Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом з вимогою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до завершення навчання, а також щодо стягнення додаткових витрат на необхідні медикаменти. Свої вимоги мотивує тим, що перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] є студентом Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, не працює та не має інших видів доходу. Вартість освітньої послуги за кожен рік становить 40 080 грн. Повідомляє також, що у сина є проблеми зі здоров`ям, що підтверджується медичною карткою пацієнта, та необхідні медикаменти оплачує сама. Відповідач не допомагає фінансово, не оплачує навчання та не виплачує кошти на додаткові витрати, спричинені хворобою сина, хоча має таку можливість. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2023 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 27.02.2023 від відповідача до суду надійшов відзив, у відповідності до якого позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує проти стягнення на утримання сина [PERSON] у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на утримання сина. 28.02.2023 від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а подальшу відсутність учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду справи, суд розглядає справу без участі сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.12.2005. В матеріалах справи міститься Довідка №120/14/1181 від 02.11.2022, видана [PERSON] про те, що він є студентом 1 курсу медичного факультету №2 Національного медичного університету імені О.О.Богомольця денної форми навчання. Термін навчання з 01.10.2022 по 30.06.2028, а також Договір № 11106301-М-1-2022 від 01.10.2022 про навчання у закладі вищої освіти на платній основі (а.с.13,14). Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 199 СК України встановлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зі змісту вказаної норми вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Сімейний кодекс України грунтується на принципі рівності прав та обовязків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобовязані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Під час розгляду справи встановлено, що повнолітній син навчається у вищому навчальному закладі та потребує матеріальної допомоги, при цьому відповідачем визнано позовні вимоги про надання повнолітньому сину матеріальної допомоги. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів, починаючи з 17.09.2022 і до досягнення сином 23 років, однак суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Верховний Суд у постанові № справа № 748/2340/17, провадження № 61-12495св18 від 06.08.2018 року вказав, що аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на викладене, а також фактичне визнання вимог позову відповідачем в частині стягнення аліментів в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), та з врахуванням інтересів сина, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 23.01.2023 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Підстав для стягнення за попередній період, а саме з 17.09.2022 не вбачається. Щодо додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Відповідно до вимог ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. особою, яка пред`явила такий позов. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Отже, сума додаткових витрат, які позивач просить стягувати щомісяця з відповідача, ґрунтується на припущенні і не підтверджується відповідними документами. З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: partial