Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

05 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] з вимогами про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із 18 травня 2013 року. В подальшому, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.01.2019 року шлюб - розірвано. Під час спільного проживання та ведення спільного господарства в період з липня 2003 року по травень 2018 року сторонами набуто у власність ряд майна. Зокрема, 28 грудня 2016 року придбано квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу. У вказаній квартирі за спільні кошти проведено капітальний ремонт. 26.04.2006 року придбано автомобіль ВАЗ 21070 днз [NUMBER] , що був зареєстрований на відповідача. 02.08.2005 року позивачка успадкувала домогосподарство по [ADDRESS] . Позивачка приватизувала земельну ділянку на якій розташований відповідний будинок. В подальшому сторонами побудовано на відповідній ділянці новий будинок. На час припинення спільного проживання та розірвання шлюбу будинок не був добудований та не введений в експлуатацію, позивачка з травня 2018 року постійно сама проживає в цьому будинку та проводить роботи з добудови будинку, виготовлення документів для реєстрації та введення в експлуатацію будинку. На будівництво будинку були використані спільні кошти та кошти рідної тітки позивачки [PERSON] , яка проживала спільно зі сторонами в період з квітня 2016 року, яка одразу передала 10000 грн та щомісячно передавала на будівництво 1000 грн., в загальній кількості було передано 24000 грн, що на переконання позивачки є її особистими коштами. Оскільки на думку позивачки об`єкти права спільної сумісної власності подружжя є неподільними, тому позивачка прохала визнати право власності на частину спільного майна, що являє собою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.45, том 1). У встановлений судом строк [PERSON] подав до суду відзив у якому вказав, що визнає факт спільного проживання у шлюбі з [PERSON] . Погоджується, що сторонами було побудовано новий житловий будинок на приватизованій позивачем земельній ділянці. Квартиру [ADDRESS] вважає своєю особистою приватною власністю. Частково визнає позов, щодо визнання за позивачем права власності на частину спірного житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . У решті вимог прохав відмовити (а.с.76-78, том 1). У встановлений судом строк, позивач подав відповідь на відзив, де [PERSON] зауважила, що спірна квартира [ADDRESS] , була набута за договором купівлі-продажу, а тому являється об`єктом спільної сумісної власності. Оскільки житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] розміщений на земельній ділянці, приватизованої позивачкою, тому новозбудований житловий будинок має бути виділений саме [PERSON] (а.с.86-87, том 1). [PERSON] у встановлений судом строк, подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] з вимогами про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] . В обґрунтування позову, [PERSON] повідомив, що за спільні кошти подружжя було збудовано житловий будинок на земельній ділянці позивачки. В подальшому відповідний будинок був введений у експлуатацію, а тому він може бути об`єктом поділу (а.с.56-58, том 1). Окрім того, [PERSON] подав інший зустрічний позов, до [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що в порядку приватизації житла набув право власності на квартиру [ADDRESS] . У 2004 році [PERSON] мав намір виїхати за кордон на заробітки. Позивач вбачав відповідну поїздку небезпечною для свого життя, а тому вирішив подарувати квартиру своїй сестрі [PERSON] , щоб у разі настання трагічного випадку у його рідних не було будь-яких перешкод з оформленням спадщини. [PERSON] вказує, що сторони правочину домовилися про безоплатне повернення житла в разі необхідності. В подальшому у 2016 році [PERSON] повідомив [PERSON] про бажання повернути раніше подароване житло, на що вона погодилася. При оформленні правочину з повернення спірної квартири у свою власність, сторони обрали спосіб оформлення шляхом укладення договору купівлі-продажу, адже його вчинення було більш економічно вигідним для них, в порівнянні з договором дарування. Таким чином, сторони вчинили удаваний правочин договір купівлі-продажу, з метою приховання відносин з приводу дарування майна. Тому прохав суд, визнати удаваним договір купівлі-продажу від 28.12.2016 року, а також визнати особистою приватною власністю спірну квартиру [ADDRESS] (а.с.65-68, 111-115 том 1). В подальшому, позивач за первісним позовом [PERSON] збільшила свої позовні вимоги, шляхом подання уточненої позовної заяви, де позивачка прохала додатково встановити факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] в період 01.06.2003 року по 17.05.2013 року. В обґрунтування позивачка вказала, що в цей час сторони проживали разом та спільно набували майно, яке підлягає наразі поділу. Крім того, позивач розширив перелік спільного майна, заявленого до поділу, включивши мисливську рушницю, придбану [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти (а.с.159-161, том 1). Окрім того, [PERSON] подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву з вимогами про визнання за [PERSON] права власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] , де заперечила дані вимоги. Вказала, що є одноособовим власником земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок. Зважаючи на відсутність будь-яких прав на земельну ділянку у [PERSON] , тому він не може набути право власності на будівлі розташовані на ній. Тож прохала у задоволені вимог зустрічного позову відмовити (а.с.177, том 1). Також, [PERSON] , подала до суду відзив на зустрічну заяву з вимогами про визнання спірної квартири особистою власністю, де вона заперечила дані вимоги. Розцінює вимоги даного позову як спробу уникнути поділу спільного майна. На придбання та ремонт спірної квартири витрачалися спільні кошти подружжя. У задоволенні даних вимог прохала відмовити (а.с.178-179, том 1). В ході розгляду справи, судом було призначено проведення судової оціночно-будівельної експертизи та судової автотоварознавчої експертизи, за наслідками яких було надано висновки експертів (а.с.193-222,том 2; а.с. 2-35 том 3). У зв`язку зі смертю [PERSON] , судом було залучено до розгляду його спадкоємців [PERSON] та [PERSON] (а.с.96, том 2). [PERSON] до моменту розгляду справи по суті, збільшила свої позовні вимоги, шляхом подання уточненої позовної заяви, де позивачка прохала відступити від принципу рівності часток при розподілі майна подружжя, визнавши за нею право власності на 3/5 частин спільного майна (а.с.78-80, том 3). В судовому засіданні [PERSON] вимоги первісного позову підтримала та прохала їх задовольнити, у задоволенні зустрічних позовів прохала відмовити. Її представник, адвокат Зогаль О.М. підтримав позицію позивачки, прохав задовольнити первісний позов. Відповідачка за первісним та позивачка за зустрічними позовами [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Пугач С.В. вимоги зустрічних позовів підтримав та прохав їх задовольнити, первісний позов прохав задовольнити частково, з підстав наведених у відзиві, поданого [PERSON] .. Відповідач за первісним та позивачка за зустрічними позовами [PERSON] в судовому засіданні вимоги зустрічних позовів підтримав та прохав їх задовольнити, первісний позов прохав задовольнити частково, з підстав наведених у відзиві, поданих [PERSON] . Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] вимоги зустрічного позову про визнання договору купівлі-продажу квартири визнала, пояснила, що її брат, [PERSON] дійсно звернувся з проханням тимчасово зареєструвати за нею квартиру [ADDRESS] . Однак в подальшому, будучи номінальним власником даної квартири, відповідачка не могла отримати житлову субсидію, тому звернулася до свого брата з пропозицією повернути квартиру у його власність. Переоформлення спірної квартири цілеспрямовано здійснювалося шляхом її купівлі-продажу, для того щоб вона була власністю подружжя. Заслухавши пояснення позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом, його представника, позивача за зустрічними відповідача за первісним позовом, його представника, відповідача за зустрічним позовом, представника позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з липня 2003 року по 17.05.2013 року [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, відповідна обставина визнається сторонами по справі. 18 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4, том 1). В період спільного проживання та ведення спільного господарства в період з липня 2003 року по травень 2018 року сторонами набуто у власність ряд майна. Згідно договору купівлі-продажу від 28 грудня 2016 року придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] (а.с.5, 11 том 1). 26 квітня 2006 року придбано автомобіль ВАЗ 21070 2006 року випуску, днз [NUMBER] , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстровано за [PERSON] (а.с.6, том 1). 02 серпня 2005 року [PERSON] успадкувала право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] (а.с.8, том 1). В подальшому [PERSON] приватизувала земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 5310900000:50:064:0044, розташовану по [ADDRESS] , на якій розміщене відповідне домоволодіння, що підтверджується копією державного акту серії ЯГ № 346200 від 20.03.2006 року (а.с.9, том 1). Після цього, [PERSON] та [PERSON] знесли відповідний житловий будинок та на його місці у 2014 році збудували новий, що підтверджується довідкою ДКП Миргородтехінвентаризація» від 14.02.2019 № 252-Д та відомостями технічного паспорту (а.с.26-28,29, том 2). Введення в експлуатацію новозбудованого будинку завершалося затвердженням Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ПТ181190771870 від 18.03.2019 з подальшою державною реєстрацією речового права на відповідний об`єкт нерухомості за [PERSON] (а.с.12, том 1). Також в період шлюбу [PERSON] 18.04.2018 було придбано вогнепальну зброю мисливську гладкоствольну рушницю [NUMBER] (а.с.55, том 1). Надаючи оцінку встановленим обставинам , суд зауважує наступне. Стосовно вимог первісного позову, щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю Відповідно до частини другої\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі\~статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Таким чином, встановлення відповідного факту для сторін має юридичне значення. Факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2003 року по 17.05.2013 року визнається сторонами по справі та підтверджується наявними матеріалами. Разом з\~тим,\~дана вимога\~підлягає частковому\~задоволенню,оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 1 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 1 січня 2004 року. \~ \~ \~ \~Стосовно вимог зустрічного позову про удаваність договору купівлі-продажу квартири, визнання її особистою приватною власністю. За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] заперечував належність відповідного майна, до складу спільного майна, вказуючи, що походження відповідного майна є його приватизація. Залучені правонаступники [PERSON] [PERSON] та [PERSON] підтримали вимоги зустрічних позовів та їх обґрунтування. Дійсно, на підставі свідоцтва про право власності від 11 травня 2004 року [PERSON] набув право власності на спірну квартиру в порядку ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності зареєстроване 14.05.2004 року (а.с.69-70,том 1). Невдовзі після цього, [PERSON] відчужив відповідне майно на користь своєї рідної сестри, [PERSON] , згідно договору дарування від 04 червня 2004 року (а.с.71, том 1). Вже в період шлюбу з [PERSON] , [PERSON] здійснив купівлю даної квартири, згідно договору купівлі-продажу від 28 грудня 2016 року. [PERSON] вказує, що договір купівлі-продажу від 28.12.2016 року є удаваним, в дійсності сторони уклали договір дарування, у зв`язку з чим вбачав підстави для застосування наслідків удаваності правочину. [PERSON] заперечувала удаваність договору купівлі-продажу, вказуючи, що форма правочину відповідає змісту правовідносин які виникли між сторонами. За змістом ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При наданні\~оцінки встановленим\~обставинам,\~судом враховується\~правові висновки\~Верховного Суду\~у складі\~Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду,\~викладені у\~постанові від\~14.02.2022\~по справі\~№ 346/2238/15-ц,\~де зауважено,\~що за\~загальним правилом\~тягар доказування\~удаваності правочину\~покладається на\~позивача.\~Заявляючи вимогу\~про визнання\~правочину удаваним,\~позивач має\~довести:\~а)\~факт укладання\~правочину,\~що на\~його думку\~є удаваним;\~б)\~спрямованість волі\~сторін в\~удаваному правочині\~на встановлення\~інших цивільно-правових\~відносин,\~ніж ті,\~які передбачені\~правочином,\~тобто відсутність\~у сторін\~іншої мети,\~ніж приховати\~інший правочин;\~в)\~настання між\~сторонами інших\~прав та\~обов`язків,\~ніж ті,\~що передбачені\~удаваним правочином. Судом також враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду № 129/1033/13-ц у постанові від 18.03.2020, де зауважено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину\~треба доказувати\~таким чином,\~аби реалізувати\~стандарт більшої\~переконливості,\~за яким\~висновок про\~існування стверджуваної\~обставини з\~урахуванням поданих\~доказів видається\~вірогіднішим,\~ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто,\~певна обставина\~не може\~вважатися доведеною,\~допоки інша\~сторона її\~не спростує\~(концепція\~негативного доказу),\~оскільки за\~такого підходу\~принцип змагальності\~втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). В контексті встановлених обставин, суд не вбачає доведеним твердження [PERSON] про удаваність договору купівлі-продажу від 28.12.2016 року. Судом враховується, що договір купівлі-продажу вчинявся в період шлюбу, таким чином [PERSON] діяв в інтересах подружжя, а не лише у власних. До моменту укладення договору купівлі-продажу, іншим членом подружжя, тобто [PERSON] , було надано нотаріальну згоду на вчинення відповідного правочину, з мотивів того, що він здійснюється в інтересах сім`ї (а.с.153, том 1). [PERSON] заперечує факт удаваності купівлі-продажу, вказуючи, що на виконання умов договору продавцю, [PERSON] , сплачувалися кошти. Достатніх доказів які б спростовували відповідне, [PERSON] не надав. Суд критично сприймає доводи [PERSON] , що відчуження квартири у власність [PERSON] та подальше повторне набуття прав на відповідну квартиру є наслідком перестороги [PERSON] за своє життя та здоров`я у зв`язку з виїздом за кордон. Час що минув між правочинами перевищує 12 років, що вже свідчить про те, що вчиняючи відповідні правочини, [PERSON] керувався іншими міркуваннями,а ніж тими про які повідомляв в ході розгляду справи. Посилання [PERSON] на економічну привабливість моделі відчуження майна, шляхом його купівлі-продажу в порівнянні з даруванням, не є переконливими. Таким чином, для застосування наслідків удаваності правочину до договору купівлі-продажу від 28.12.2016 року відсутні правові підстави. За змістом ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У відповідності до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Враховуючи, що спірна квартира була набута в період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу, тому суд не вбачає підстав для визнання її особистою приватною власністю. \~ \~ \~ \~ Стосовно обсягу майна подружжя, яке підлягає поділу. Визначення часток у спільному майні. \~ \~ \~ \~З первісного позову вбачається, що до поділу заявлено наступне майно: -квартира [ADDRESS] ; -автомобіль ВАЗ 21070 днз [NUMBER] ; -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] ; -вогнепальна зброя мисливська гладкоствольна рушницю МР 153, калібр [NUMBER] . Вирішуючи питання про можливість поділу заявленого майна, судом враховується наступне. Так, квартира [ADDRESS] набута в період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу в силу презумпції спільності майна подружжя, являється об`єктом права спільної сумісної власності, а тому може підлягати поділу. Автомобіль ВАЗ 21070 днз [NUMBER] , набутий в період, коли сторони спільно проживали однією сім`єю, тобто на набуте майно, в силу ст. 74 СК України, поширюється презумпція спільності майна, а тому дане майно може підлягати полілу. Зокрема, за змістом ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При вирішенні питання про можливість поділу вогнепальної зброї мисливської гладкоствольної рушниці [NUMBER] , суд зауважує наступне. Відповідно до частини другої статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із частиною четвертою статті 61 СК України речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, зброя не може вважатися об`єктом індивідуального користування когось із подружжя, а тому не є особистою приватною власністю. Відсутність дозволу на придбання та зберігання мисливської зброї не позбавляє особу власності на 1/2 майна подружжя, а лише впливає на режим використання зброї. Питання обігу зброї в України врегульовано Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 Пунктом 12.16 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» передбачено, що в разі смерті власника нагородна, нарізна вогнепальна та інша зброя військових зразків, мисливська нарізна або гладкоствольна вогнепальна зброя, основні частини зброї та бойові припаси до неї, пневматична, холодна та охолощена зброя, пристрої та патрони до них у п`ятиденний строк здаються близькими особами до органів поліції на тимчасове зберігання до вирішення питання щодо спадкування майна (але на строк не більше шести місяців). Якщо хтось із спадкоємців бажає таку зброю (крім нагородної) залишити у власності та користуватися нею, вона може бути зареєстрована на його ім`я в установленому законодавством порядку відповідно до пункту 12.2 глави 12. Якщо серед спадкоємців немає осіб, які мають право на зберігання зброї, основних частин зброї, пристроїв, то зброя, основні частини зброї і пристрій у місячний строк після строку, указаного в абзаці першому цього пункту, повинні бути реалізовані в установленому законодавством України порядку особі, що має дозвіл органів поліції на придбання зброї, основних частин зброї, пристрою, або здані на реалізацію в магазин з торгівлі зброєю, спеціальними засобами активної оборони. Таким чином відповідне майно хоча і є обмеженим в своїй оборотоздатності, а жодна із сторін не має дозволів на зберігання та використання відповідного виду зброї, проте закон виділяє шляхи його законного відчуження, тож воно може бути об`єктом поділу. Стосовно житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] суд виходить з наступних міркувань. Відповідне домогосподарство було успадковане [PERSON] після смерті матері, [PERSON] (а.с.8, том 1). Сторонами визнається, що успадкований житловий будинок був знесений а замість нього [PERSON] та [PERSON] збудували новий. За даними техпаспорту, відповідний будинок збудовано у 2014 році. За змістом\~ч.ч.1-2\~ст.\~331\~ЦК України,\~право власності\~на нову\~річ,\~яка виготовлена\~(створена)\~особою,\~набувається нею,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~ Особа,\~яка виготовила\~(створила)\~річ зі\~своїх матеріалів\~на підставі\~договору,\~є власником\~цієї речі.\~Право власності\~на новостворене\~нерухоме майно\~(житлові\~будинки,\~будівлі,\~споруди тощо)\~виникає з\~моменту завершення\~будівництва (створення\~майна).\~Якщо договором\~або законом\~передбачено прийняття\~нерухомого майна\~до експлуатації,\~право власності\~виникає з\~моменту його\~прийняття до\~експлуатації.\~Якщо право\~власності на\~нерухоме майно\~відповідно до\~закону підлягає\~державній реєстрації,\~право власності\~виникає з\~моменту державної\~реєстрації. Введення в експлуатацію новозбудованого будинку завершилося затвердженням Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ПТ181190771870 від 18.03.2019 з подальшою державною реєстрацією речового права на відповідний об`єкт нерухомості за [PERSON] (а.с.12, том 1). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 січня 2019 року, яке набрало законної сили 05 лютого 2019 року. Хоча процес введення в експлуатацію та реєстрації речових прав на спірний житловий будинок, і були завершені невдовзі після розірвання шлюбу, проте майно створювалося сторонами спільно, в період шлюбу, що свідчить про те, що відповідне майно є об`єктом спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу. При цьому самі сторони наполягають на тому, що відповідний будинок являється спільною власністю подружжя. У відповідності до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. [PERSON] вимагає відступлення від засад рівності часток, з підстав того, що під час сімейних стосунків [PERSON] зловживав алкогольними напоями та здійснював по відношенню до неї насильство, у зв`язку з чим здійснювалися непоодинокі виклики працівників поліції та лікування позивачки в закладах охорони здоров`я. Кошти на які [PERSON] придбавав алкоголь та за які відновлювалося здоров`я [PERSON] витрачалися не в інтересах сім`ї. В той же час, суд не вважає, що повідомленні позивачкою обставини є такими, з наявністю яких закон пов`язує можливість відступлення від засад рівності часток у майні подружжя. Таким чином, кожному із подружжя належить частини майна. Щодо вимог позивачки про здійснення поділу майна, шляхом визнання за нею права на житловий будинок по [ADDRESS] , в рахунок її частки у спільному майні, з мотивів того, що він побудований на земельній ділянці, яка перебуває у її приватній власності, то суд зауважує наступне. \~ \~ \~ \~Дійсно, позивачка в порядку безоплатної приватизації набула право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером 5310900000:50:064:0044, розташовану по [ADDRESS] , на якій розміщене відповідне домоволодіння. \~ \~ \~ \~При цьому, судом встановлено, що сторони за взаємної згоди знесли житловий будинок, який був розміщений на цій земельній ділянці та побудували новий. \~ \~ \~ \~Сторони самі визнають, що відповідний житловий будинок являється спільним майном подружжя. \~ \~ \~ \~Дійсно, суд в рамках даного розгляду вбачає підстави, для визнання даного об`єкту нерухомості спільною сумісною власність для здійснення його подальшого поділу. \~ \~ \~ \~При цьому, в національному законодавстві закріплено принцип єдиної юридичної долі земельної ділянки та побудованого на ній нерухомого майна. \~ \~ \~ \~За змістом ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. \~ \~ \~ \~Таким чином, набувши право власності на житловий будинок (в даному випадку, як новозбудованого об`єкту), його власники одночасно набувають і право власності на земельну ділянку на якій розташований будинок. \~ \~ \~ \~Тому, той факт що титульним власником відповідної земельної ділянки являється [PERSON] не є визначальним при поділі. \~ \~ \~ \~Вартість будинку значно перевищує сукупну вартість решти спільного майна. Про готовність та фінансову спроможність сплатити компенсацію іншому співвласнику [PERSON] не повідомляла, відповідні кошти на депозитний рахунок суду не вносила. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за кожним із подружжя право власності на всього обсягу спільного майна. Судові витрати При розподілі судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. [PERSON] повідомляла про свої судові витрати, які складаються із суми судового збору у розмірі 3910,00 грн (а.с.1, том 1) та витрат на проведення експертизи у розмірі 8460,00 грн (по рахунку 11/110 від 01.07.2021) (а.с.167, том 2). З огляду на часткове задоволення позову Витрати по сплаті судового збору підлягають частковій компенсації у розмірі 3141,60 грн Заявлені витрати по оплаті експертизи у розмірі 8460,00 грн. підлягають розподілу у повному обсязі, так як їх понесення було необхідне в рамках розгляду тієї частини позовних вимог, які судом задоволені. В загальному розмірі судові витрати [PERSON] які підлягають компенсуванню складають 11601,60 грн., які мають бути стягнені з кожного правонаступника у розмірі 5800,80 грн. В рамках розгляду даної справи, первісним позивачем за зустрічними позовами [PERSON] понесено судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 3491,80 грн (а.с.104, том.1) та 3626 грн (а.с.108, том 1). У зв`язку з тим, що у задоволенні зустрічного позову (про визнання правочину удаваним, визнання квартири особистою приватною власністю) судом відмовлено, тому судовий збір сплачений у розмірі 3626 грн. компенсуванню не підлягає. Судовий збір сплачений за зустрічним позовом про визнання права власності на частину житлового будинку у розмірі 3491,80 грн підлягає компенсуванню за рахунок [PERSON] у повному обсязі, на користь правонаступників [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (по 1745,50 грн. на кожного). Окрім того, на користь [PERSON] стягуються витрати на проведення експертизи у розмірі 8460,00 грн (по рахунку № 10/109 від 01.07.2021(а.с.168, том 2), так як їх понесення було необхідне в рамках розгляду тієї вимог зустрічного позову, які судом задоволені. \~ \~ \~ \~Враховуючи положення ч.10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне зробити взаємозалік судових витрат, покладених на сторін спору. \~ \~ \~ \~За наслідками цього, на користь [PERSON] з [PERSON] слід стягнути 4055,30 грн. (5800,80-1745,50), а на користь [PERSON] з [PERSON] слід стягнути 4404,70 грн. (10205,50 5800,80 грн.)

Outcome: partial