Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

16 грудня 2021 року позивач звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. Розпорядженням Голови Верховного Суду України від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 19 грудня 2022 року позивач подав до суду заяву у порядку ст. 182 ЦПК України, разом з заявою про зміну предмету позову, а саме збільшення позовних вимог, додавши ще одну позову вимогу, у якій просив повернути йому грошові кошти у сумі 14 179,88 грн, стягнуті на підставі виконавчого напису від 04 червня 2021 року №6700. В обґрунтування позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач зазначив те, що в провадженні приватного виконавця Овсієнко А.В. перебуває виконавче провадження №66116000 про стягнення з позивача на користь відповідача АТ «Банк Форвард» грошової суми боргу на підставі виконавчого напису приватного нотаріус Буждиганчук Є.Ю. Правовою підставою для стягнення з позивача боргу є винесений третьою особою [PERSON] на користь відповідача виконавчий напис №6700 від 04 червня 2021 року. На підставі цього виконавчого напису 16 липня 2021 року відкрито ВП №66116000. Правовою підставою для вчинення зазначеного виконавчого напису був кредитний договір (заява), укладений між позивачем та AT «Банк Форвард». Про існування виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження позивачеві стало відомо у серпні 2021 року після блокування рахунку № [NUMBER] в AT «Державний ощадний банк України, призначеного для зарахування пенсії та соціальної пільги (субсидії), на підставі постанови приватного виконавця Овсієнко А.В. про арешт коштів боржника. Протиправні дії приватного виконавця щодо незаконності відкриття виконавчого провадження та арешту пенсійних кошті позивача оскаржуються у порядку адміністративного судочинства у Харківському окружному адміністративному суді (справа № 520/17452/21). Тобто, ніяких відомостей щодо здійснення виконавчого напису від відповідача та приватного виконавця сторона позивача не отримувала. Таким чином, позивач вважає, що виконавчий напис від 04 червня 2021 року №6700 вчинений приватним нотаріусом всупереч вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки кредитний договір було укладено між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, а тому при винесенні оспорюваного виконавчого напису було грубо порушено норми матеріального права. Щодо повернення позивачеві грошових коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису позивач зазначає, що на підставі указаного виконавчого напису, який є виконавчим документом у межах відкритого виконавчого провадження №66116000 приватним виконавцем Овсієнко А.В. було винесено незаконну постанову про арешт коштів боржника. В результаті виконання протиправної постанови виконавця з пенсійного рахунку позивача № [NUMBER] були незаконно списані грошові кошти за період з 05 серпня 2021 року по 05 листопада 2021 року. Таким чином, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 позивач зазначає, що вказані кошти підлягають поверненню як такі, що набуті без достатньої правової підстави. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явились, у своїй заяві, поданій 19 грудня 2022 року позивач просив цивільну справу розглянути у судовому засіданні без його участі та без участі представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Треті особи у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, належним чином. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до такого висновку. Судом установлено, що 18 липня 2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт» укладено кредитним договір №107735643, на підставі якого позичальником надано позивачу кредитні кошти у сумі 9\~375,80 грн /а.с.14-15/. 04 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, на підставі заяви Акціонерного товариства «Банк Форвард» /а.с.13/, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6700, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 107735643 від 18 липня 2013 року, укладеним ним з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». Стягнення заборгованості проводиться за період з 02 серпня 2018 року по 01 вересня 2018 року. Сума заборгованості складає 9\~518,07 грн, в тому числі: 6\~662,65 грн заборгованість за сумою кредиту; 2\~855,42 грн заборгованість за процентами. За вчинення виконавчого напису нотаріуса стягнуто плату із стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» складає 10\~618,07 грн /а.с.12/. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20 червня 2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29 листопада 2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як установлено судом, кредитний договір нотаріально не посвідчено, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Також, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 вересня 2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), оскільки оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Оскільки нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи позов у частині повернення позивачеві коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження обставин щодо стягнення з позивача на користь відповідача коштів, позивачем долучена до позовної заяви копія виписки по картковому рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Однак, надана позивачем суду роздруківка про рух коштів на банківському рахунку не містить відомостей про цільові призначення платежу, з даного документу неможливо однозначно встановити факт перерахування коштів саме відповідачеві, а не іншим особами за іншими правовідносинами. Суд зауважує, що позивач не надав доказів того, що стягнення коштів у розмірі 14\~179,88 грн проводилось на користь АТ «Банк Форвард» та на виконання саме виконавчого напису від 04 червня 2021 року №6700, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Клопотань про витребування доказів від відповідача, від компетентних органів позивач не заявляв. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Таким чином, позивачем не надано жодних доказів отримання коштів відповідачем на виконання оскаржуваного виконавчого напису, а тому в цій частині у задоволенні позову належить відмовити. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, виходячи з задоволених та відмовлених позовних вимог, з відповідача, на користь держави, підлягає стягненню сума судового збору за задоволені позовні вимоги в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial