Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання майна, придбаного в шлюбі, її особистою приватною власністю. На обґрунтування позову вказано, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі з 09.02.2018. Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 19.09.2022. 29.01.2021 позивачем було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Позивач вказує, що вказана квартира є її особистою приватною оскільки її було придбано за кошти, що належали їй особисто та були отримані нею у кредит від АТ «Акцент-банк» в сумі 130000,00 грн. Згода відповідача на придбання квартири була формальною, оскільки на час купівлі квартири вони не проживали разом, не вели спільне господарство, хоч на момент укладення договору перебували в зареєстрованому шлюбі. Позивач зазначає, що квартира придбавалася нею виключно для себе, оскільки не бачила подальшого спільного життя з відповідачем, а спільне проживання з відповідачем тривало до травня 2019 року. В липні 2019 року відповідач наніс позивачу тілесні ушкодження, в зв`язку з чим йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Ремонт квартири відбувався також виключно за кошти позивача, отримані нею у кредит від АТ «Акцент-банк» в сумі 170000,00 грн. Позивач вважає, що існують підстави для відступу від презумпції спільної власності подружжя на вказану квартиру та просить визнати однокімнатної квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю. Відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнав в зв`язку з тим, що позивачем не доведено належними доказами, що спірна квартира придбана за особисті кошти позивача. Відповідач вказує, що під час перебування в шлюбі він працював за кордоном в зв`язку з чим в 2020 2022 роках ним здійснювалися грошові перекази на ім`я позивача з метою спільного проживання в квартирі та проведення ремонту у ній. Відповідачем були\~заявлені клопотання\~про витребування від АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Акцент-банк» інформації про рух коштів по рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] в період часу з 01.01.2020 по 19.09.2022 року, які судом було задоволено та витребувано відповідні відомості з банківських установ В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позивач в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем вона дійсно припинила шлюбні стосунки з липня 2019 року після того, як він її побив. Пізніше вони примирилися, але проживали окремо. Не заперечувала факт отримання коштів від відповідача, але вказала, що отримані від відповідача кошти були нею спрямовані на ремонт будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який також придбаний у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Отримані кредити вона повертала власними коштами, оскільки має доходи від зайняття підприємницькою діяльністю. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов. Згідно наданих представником відповідача письмових пояснень надходження коштів на рахунки позивача, відкриті в АТ КБ «Приватбанк», від відповідача [PERSON] , за період з січня 2020 року по 19.09.2022 року становило 137802,21 грн, а на рахунки, відкриті в АТ «Акцент-банк», за цей же період становило 108593,69 грн, а всього 246395,90 грн. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі з 09.02.2018, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. 12.08.2019 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в зв`язку з заподіянням 22.07.2019 року легких тілесних ушкоджень позивачеві. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 19.09.2022, що підтверджується копією вказаного судового рішення. 27.01.2021 позивач отримала готівковий кредит в сумі 130000,00 грн, який нею сплачено в повному обсязі, заборгованість за кредитним договором відсутня, що підтверджується листом керівника відділення АТ «Акцент-банк» Щегельської В. С. 29.01.2021 позивачем було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є. А., зареєстрованим в реєстрі за №302. Вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири укладено за письмової згоди відповідача [PERSON] , викладеної у заяві, посвідченій 29.01.2021 приватним Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є. А. за реєстровим № 301 (пункт 7.2 договору). 23.07.2021 позивач отримала готівковий кредит в сумі 170000,00 грн, який нею сплачено в повному обсязі, заборгованість за кредитним договором відсутня, що підтверджується листом керівника відділення АТ «Акцент-банк» Щегельської В. С. Судом також встановлено, що на рахунки [PERSON] , відкриті в АТ КБ «Приватбанк», від відповідача [PERSON] , за період з січня 2020 року по 19.09.2022 року надійшло 137802,21 грн, крім того, на рахунки [PERSON] , відкриті в АТ «Акцент-банк», за цей же період від відповідача [PERSON] надійшло 108593,69 грн, що підтверджується виписками по рахунках. Спірні правовідносини врегульовано наступними нормами права. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Отже, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Оцінюючи надані позивачем для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, зокрема, на спірну квартиру суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу від 29.01.2021 продаж вчинено за 253217,00 грн, що відповідає ринковій вартості квартири згідно звіту про оцінку майна, разом з тим, 27.01.2021 позивач отримала готівковий кредит в сумі 130000,00 грн, що є недостатнім для покриття вартості квартири в повному обсязі кредитними коштами, крім того, позивачем не надано доказів наявності в неї особистих коштів, достатніх для придбання квартири. Позивачем також не надано доказів витрачання отриманих у кредит коштів саме на придбання спірної квартири. Позивачем не надано суду жодних доказів щодо цільового характеру отриманого 27.01.2021 року кредиту в сумі 130000,00 грн та за рахунок яких коштів було здійснено погашення даного кредиту. Готівковий кредит в сумі 170000,00 грн позивач отримала 23.07.2021, тобто вже після придбання спірної квартири, а тому вказані кошти не можуть бути враховані як такі, що внесені позивачем на придбання квартири. Суд враховує, що на рахунки [PERSON] , відкриті в банківських установах від відповідача [PERSON] , за період з січня 2020 року по 19.09.2022 року, тобто як до, так і після придбання спірної квартири, й до моменту розірвання шлюбу, надійшли кошти на загальну суму 246395,90 грн, при цьому, суд вважає пояснення позивача, що всі отримані кошти були спрямовані на проведення ремонту спільному з відповідачем будинку, необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів цих обставин суду не надано. Позивачем також не надано доказів припинення шлюбних стосунків з відповідачем до розірвання шлюбу, натомість, факт отримання позивачем грошових переказів від відповідача свідчить про наявність спільного бюджету, ведення спільного господарства. Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами факт придбання спірної квартири у шлюбі за її особисті кошти, відповідно презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, позивачем не спростовано, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed