Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

21.09.2022 позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON] , покликаючись на те, що 22.07.2019 він передав відповідачу в борг гроші в сумі 5000 доларів США, на підтвердження чого взяв у відповідача розписку. Борг відповідач мав повернути до 01.08.2020, однак зобов`язання не виконав, що змусило його звернутися до суду із даним позовом. Вказував, що ним також здійснено розрахунок 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України на суму 318 доларів США 32 центи. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 5318 доларів США 32 центи, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на момент звернення до суду складає 194483 грн. 52 коп. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 22.07.2019, яка станом на 21.09.2022 складає 5318 доларів США 32 центи, з яких 5000 доларів США сума основного боргу, 318 доларів США 32 центи 3 % річних, нараховані відповідно до ст.625 ЦК України. Також просить стягнути з відповідача в користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 31.01.2023 вимоги позову підтримав, додатково пояснив, що станом на момент розгляду справи кошти, надані у борг, відповідачем не повернуті, а відтак просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що повернув позивачу частину коштів, що підтверджується документально квитанцією про перерахунок таких коштів [PERSON] , який є представником позивача. Виникнення боргу пояснює тим, що повинен був виконати для позивача певну роботу, за що отримав спірні кошти, однак роботу не виконав, а тому має обовязок з приводу повернення переданих йому грошей. В судове засідання 27.02.2023 сторони не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, причини неявки відповідача суду невідомі. Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явився, 21.02.2023 подав письмову заяву, в якій вказав, що грошові кошти, передані йому [PERSON] , не мають жодного відношення до виконання останнім своїх боргових зобов`язань перед [PERSON] . Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних міркувань. Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено у ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України (ч.1 ст.1050 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що договір позики має ознаки реального правочину, виконання якого відбувається в момент його укладення, і сам договір є свідченням цього виконання, на відміну від консенсуальних правочинів, які виконуються сторонами після укладення самого правочину (в майбутньому). Таким чином письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошових коштів позичальнику. Як вбачається із матеріалів справи, 22.07.2019 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , який проживає у [ADDRESS] , отримав в борг від [PERSON] гроші в сумі 5000 (п`яти тисяч) доларів США та зобов`язувався повернути такі до 01.08.2020), про що розписався у письмовій розписці (а.с.7). [PERSON] в судовому засіданні визнав факт передачі йому коштів позивачем в сумі 5000 доларів США. Посилання відповідача в судовому засіданні на те, що він повернув представнику позивача [PERSON] 54500 грн. в якості повернення боргу позивачу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, такі заперечуються самим [PERSON] , крім цього в суду відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] є представником позивача. Таким чином суд встановив, що станом на момент подання позовної заяви [PERSON] свої договірні зобов`язання перед [PERSON] не виконав та не повернув надану йому грошову позику. Беручи до уваги те, що зі сторони відповідача порушилися умови виконання грошового зобов`язання і він не повернув позивачу суму позики у строки, встановлені договором, в установленому законом порядку договір позики недійсним не визнавався, відповідач визнав позов, про що подав письмову заяву, а тому є усі підстави для стягнення з відповідача усієї суми заборгованості за вказаним вище договором. Позивачем обраховано 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 318.32 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 21.09.2022 становить 11640 грн. 96 коп.. Відповідачем вказаний розмір нарахованих 3 % річних не оспорюється, інші розрахунки ним не надані, а відтак у суду не має підстав сумніватися в правильності таких нарахувань. У звязку з повним задоволенням позовних вимог підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved