Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 04 лютого 2017 року, зареєстрованого Сихівським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №38. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що уклала з відповідачем шлюб та у подружжя є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі сторони проживали разом, стосунки подружжя були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками. Проте сімейне життя у сторін не склалося через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери. З червня 2022 року сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет. Стосунки між сторонами стали напруженими, погляди на сімейні відносини виявились різними. Вважає, що примирення між ними є неможливим, шлюб існує формально, а збереження такого суперечитиме його інтересам. У судове засідання позивачка не з`явилася, її представник звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив суд такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого не заперечує проти розірвання шлюбу, однак не погоджується з обґрунтування позовних вимог. Зокрема, зазначив, що сторони проживали разом та виховували сина, який з самого народження хворіє розладом аутичного спектру. Після початку війни позивач відвіз дружину з дитиною до її батьків, в подальшому вони виїхали до Республіки Естонія для лікування дитини. Після встановлення діагнозу та лікування позивачка разом з дитиною повернулась до України та через два місця знову виїхала за кордон. Весь час знаходження позивачка за кордоном спілкувався з нею по телефону. В листопаді 2022 року остання відправила повідомлення про те, що не має наміру повертатись в Україну та в подальшому повідомила, що бажає розірвати шлюб і залишитись проживати за кордоном. Від родичів дізнався, що позивачка відмовилась лікувати дитину, має відносини з іншим чоловіком. Вважає, що ініціатором розірвання шлюбу є позивачка. Примирення, збереження сім`ї та спільне життя відповідач вважає неможливим з ініціативи позивачки. У судове засідання представник відповідача не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, просив суд позов задовольнити. У зв`язку з неявкою сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 04 лютого 2017 року, зареєстрували такий у Сихівському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівській області, актовий запис №38. У подружжя є спільний син: [PERSON] , [INFO] . Сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечив проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 992,40 грн., останній необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 496,20 грн., а решту судових витрат у розмірі 496,20 грн. стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved