Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 04.02.2016 в сумі 100000 доларів США. В обґрунтування позову посилається на те, що 04.02.2016 року між позивачем та відповідачем у присутності двох свідків був укладений договір позики. На підтвердження укладеного договору відповідачем була власноручно написана розписка від 04.02.2016 згідно якої, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 100000 доларів США протягом десяти днів з дня вимоги. 26.10.2018 позивачем направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією лист-вимогу про повернення боргу. Однак, до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись з вказаним позовом до суду. 18.04.2019 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження по справі. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.11.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості був задоволений. За заявою представника відповідача, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2021 року заочне рішенням було скасоване. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.04.2021 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості була направлена за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Шенцевій О.П. Ухвалою суду від 20.05.2021 року справа була прийнята до провадження суду. У судове засідання сторони не з`явились. Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про прийняття справи розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.02.2016 між позивачем та відповідачем у присутності двох свідків був укладений договір позики. На підтвердження укладеного договору відповідачем була власноручно написана розписка від 04.02.2016 згідно якої, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 100000 доларів США протягом десяти днів з дня вимоги. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала та кошти не повернула. Позивачем своєчасно та, належним чином виконано покладені на нього договором обов`язки щодо передання грошових коштів, що підтверджується підписом відповідача. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сума заборгованості не спростована належними та допустимими доказами, а тому з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином позовні вимоги знаходять своє підтвердження матеріалами справи. Крім того, як вбачається з розписки сума боргу визначена у доларах США. Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Станом на 10.12.2018 року курс національної валюти відносно дол.США, відповідно до офіційного сайту Національного банку України, становить 100 дол.США - 2782,4246 грн., а отже 100000 доларів США - 2782424,60 грн. Відповідно до змісту вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 8810 грн.

Outcome: approved