Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

До Полтавського районного суду Полтавської області з Харківського районного суду Полтавської області надійшли матеріали цивільної справи № 635/2843/18, провадження № 2/545/1650/22. Згідно Розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», на підставі частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області з визначенням підсудності даних справ - Полтавському районному суду Полтавської області. Згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 16.07.2018р., провадження по справі відкрито. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є спільній частковій вдасності, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у позасудовому порядку уникає розподілу майна яке є спільною частковою власністю. Від позивача до суду надійшло письмове клопотання у якому вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Враховуючи подану заяву позивача, повторну неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , [INFO] являється власником однокімнатної квартири готельного типу, що розташована за адресою: [ADDRESS] . загальною площею 20.92 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.12.2007 року. Витягом про реєстрацію права власності № 16948156 від 06.12.2007 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8635786 від 29.08.2013 року. Також, встановлено, що 14 січня 2010 року позивач придбала у приватну власність у [PERSON] 53/100 частини двокімнатної квартири в будинку готельного типу за номером 93.97. яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 35,73 кв.м.. у т.ч. житлової площі 25.80 кв.м.. розташовану у будинку [ADDRESS] , а саме квартиру за номером [ADDRESS] , житловою площею 14,00 кв.м. та частину місць загального користування: що складає 53/100 частин від кв.93,97, що підтверджується договором купівлі - продажу від 14 січня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської бласті Клопотовим С.Д. та Витягом з Державного реєстру правочинів № 8165575 від 14.01. 2010 току, наданим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д. На підставі вище перелічених документів [PERSON] належить 53/100 частин від кв. [ADDRESS] . Інші 47/100 частин квартири 93,97 належать на праві приватної власності [PERSON] на підставі Договору дарування. р.№1249, 15.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Євсєєвої О.І., що підтверджується Інформаційною довідкою № 119062454 від 30.03.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. На даний час, спільне з відповідачем користування квартирою, як єдиним об`єктом нерухомості у позивача не вдається можливим. У зв`язку із вказаною обставиною позивач була вимушена звернутися до суду із позовом поділ манна, що є у спільній частковій власності, оскільки подальше життя з відповідачем неможливе. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Також встановлено, що позивач намагався у добровільному порядку домовитися з відповідачем про поділ майна в усному порядку, але відповідач в добровільному порядку відмовився розділити спільне часткове майно. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ в натурі двокімнатної квартири в будинку готельного типу за номером 93,97, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 35,73 кв.м,, у т.ч. житлової площі 25,80 кв.м.. розташовану у будинку [ADDRESS] , що призвело до не можливості укласти договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Також встановлено, що у квартирі за номером [ADDRESS] , що належить позивачу та відповідачу на праві приватної вченості склався певний порядок користування. Таким чином, згідно до договору купівлі-продажу від 14 січня 2010 року [PERSON] проживає саме у квартирі [ADDRESS] . відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] . Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог є сусіди сторін по справі, які проживають у будинку [ADDRESS] . У відповідності до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підтверджені належними та допустимими доказами по справі, тому позов підлягає задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved