідки з ДРРПНН від 28.04.2020), з якої стало відомо про те, що 21.06.2019 право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] (далі - відповідач-2). Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 21.06.2019 р/н 906 видане приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 49 Закону України «Про іпотеку» на підставі Акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.02.2017, виданого старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А., ВП № 50910774. Зі змісту свідоцтва слідує, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , оскільки торги не відбулися, виявив бажання залишити за собою непродане майно - квартиру, що належала [PERSON] . Позивач повідомляє, що не підписувала жодних документів щодо обтяження або розпорядження квартирою, не знайома і не мала жодних договірних або фінансових відносин з [PERSON] , не укладала жодних правочинів, не була повідомлена про жодні судові процеси, виконавчі провадженні або будь-які юридично значимі дії, за якими вона була б боржником чи стороною або предметом яких була б квартира. 15.06.2020 адвокату Рімоліної Є.Л. стало відомо про здійснення нової перереєстрації квартири на [PERSON] (далі - відповідач-1). Підставою для здійснення такої перереєстрації права власності на квартиру став договір купівлі-продажу від 03.06.2020 № 179, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. Підставою для внесення запису до ДРРПНН стало рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Башлай Дарії Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.06.2020 індексний номер: 52504506. На підставі вищевикладеного позивач просить: витребувати від [PERSON] квартиру, загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 32097901 від 21.06.2019 16:58:34 щодо реєстрації права власності на квартиру, загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 36740823 від 03.06.2020 14:45:28 щодо реєстрації права власності на квартиру, загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської Марини Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2019 індексний номер 47459767; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Башлай Дарії Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.06.2020 індексний номер: 52504506; припинити право власності [PERSON] ( [ADDRESS] ) на квартиру, загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на квартиру, загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.06.2020 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (загального) позовного провадження. Крім того, разом з позовною заявою представником позивача була подана заява про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державною реєстрацією обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо вищезазначеної квартири. Ухвалою суду від 24.06.2020 клопотання представника позивача про забезпечення позову - задоволено. 12.02.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] - адвоката Яблочкіна В.М., в якому відповідач з позовом не погоджувався, вважав необгрунтованим з наступних підстав. Представник відповідача зазначив, у відповідності із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно із позицією Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України викладеної у постанові у справі об-2233цс16 від 21.12.2016, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має не обмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Також представник відповідача повідомив, що позивач ніколи не приймала у володіння квартиру [ADDRESS] , за своєю волею залишила вказану квартиру у володінні [PERSON] , яка у подальшому передала квартиру у володіння [PERSON] на підставі договору аренди від 13.08.2017, тому спірна квартира бути витребувана у відповідача не може. Крім того, відповідач зазначає, що у звязку із виниклою необхідністю у придбанні у власність житла, здійснила пошук через інтеренет, пропозицій, які б відповідали її вимогам, у травні вона побачила об?яву згідно якої продавалася спірна квартира, після огляду вказаної квартири та здійснення нотаріусом Київського міського нотаріаьного округу Башлай Д.І., повної перевірки реєстру прав власності, реєстру заборон та іпотек, упевнившись що в судовому реєстрі не має спорів стосовно спірної квартири, 03.06.2020 вона придбала спірне майно у [PERSON] , на підставі відплатного договору купівлі-продажу за 1649310,00 грн. Таким чином, [PERSON] , не знала раніше [PERSON] , про те що він немав права укладати вказаний правочин із нею не знала та не могла знати, перед вчиненням правочину вчинила огляд квартири, яку придбавала, вона була у безперешкодному доступі продавця, через нотаріуса Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І., здійснила перевірку права власності - воно було зареєстровано за продавцем, будь яких обмежень, заборон та іпотек на момент укладання договору купівлі продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] не було. За таких умов відповідач вказує на те, що вона є добросовісним набувачем. 02.03.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказував на наступні обставини. Представник позивача звернув увагу суду на те, що у абз. 2 п. 2 договору купівлі-продажу від 3.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] зазначено, що «квартира належить продавцю на підставі свідоцтва, посвідченого Апатенко М.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу №906, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2019, реєстраційний номер 1857041980000, номер запису про право власності 32097901, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного рестру речових прав на нерухоме майно № 211190188 та 211187805 від 03.06.2020, виданими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. Так, представник позивача повідомив, що на його думку відповідачка була обізнана, що [PERSON] набув право власності на квартиру на підставі свідоцтва посвідченого Апатенко М.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу №906, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2019. Як було описано у позові, вищезазначене свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 21.06.2019 р/н 906 видане приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 49 Закону України «Про іпотеку» на підставі Акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.02.2017, виданого старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.A., BП№50910774. Відповідно, представник позивача вважає, що відповідачка знала про те, що згідно зазначеного Свідоцтва, [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно - квартиру, що належала [PERSON] оскільки торги у виконавчому провадженні № 50910774 не відбулися. Ухвалою суду від 01.09.2021 у справі за вказаним позовом закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Разом з тим, було задоволено представника [PERSON] - адвоката Яблочкіна В.М. про витребування доказів, а саме, було витребувано наступні документи: з Печерської районної в м. Києві Державної адміністрації інформацію щодо зареєстрованого місце проживання [PERSON] у період з 01.01.2006 по 11.04.2020 за адресою: [ADDRESS] ; від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової О.В. (01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 30/18, оф.16) інформацію, чи посвідчувала вона 09.09.2010, заяву [PERSON] , яка зареєстрована в реєстрі під № 1076, якщо так, витребувати копію такої заяви та нотаріального реєстру або будь-яких інших документів де зазначено про вчинення вказаної нотаріальної дії; від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової О.В. (01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 30/18, оф.16) інформацію, чи посвідчувала вона 30.07.2009, довіреність [PERSON] , яка зареєстрована в реєстрі під № 894, якщо так, витребувати копію такої довіреності та нотаріального реєстру або будь-яких інших документів де зазначено про вчинення вказаної нотаріальної дії; із Шостої київської державної нотаріальної контори (вул Інститутська, 13/А, м. Київ, 01021) інформацію, чи посвідчувала 25.07.2003, державний нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Мостицька С.А., заповіт [PERSON] [INFO] , яким вона заповіла все майно громадянці [PERSON] , зареєстрованого за №5-4241, та надати копію такого заповіту та нотаріального реєстру або будь-яких інших документів де зазначено про вчинення вищевказаної дії. 18.02.2022 до суду надійшов відзив від відповідача-2 [PERSON] , в якому відповідач з позовом не погоджувався в повному обсязі, просив відмовити, виходячи з наступного. Відповідач повідомив, що 03.06.2020, уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] із [PERSON] . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. На момент посвідчення зазначеного договору від 03.06.2020, нотаріусом було здійснено всі необхідні перевірки для здійснення правочину такі як реєстрація права власності на вищевказану квартиру, відсутність заборон, відсутність продавця в реєстрі боржників, перевірку бланків правовстановлюючих документів, на момент укладення договору з [PERSON] , заборони чи арешти в реєстрі прав власності були відсутні, нотаріусу нічого не заважало посвідчити договір купівлі-продажу на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з єдиного реєстру боржників від 03.06.2020, перевіркою реєстру нотаріальних бланків, інформаційною довідкою №211190188 від 03.06.2020, інформаційною довідкою №211187805 від 03.06.2020, витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №66072340 від 03.06.2020, Інформаційною довідкою з єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №158998958 від 03.06.2020. 06.10.2022 на адресу суду від в.о. завідувача Шостої Київської державної нотаріальної контори С.А. Мотицької надійшла на виконання ухвали суду від 01.09.2021 належном чином завірена копія заповіту. 06.12.2022 на адресу суду від приватного нотаріуса КМНО - О.В. Гаврилової на виконання ухвали суду від 01.09.2021 надійшли наступні документи: належним чином завірена копія з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій (2010 рік) з інформацією про те, що мною, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В., 09.09.2010 засвідчено справжність підпису на заяві, за реєстровим №1076; належним чином завірена копія з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій (2009 рік) з інформацією про те, що мною, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В., 30.07.2009 посвідчено Довіреність на представництво інтересів, за реєстровим №894; копія Акту про знищення шляхом спалення вилучених для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (оскільки заяви у справах нотаріуса не залишаються, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України); довіреність за реєстровим №894 від 30.07.2009 знищена відповідно до Акту №1 від 18.09.2019 року.» 28.09.2022 на адресу суду від Печерської районної державної в м. Києві надійшла інформація, про реєстрацію місця проживання громадянки [PERSON] , відповідно до якої, остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась. Від представника позивача надійшла заява, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив задовольнити. В судове засідання відповідач-1, відповідач-2, треті особи не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (далі - квартира). Право власності [PERSON] на квартиру виникло на підставі договору дарування квартири від 29.06.2006 реєстраційний номер 1085, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гавриловою О.В. Право власності на квартиру було належним чином зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності 14.07.2006, про що було внесено реєстраційний номер 1248 у реєстрову книгу № д.387-69 (інформація про реєстрацію міститься у реєстраційному написі на правовстановлюючому документів - договорі дарування квартири від 29.06.2006 р/н 1085). Відповідно з Інформаційної довідки з ДРРПНН, стало відомо про те, що 21.06.2019 року право власності на Квартиру було зареєстровано за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 24.07.2015 Онуфріївським РВ УДМС України в Кіровоградській області. Право власності на квартиру було зареєстроване згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2019 індексний номер 47459767 приватним нотаріусом КМНО Разумовською Мариною Анатоліївною. Підставою для прийняття зазначеного рішення про реєстрацію стало свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 906, виданого 21.06.2019 приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А. (копія додається). Вищезазначене свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 21.06.2019 р/н 906 видане приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 49 Закону України «Про іпотеку» на підставі Акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.02.2017, виданого старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А., ВП № 50910774. Зі змісту свідоцтва слідує, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , оскільки торги не відбулися, виявив бажання залишити за собою непродане майно - квартиру, що належала [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, 04.05.2020 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України був направлений адвокатський запит. На адвокатський запит отримано відповідь від 12.05.2020 № 4326/12818-33-20/20.l, якою відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мінюсту України повідомив, що виконавче провадження ВП № 50910774 (зазначено у свідоцтві про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 21.06.2019 р/н 906) зареєстроване не у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мінюсту України, а у відділі ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, а [PERSON] не є боржником за будь-яким виконавчим провадженням. 15.06.2020 адвокату Рімоліної Є.Л. стало відомо про здійснення нової перереєстрації квартири на [PERSON] . Підставою для здійснення такої перереєстрації права власності на квартиру став договір купівлі-продажу від 03.06.2020 № 179, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. Підставою для внесення запису до ДРРПНН стало рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Башлай Дарії Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.06.2020 індексний номер: 52504506. Автоматизована система виконавчих проваджень на сайті Міністерства юстиції України за посиланням в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors (яка функціонує згідно Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження» від 05.08.2016 № 2432/5) не містить жодної інформації про виконавче провадження ВП № 50910774 або про [PERSON] як боржника за будь-яким виконавчим провадженням. Так само в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості про те, що [PERSON] був стягувачем у виконачих провадженнях. Відсутня будь-яка інформація з відкритих джерел про торги/аукціони, які організовувалися старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером А.І. щодо продажу квартири. Відповідь Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мінюсту України від 12.05.2020 № 4326/12818-33-20/20.l підтверджує той факт, що виконавче провадження ВП № 50910774 зареєстроване не у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мінюсту України, як вказано у свідоцтві, а у відділі ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області та, що [PERSON] не є боржником за будь-яким виконавчим провадженням. Відтак, на підставі вищезазначеного, у суду є підстави вважати, що акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 21.02.2017, підроблений або його, взагалі не існувало. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня електронна копія Акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 21.02.2017 та інших документів, які є обов`язковими для подання та сканування при проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 906, виданого 21.06.2019 приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А., а реєстрація права власності на підставі зазначеного свідоцтва здійснена цього ж дня іншим нотаріусом - Разумовською Мариною Анатоліївною. На думку позивача, виникає питання щодо необхідності звернення до двох різних нотаріусів в один і той же день для здійснення взаємопов`язаних дій з оформлення права власності. В позовній заяві, позивач стверджує, що за наслідками перевірки лише відкритої інформації про двох зазначених нотаріусів, у яких спільне ім`я і по-батькові - [PERSON] і різні прізвища - [PERSON] (нотаріус, яка видала свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів) і Разумовська (нотаріус, яка прийняла рішення про державну реєстрацію нерухомого майна), стає зрозумілим, що це може бути одна й та ж особа. Згідно інформації Єдиного реєстру нотаріусів (https://ern.minjust.gov.ua/pages/default.aspx?) нотаріус Разумовська Марина Анатоліївна має свідоцтво № 3393 і здійснює діяльність за адресою: [ADDRESS] , тел.: [NUMBER] . В той же час нотаріус Апатенко Марина Анатоліївна, згідно даних сайтів notariusy.kiev.ua ( [INFO] ( [INFO] має таку ж адресу і свідоцтво з таким же номером. Тому, на думку позивача, є всі підстави вважати, що нотаріальні дії пов`язані з незаконним переоформленням права власності на квартиру вчинені однією людиною - [PERSON] . Відповідач-1 [PERSON] , особа, яка зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в якості власниці квартири, придбала її у відповідача-2 [PERSON] , який не був законним власником квартири. Відповідач-1 у відзиві стверджує, що позивачка не приймала у володіння спірну квартиру, а договір дарування від 29.06.2006 реєстраційний номер 1085, на підставі якого виникло право власності у позивачки є удаваним. На думку суду, вказані твердження не відповідають дійсності з огляду на наступне. Так, договір дарування від 29.06.2006, реєстраційний номер 1085 був належним чином укладений між [PERSON] та позивачкою і посвідчений нотаріально. Право власності на квартиру було належним чином зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності 14.07.2006, про що було внесено реєстраційний номер 1248 у реєстрову книгу № д.387-69. З моменту укладення договору, а саме з 29.06.2006, не існує жодного судового рішення, яке б свідчило про удаваність зазначеного договору дарування. Жодна із сторін не зверталася до іншої сторони або до уповноважених органів щодо будь-яких обставин укладення договору дарування. Отже, твердження відповідачки про удаваність договору дарування від 29.06.2006 не відповідають дійсності. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Протокол опитування особи адвокатом за її згодою від 05.02.2021, копія якого додана до відзиву, не підтверджує жодних обставин, які є предметом доказування у даній справі. Суд критично відноситься до наданого представником відповідача протоколу, оскільки з його суті випливає, що [PERSON] описує у 2021 році обставини розмови з [PERSON] у 2018 році (коли [PERSON] було 82 роки) про обставини 2005 року (13-річної давнини з моменту, нібито, розмови). Згідно тверджень відповідача-1, вона «..не знала раніше [PERSON] , про те, що він не мав права укладати вказаний правочин із нею не знала і не могла знати…». Разом з тим, п. 7.3. Постанови Верховного суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 міститься наступний правовий висновок - «право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом». Як зазначено в позовній заяві, воля позивачки на відчуження квартири на користь [PERSON] та [PERSON] була відсутня. Суд звертає увагу на те, що у абз. 2 п. 2 договору купівлі-продажу від 03.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] зазначено, що квартира належить продавцю на підставі свідоцтва, посвідченого Апатенко М.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу № 906, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2019, реєстраційний номер 1857041980000, номер запису про право власності 32097901, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 211190188 та 211187805 від 03.06.2020, виданими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. Отже, відповідач-1 була обізнана, що відповідач-2 [PERSON] набув право власності на квартиру на підставі свідоцтва посвідченого Апатенко М.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу № 906, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2019. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач-1 знала про те, що згідно зазначеного свідоцтва, [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно - квартиру, що належала [PERSON] оскільки торги у виконавчому провадженні № 50910774 не відбулися. Частиною 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 (ратифікованого Україною 11.09.1997) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і власник не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Правилом ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 387 ЦК України надає право власнику витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Також згідно ст. 388 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно і у добросовісного набувача. Положення ст. 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 (провадження N 6-2407цс15)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 містяться наступні висновки щодо застосування норм права: 142. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). 143. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 144. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем». Згідно з правовим висновком, що міститься у постановах Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, від 31.10.2012 у справі № 6-53цс12 та, до прикладу, постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 372/1488/16-ц, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387, 388 ЦК України. Зважаючи на те, що належна позивачці квартира протиправно вибула з її законного володіння, вона має право витребувати їх у особи, яка володіє цими об`єктами на даний час - [PERSON] (відповідач-1) Щодо вимог про скасування записів та рішень про реєстрацію права власності на квартиру, припинення та визнання права власності на квартиру, слід зазначити наступне. Як було зазначено в описовій частині позовної заяви, державними реєстраторами - приватними нотаріусами були прийняті наступні рішення щодо права власності на квартиру: - перша перереєстрація - рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської Марини Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2019 індексний номер 47459767 (на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 906, виданого 21.06.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А.); - друга перереєстрація - рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Башлай Дарії Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.06.2020 індексний номер: 52504506 (на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2020 № 179, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І.). На підставі цих рішень були вчинені записи про право власності: - 32097901 від 21.06.2019 16:58:34 (щодо реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] ) - 36740823 від 03.06.2020 14:45:28 (щодо реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] ). Велика Палата Верховного Суду у пункті 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 вказує на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. В пункті 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 № 367/2022/15-ц вказано, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (див. пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). У пункті 5.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/127/18 зазначено, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №753/15761/14-ц зауважено, що оскільки право власності на об`єкти нерухомого майна підлягає державній реєстрації, то рішення суду про задоволення позову про визнання договору недійсним є підставою для скасування здійсненої раніше державної реєстрації права власності на це майно за відповідачем у справі та для здійснення такої реєстрації за позивачем (власником майна) (статті 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У зв`язку з певною неузгодженістю правових позицій Верховного Суду щодо того, чи є необхідним для належного захисту права власності за ситуації, яка є подібною до цієї, скасування запису про право власності відповідача у випадку витребування майна на користь позивача, з метою недопущення можливості неповного захисту та неефективного поновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо скасування наступних записів про державну реєстрацію права власності та обтяження речових прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1) запис про право власності: 32097901 від 21.06.2019 16:58:34 щодо реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] ; 2) запис про право власності: 36740823 від 03.06.2020 14:45:28 щодо реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] . Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 № 340-IX, було внесено зміни до низки законодавчих актів, в тому числі й ст.ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, в ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на даний час міститься положення про те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Також у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, що діє з 16.01.2020, судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є підставою для державної реєстрація права власності на нерухоме майно. Відтак, з урахуванням останніх змін законодавства, які певним чином корегують (доповнюють) усталені позиції Верховного Суду в частині належних способів захисту речових прав на нерухоме майно, для повного та ефективного захисту порушених прав позивачки, необхідним є скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2019 індексний номер 47459767 та від 03.06.2020 індексний номер: 52504506, припинення права власності [PERSON] на Квартиру та визнання права власності на квартиру за позивачкою. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 13871,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів солідарному стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved