Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову та інформація про рух цивільної справи. У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся з вказаним позовом та обґрунтовував його тим, що він працює в ДП «МА «Бориспіль» на посаді провідного інженера-електроніка групи комп`ютеризації виробництва виробничого відділу служби інформаційних технологій. В період часу з 25 лютого 2022 року по 24 березня 2022 року позивач брав участь у виконанні завдань добровольчого формування Бориспільської міської територіальної громади №1. Крім того, 24 березня 2022 року він уклав з означеним воєнізованим підрозділом контракт добровольця територіальної оборони. Після цього [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з заявами про увільнення його від роботи та виплату середньої заробітної плати. ДП «МА «Бориспіль» ухиляється від вжиття вказаних заходів у зв`язку з тим, що на підприємстві був введений простій. Позивач посилається на те, що йому не було доведено про запровадження простою в ДП «МА «Бориспіль». Крім того, правила, які регулюють простій на підприємстві, не поширюються на осіб, які виконують громадські обов`язки та перебувають на військовій службі. Тому [PERSON] просить суд стягнути з відповідача заборгованість по виплаті середньої заробітної плати за період часу з березня 2022 року по жовтень 2022 року в розмірі 118453 гривень 34 копійок. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2022 року (а.с.58) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 5 грудня 2022 року (а.с.59) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 6 лютого 2023 року (а.с.114-115) було залишено без розгляду відповідь на відзив, подану представником позивача [PERSON] . 2. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримують позов та посилаються на те, що факт неознайомлення їх довірителя [PERSON] з наказом про введення простою в ДП «МА «Бориспіль» взагалі викликає сумнів у вжитті цього заходу на підприємстві. Крім того, простій був поширений не на всіх працівників, адже для працівників, вказаних у додатку №1 до наказу, була запроваджена дистанційна робота за межами території підприємства з оплатою праці відповідно до вимог законодавства. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] не був включений у вказаний додаток. У зв`язку з тим, що позивач виконував громадські обов`язки та перебував на військовій службі, на нього поширюються гарантії, запроваджені для працівників у робочий час. Зокрема, в матеріалах цивільної справи відсутні табелі обліку робочого часу, трудовий розпорядок, колективний договір з додатками та інші локальні акти на підтвердження відсутності у позивача робочого часу з березня 2022 року по жовтень 2022 року. Тому представники позивача [PERSON] та [PERSON] наполягають на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що простій був запроваджений в ДП «МА «Бориспіль» у зв`язку з закриттям повітряного простору України. Тому режим дистанційної роботи був передбачений виключно для працівників бухгалтерії, відділу кадрів та юридичного відділу, які забезпечують лише поточну управлінську діяльність, а не основну діяльність підприємства, що полягає в обслуговуванні авіаційного транспорту. У зв`язку з тим, що [PERSON] займає посаду провідного інженера-електроніка групи комп`ютеризації виробництва виробничого відділу служби інформаційних технологій, він не входить до додатку №1. Простій поширюється на позивача з огляду на неможливість виконанням ним своїх трудових обов`язків. Ця обставина свідчить про те, що під час простою у [PERSON] не може бути робочого часу, що унеможливлює поширення на нього та спірні правовідносини гарантій, передбачених ст.119 КЗпП України. В період часу з 24 лютого 2022 року по 23 березня 2022 року позивач жодного разу не з`явився на роботу, а в подальшому декларував його необізнаність про запровадження простою на підприємстві. Така поведінка [PERSON] є суперечливою та містить ознаки недобросовісності. Натомість, у зв`язку з неправильним тлумаченням законодавства 8 квітня 2022 року ДП «МА «Бориспіль» помилково увільнило позивача від роботи та безпідставно виплачувало йому середній заробіток з 23 березня 2022 року по 31 травня 2022 року. Після виявлення помилки 1 червня 2022 року відповідач скасував наказ про увільнення [PERSON] від роботи та виплату йому середнього заробітку. У такий спосіб було відновлено законність у регулюванні трудових правовідносин з позивачем, на якого поширюються гарантії, передбачені для правників під час простою на підприємстві. Зокрема, [PERSON] добросовісно виплачується дві третини його посадового окладу, як це передбачено ч.1 ст.113 КЗпП України. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] працює в ДП «МА «Бориспіль» на посаді провідного інженера-електроніка групи комп`ютеризації виробництва виробничого відділу служби інформаційних технологій. Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.10-1 від 24 лютого 2022 року (а.с.76) у зв`язку з введенням військового стану на всій території України, оголошенням загальної мобілізації та закриттям повітряного простору України в ДП «МА «Бориспіль» з 24 лютого 2022 року був встановлений простій у всіх структурних підрозділах підприємства за виключенням працівників, зазначених у додатку №1. На час простою для працівників було запроваджено оплату праці в розмірі 2/3 тарифної ставки встановлених працівникам розряду (окладу). У виконання цього наказу в період часу з 24 лютого 2022 року по 23 березня 2022 року ДП «МА «Бориспіль» оплачував позивачу час простою в розмірі 2/3 його посадового окладу. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-53/1-921 від 15 грудня 2022 року (а.с.87). 24 березня 2022 року [PERSON] уклав з добровольчим формуванням Бориспільської міської територіальної громади №1 контракт добровольця територіальної оборони (а.с.10-11). 6 квітня 2022 року [PERSON] подав до ДП «МА «Бориспіль» заяву (а.с.83), в якій позивач просив увільнити його від роботи із збереженням середнього заробітку з 24 березня 2022 року до 24 березня 2025 року або до дня дострокового розірвання контракту добровольця територіальної оборони. Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-582/п від 8 квітня 2022 року (а.с.39) [PERSON] був визнаний увільненим від роботи з 24 березня 2022 року до 24 березня 2025 року або до дня дострокового розірвання контракту добровольця територіальної оборони із збереженням за позивачем середнього заробітку. У виконання цього наказу з 23 березня 2022 року по 31 травня 2022 року ДП «МА «Бориспіль» виплачував позивачу середній заробіток. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-53/1-921 від 15 грудня 2022 року (а.с.87). Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07-13 від 1 червня 2022 року (а.с.77) наказ №11-07/1-582/п від 8 квітня 2022 року був скасований з 1 червня 2022 року. У виконання цього наказу в період часу з 1 червня 2022 року по день звернення позивача до суду ДП «МА «Бориспіль» оплачує [PERSON] час простою в розмірі 2/3 його посадового окладу. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-53/1-921 від 15 грудня 2022 року (а.с.87). Спірні правовідносини регулюються главою VII «Оплата праці» КЗпП України. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно з ч.1 ст.119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. У зв`язку з тим, що 24 лютого 2022 року в ДП «МА «Бориспіль» був введений простій, а також з огляду на те, що [PERSON] об`єктивно не міг виконувати посадові обов`язки інженера-електроніка внаслідок закриття повітряного простору України, позивач вважається таким, що не має робочого часу з 24 лютого 2022 року. Ця обставина свідчить про те, що на нього поширюються гарантії, передбачені ч.1 ст.113 КЗпП України, а не ст.119 цього ж Кодексу. Цілком логічно, що режим дистанційної роботи був передбачений виключно для працівників, які забезпечують лише поточну управлінську діяльність, а не основну діяльність підприємства, що полягає в обслуговуванні авіаційного транспорту. Ця обставина переконливо свідчить про те, що [PERSON] не входить до додатку №1 до наказу генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.10-1 від 24 лютого 2022 року. Зі змісту службової записки начальника служби інформаційних технологій ДП «МА «Бориспіль» №23-10-474 від 15 грудня 2022 року (а.с.80) та скріншотів з групи «Виробничий відділ» у месенджері «Viber» (а.с.81) вбачається, що 24 лютого 2022 року начальник виробничого відділу ДП «МА «Бориспіль» [PERSON] надіслала працівникам вказаного відділу, зокрема [PERSON] , фотокопію наказу генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.10-1 від 24 лютого 2022 року (а.с.82). Ці докази є достатніми в розумінні ч.1 ст.80 ЦПК України для підтвердження своєчасного повідомлення позивача про запровадження простою в ДП «МА «Бориспіль». Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представники позивача [PERSON] та [PERSON] не подали жодного доказу на спростування достовірності інформації, викладеної в означених вище письмових та електронних доказах. В матеріалах справи міститься копія довідки №378 від 13 квітня 2022 року (а.с.14), зі змісту якої вбачається, що починаючи з 25 лютого 2022 року [PERSON] брав участь у виконанні завдань добровольчого формування Бориспільської міської територіальної громади №1. Достовірність цього письмового доказу спростовується довідкою №136 від 6 квітня 2022 року (а.с.12), зі змісту якої вбачається, що позивач почав перебувати на службі в означеному воєнізованому підрозділі лише з 24 березня 2022 року. Цей письмовий доказ узгоджується з інформацією, що міститься в контракті добровольця територіальної оборони від 24 березня 2022 року. Пункт 6 ч.1 ст.3 ЦК України передбачає добросовісність як стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), що ґрунтується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Означену доктрину було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що в період часу з 24 лютого 2022 року по 23 березня 2022 року позивач з`являвся на роботі, тоді як в подальшому він декларував його необізнаність про запровадження простою на підприємстві. Така поведінка [PERSON] є суперечливою та містить ознаки недобросовісності в розумінні п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, адже у випадку незнання про запровадження простою в ДП МА «Бориспіль» позивач не був звільнений від обов`язку з`являтись на роботу. Крім того, в пред`явленому позові [PERSON] не заявив вимогу про скасування наказу генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.10-1 від 24 лютого 2022 року, яким був введений простій на підприємстві, а також наказу генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07-13 від 1 червня 2022 року, яким був скасований наказ №11-07/1-582/п від 8 квітня 2022 року про увільнення позивача від роботи та збереження за ним середньої заробітної плати. Зі змісту довідки головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-53/1-921 від 15 грудня 2022 року вбачається, що відповідач добросовісно здійснював [PERSON] оплату часу простою з дотриманням вимог, передбачених ч.1 ст.113 КЗпП України. З огляду на це суд висновує, що підстави для стягнення з ДП «МА «Бориспіль» на користь позивача заборгованості по виплаті середньої заробітної плати відсутні. Тому у задоволенні позову, пред`явленого [PERSON] , належить відмовити в повному обсязі. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що адвокат Целіков В.В. здійснював представництво процесуальних інтересів позивача на підставі договору про надання правової допомоги №220818-2, укладеного 18 серпня 2022 року між АО «Владілена Целікова «Фабула Юстиції» та [PERSON] (а.с.48-49). Зі змісту п.5.1 цього договору вбачається, що вартість, умови оплати та перелік юридичних послуг визначаються в окремих додатках. Зокрема, як вбачається з додатку №2 від 3 листопада 2022 року (а.с.50-52), вартість послуги з підготовки та подачі позовної заяви була визначена в розмірі 3500 гривень, а за участь адвоката Целікова В.В. у судових засіданнях в розмірі 3500 гривень за кожне судове засідання. Крім того, у випадку повного або часткового задоволення позову [PERSON] зобов`язався сплатити АО «Владілена Целікова «Фабула Юстиції» гонорар успіху в розмірі 10% від суми задоволеної майнової вимоги. Однак у задоволенні позову, пред`явленого [PERSON] , відмовлено в повному розмірі. В такому випадку підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Outcome: dismissed