Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до ЗУ "Про теплопостачання" позивач є постачальною організацією, суб"єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Зазначає, що відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Текст договору приєднання, розміщений на офіційному сайті був опублікований в газеті "Високий замок" від 01.07.2014р. №92 (5156). Відповідно до договору приєднання, предметом є те, що виконавець зобов"язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), а споживач зобов"язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені договором приєднання. Згідно довідки Ф-2 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживає відповідачка та відповідно користуються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води. Відповідачу для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання відкритий особовий рахунок. Зазначає, що відповідач не виконала свого зобов"язання щодо оплати послуг з централізованого опалення і послуг з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов"язана оплатити суму боргу. Відтак, просить стягнути заборгованість в розмірі 14 625 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять п"ять) гривень 43 коп., а також 3% річних в розмірі 279 (двісті сімдесят дев"ять) гривень 93 коп., інфляційні витрати в розмірі 1233 (одна тисяча двісті тридцять три) гривень 87 коп. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.04.2019р. відкрито провадження та справу призначено до підгтовчого судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідачка просить відмовити у задоволенні позову у зв"язку з його безпідставністю та відсутністю боргу. Зазначає, що в будинку [ADDRESS] встановлено лічильник. 28.05.2015р. в ЛКП "Вулецьке" зареєстровано заяву про відмову від послуг централізованого теплопостачання. 03.08.2016р. обстежено будинок та зафіксовано відсутність батарей у її, відповідачки, квартирі, однак не зафіксовано наявність батарей на кожному з поверхів в місцях загального користування в будинку. Звертає увагу, що ніякого договору вона, відповідачка, з позивачем не підписувала. Крім того, відповідно до п.9.2. договору, на який посилається позивач, договір може бути розірвано у разі виникнення потреби в отриманні послуг або відмови споживача від користування послугами виконавця, переходу права власності на квартиру. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній оргназіації за фактично отриману теплову енергію. Однак, вона, відповідачка, фактично не отримувала послуги з теплопостачання, так як її квартира від"єднана від централізованого опалення. У відповіді на відзив позивач покликається на акт обстеження від 3.08.2016р. квартири [ADDRESS] , згідно якого прилади опалення самовільно від"єднані від системи централізованого опалення будинку, дозвільні документи відсутні, альтернативного теплопостачання в квартирі немає. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.11.2019р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала, надала аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити. В судовому засіданні сторона відповідача позовні вимоги заперечила у повному обсязі, вважає такі безпідставними. Заслухавши\~пояснення учасників судового процесу,\~ дослідивши матеріали\~ розглядуваної цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.43 ЦПК України, учасники процесу зобовязані сприяти своєчасному , всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім"ї і прописки №1670, виданої директором ЛКП "Вулецьке" [PERSON] 23.11.2018р. відповідачка зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . До матеріалів справи долучений договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП "Львівтеплоенерго" від 09.04.2019р., відповідно до умов якого позивач, як виконавець, зобов"язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж централізованого опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), а споживач зобов"язується своєчасно оплачувати ці надані послуги за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені договором приєднання. В матеріалах справи міститься ухвала Франківського районного суду м. Львова від 20.04.2018р. якою скасовано судовий наказ №465/1129/18 виданий 26.03.2018р. про стягнення заборгованості в розмірі 14 625 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять п"ять) гривень 43 коп., а також 3% річних в розмірі 279 (двісті сімдесят дев"ять) гривень 93 коп., інфляційні витрати в розмірі 1233 (одна тисяча двісті тридцять три) гривень 87 коп. Згідно ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньобудинкових систем, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договір приєднання. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суду не надано доказів, що між сторонами укладався договір про надання послуг з центрального опалення, як і доказів, що договір приєднання, який долучений до позовної заяви, надсилався ЛМКП «Львівтеплоенерго» на адресу відповідачки. Згідно пункту 3 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання"споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.1 ст.79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК\~України,\~ визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 ЦК України, основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Загалом зміст зазначеного принципу (справедливості, добросовісності (Bona Fideas) і розумності) полягає в тому, що тексти законів, угод та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту. Суд вважає встановленим, що подані стороною позивача докази у справі на обгрунтування позовних вимог не є достовірними та достатніми, не розкривають істинних відносин, які виникли між сторонами, а подані розрахунки не містять даних, на підставі яких можна встановити беззаперечний факт наявності у відповідачки заборгованості перед позивачем. В матеріалах справи місться документи, зокрема акт №2365 від 20.05.2015р. про встановлення обладнання для теплової енергії в будинку [ADDRESS] . Згідно п.6 цього акту, теплопостачальна організація, зокрема позивач, дозволила експлуатацію приладів обліку теплової енергії. Згідно заяви від 28.05.2015р. на ім"я директора ЛКП "Вулецьке", відповідачка відмовилася від послуг позивача з 01 травня 2015 року. Згідно акту №20 від 03.08.2016р., підписаного, зокрема, провідним інженером ЛМКП "Львівтеплоенерго", у квартирі [ADDRESS] прилади опалення від"єднані від системи центрального опалення в усіх приміщеннях, альтерпнативне опалення відсутнє. Особа не може бути змушена до оплати послуг, які вона фактично не отримувала та без наявності між сторонами договірних стосунків. Неправомірність відключення відповідачкою її квартири від мережі централізованого теплопостачання, предметом розгляду не було. Відтак, матеріалами справи не підтверджується факт користування відповідачкою послугами позивача, про стягнення заборгованості яких позивач ставить питання. Відповідно до ч.5 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Доказів фактично спожитої комунальної послуги позивачем суду не надано. Відтак, при безпідставності вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, безпідставними є і вимоги про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке не виникало. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Суд звертає увагу, що пояснення сторони позивача, як і докази, що надаються, не узгоджуються між собою, містять протиріччя, які взаємовиключають одне одного. За таких обставин, суд позбавлений можливості сприйняти такі докази обгрутованими та такими, що доводять позовні вимоги. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо боргу. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~може бути\~визначено тільки\~у світлі\~конкретних обставин\~справи (рішення\~ЄСПЛ від\~18\~липня 2006\~року №\~63566/00\~«Проніна проти\~України (Pronina\~v.\~Ukraine)»,\~§ 23). Зважаючи на те, що вимоги про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання стороною позивача не доведені, недоведеними є і вимоги про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке не виникало. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв"язку з його недоведеністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed