Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28.08.2006 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, у якому в них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що спільне\~життя з\~відповідачем не\~склалось через\~різні погляди\~на сімейне\~життя та\~обов`язки.\~Між ними часто виникали сварки. Сторони спільного\~господарства не\~ведуть, шлюб\~носить формальний\~характер,\~а його\~збереження суперечить\~інтересам позивача,\~примирення між\~ними неможливе. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею, а також залишити їй прізвище набуте при реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилась, 09.02.2023 року її представник, адвокат Романенчук А.В. електронною поштою надіслав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити в його та позивача відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 26). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 23.07.2019 року, сторони одружилися 28.08.2006 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 20 (а. с. 22). Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, позивач вважає за доцільне шлюб розірвати. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до\~ч.1\~ст.161\~СК\~України\~якщо мати\~та\~батько,\~які\~проживають\~окремо,\~не\~дійшли\~згоди щодо\~того,\~з\~ким\~із них\~будуть\~проживати\~малолітні діти,\~спір\~між\~ними може\~вирішуватися\~органом\~опіки та\~піклування\~або\~судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Поряд з тим, згідно з правилами частини 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, в задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки сторін [PERSON] з позивачем слід відмовити, оскільки вона вже досягла вказаного віку і самостійно визначає своє місце проживання. Разом з тим, син сторін [PERSON] , [INFO] , тобто не досяг 10 років, тому його місце проживання може бути вирішене за спільною згодою батьків. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, в також у разі звернення до суду органів та осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. \~Матеріали справи не містять доказів того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, малолітній син сторін залишився проживати з матір`ю, знаходиться на її утриманні, тривалість такого. Позивачем не\~надано жодних\~документальних доказів\~про її\~матеріально-побутові\~умови та\~про наявність\~у неї\~можливості щодо\~утримання,\~догляду і\~виховання малолітнього\~сина.\~Також відсутні докази створення перешкод відповідачем у проживанні дитини з матір`ю до дати подання позову і позивач таких доказів не надала. За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини та відсутності об`єктивних відомостей про дійсне місце проживання дитини, інформації, одержаної у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особисту прихильність дитини до кожного з них; вік дитини, стан її здоров`я; особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При цьому, у такому випадку суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. \~Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв`язку\~з\~відсутністю\~в\~матеріалах\~справи\~доказів\~проживання\~малолітнього\~сина\~сторін\~ [PERSON] з\~позивачем,\~відсутністю\~оспорюваного інтересу,\~суд суд\~вважає,\~що\~в\~задоволенні\~позовних\~вимог\~в\~цій\~частині\~слід\~відмовити. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних документів та доказів на підтвердження даної вимоги. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial