Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

11.10.2022 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини; стягнути аліменти на утримання позивача у сумі 3 000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку. Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають, син перебуває на повному утриманні позивача, батько дитини матеріальної допомоги не надає, жодної участі у житті сина не приймає. Відповідач офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Позивач вказує, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 28.12.202 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій вказала, що у частині вимог про стягнення аліментів на її утримання у сумі 3 000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку, від позову відмовляється, наслідки відмови від позову їй відомі та зрозумілі. У решті вимог позов підтримує та просить задовольнити, розгляд справи просить проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно з довідкою, яка видана ОСББ «Богуна, 5» від 19.12.2022 №213, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] (а.с.22). У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що дитина проживає разом з матір`ю; враховуючи розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, приладдям для розвитку, речами особистої гігієни, тощо, суд, присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позову у частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] у сумі 3000,00грн щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку, суд зазначає наступне. Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1,3 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Згідно з п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. У відповідності до ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. На підставі викладеного, з огляду на наявність відповідної заяви позивача, суд вважає за можливе прийняти відмову [PERSON] від позову та закрити провадження по справі щодо зазначеної частини позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial