Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

30 січня 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] , за підписом представника [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу, яка здана до відправки через поштове відділення 27 січня 2023р. В позовній заяві зазначає, що з 08 лютого 2023 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що тривалий час сторони проживають окремо, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та шлюбні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим, шлюб існує лише юридично. Вважає, що, враховуючи фактичні обставини справи, заходи щодо примирення подружжя будуть безпідставним. З огляду на зазначене просить шлюб сторін розірвати, стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати у розмірі 3073,60 грн. Ухвалою суду від 06.02.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк учасникам справи для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 27 лютого 2023р. о 09 год. 00 хв. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання (а.с. 30-32 ), в таке засідання не з`явилися. При цьому, позивача [PERSON] та її представника [PERSON] засобами електронного зв`язку надійшли заяви від 23.02.2023р. про розгляд справи без їхньої участі; позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задоволити (а.с. 35-36). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав заяву від 23.02.2023р. про розгляд справи у його відсутності; позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розірвати шлюб (а.с. 33). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 08 лютого 2003р. позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області за актовим записом № 12, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 12). У сторін є спільна донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.06.2003р. Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 10), яка на час розгляду справи в суді досягла повноліття. Як зазначає позивач [PERSON] , сторони тривалий час проживають окремо через різні погляди на сімейне життя та шлюбні відносини, у зв`язку із чим остання не бачить сенсу у подальшому підтриманні сімейних відносин та вважає, що шлюб необхідно розірвати. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надав та в заяві від 23.02.2023р. вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що сторони по справі не бажають перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та визнав позов. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536, 80 грн., а також позивачу слід повернути судовий збір в розмірі 536, 80 грн. з державного бюджету. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, суд враховує, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем та його представником долучено до матеріалів справи: копії Договору про надання правової допомоги від 16.01.2023р., Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 16.01.2023р., ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АВ № 1053762 від 26.01.2023р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000430 від 28.02.2019р. Згідно п. 3 Договору про надання правової допомоги від 16.01.2023р. оплата за надані послуги проводиться відповідно до Додатку № 1 до даного Договору. У п.п. 2, 3 Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 16.01.2023р. вартість послуг Адвоката по справі розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] складає 2000,00 гривень. Клієнт сплачує повну вартість послуг Адвоката безготівковим шляхом на рахунок Адвоката в момент підписання Договору та Додатку № 1. Отже, судом встановлено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у вказаному додатковому договорі у вигляді фіксованої суми 2000, 00 грн.\~ і не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Дослідивши надані представником позивача докази щодо витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 2000, 00 грн. є обґрунтованими і розумними та підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в повному обсязі. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112-115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved