Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

06.01.2023 року до суду звернулась позивач, [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини до відповідача [PERSON] 18.01.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 27.02.2023 року. Відповідач відзив на позовну заяву не надав . Фіксування судового засідання технічного засобами не здійснювалось у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трирічного віку В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з 20 липня 2019 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 92 В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . З березня 2022 року вони з відповідачем спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Донька проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та не працює. Матеріальної допомоги на її утримання відповідач в добровільну порядку не надає, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачем не наданий відзив на позовну заяву. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши зміст позовних вимог та наданого відповідачем відзиву, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2019 року. Шлюб між сторонами зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 92 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. На час подання позову сторони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання. Відповідачем будь яких доводів на спростування даного факту не надано. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та не працює. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так як позивачка має дитину, якій не виповнилось три роки, суд приходить до висновку, що позивачка має право на отримання аліментів від чоловіка-батька дитини, до досягнення дитиною трирічного віку та про наявність підстав для задоволення позову у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав. Відповідачем доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи і про наявність інших обставин, які б могли вплинути на розмір призначених суду аліментів не надано. Оцінюючи надані суду докази та враховуючи всі вищенаведені обставини,

Outcome: partial