Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

[PERSON] через свого адвоката Кишеню В.С. звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСКО», в якому просив визнати за ним майнові права на об`єкт незавершеного будівництва. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не належним чином виконує умови договору. Ухвалою від 05.10.2022 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. У встановлений судом строк відповідач ТОВ «ІСКО» відзив на позов не подав. Позивач та його представник в судове засідання не з"явились, натомість від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутності на вимогах позову наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків. Так, між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСКО» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тімоновим Є.І., в реєстрі за №1248. Відповідно до пункту 1.1 вказаного договіру сторони зобов"язуютьсящо за цим попереднім договором сторони зобов`язуються, в строки встановлені п.14. розділу 1 попереднього договору, укласти договір купівлі продажу квартири, відповідно до якого сторона 1 зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1. пунку 1.4 розділу 1 попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а сторона 2 зобов`язується прийняти у власність об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору. Відповідно до п. 1.4. сторони зобов`язалися укласти основний договір протягом I (першого) кварталу 2019 року, але в будь-якому разі не раніше отримання стороною 1 правовстановлюючих документів на об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2. розділу 5 попереднього договору. Згідно п. 1.3. попереднього договору плановий строк введення в експлуатацію будинку IV (четвертий) квартал 2019 року. Відповідно до п. 1.2. попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення та нотаріального посвідчення основного договору,яке встановлено п.1.1. розділу 1 попередьного договору повинно бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання зобов`язання сторони визначають в окремому договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Зазначений договір сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладенням та нотаріальним посвідченням попереднього договору. На виконання вимог п. 1.2. попереднього договору, 27.12.2017 року між ТОВ «Іско» та [PERSON] укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПК/6/12/902, відповідно до якого розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов договору як забезпечення виконання зобов`язання становить 351100 грн. 00 коп. у тому числі ПДВ 20% у розмірі 58516 грн. 67 коп. у строк до 25.01.2018 року включно (п.2.2.,п.п. 2.3.2., п.п. 2.3.2 п. 2.3. договору). Як вбачається із долучених квитанцій позивачем було здійснено оплату 04.01.2018 року сплачено 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень; 30.01.2018 року сплачено 101000 (сто одна тисяча) гривень; 31.01.2018 року сплачено 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень; 02.02.2018 року сплачено 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Таким чином, загальна сума, сплачена [PERSON] на виконання Договору про забезпечення виконання зобов`язань №ПК/6/12/902 від 27 грудня 2017 року становить 351 000 (триста п`ятдесят одна тисяча) гривень. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, порядок набуття права власності на об`єкт нерухомого майна після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначений законом. Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України). Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі № 755/8933/18 (провадження № 61-4251св19). Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року №761/5156/13-ц суд зазначив, що під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка обрала такий спосіб захисту порушеного права, який, на її думку, є ефективним і не заборонений законом. Згідно зі статтями 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статей 509, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Виконання грошових зобов`язань за договором, а саме повна сплата вартості майнових прав об`єкта нерухомості, підтверджує вчинення позивачем дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимагати переходу майнових прав на цей об`єкт нерухомості, отримання від відповідача об`єктів нерухомості за актом прийому-передачі після завершення будівництва та після цього набуття можливості державної реєстрації свого права власності на об`єкт будівництва. Таким чином, фактично склалась ситуація, за якої позивач має підтвердження оплати нею 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості, однак відсутнє належне підтвердження переходу цих прав від відповідача до позивача, та відповідно належне оформлення набуття останнім права власності на майнові права щодо об`єктів нерухомості. Як стверджує позивач, у вказаний в договорах строк об`єкт будівництва в експлуатацію введений не був, будівництво не завершене та на даний час не ведеться, приміщення у власність позивачу не передане, а дата введення об`єкту капітального будівництва в експлуатацію не відома. Таким чином, відповідач порушив встановлений договором строк введення будинку в експлуатацію, внаслідок чого позбавив позивача того на що він розраховував, укладаючи відповідні договори. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами стало підставою для звернення позивача до суду з позовом для визнання за ним майнових прав. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.. Керуючисть ст.81, 89, 141, 178, 247, 259, 263-265, 280, 281, ЦПК України, суд,

Outcome: approved