Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Спадщину після її смерті позивач як спадкоємець першої черги прийняла, Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу № 164/2013. У порядку спадкування після смерті матері [PERSON] позивач набула права власності на майно та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,1040 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0535, на земельну ділянку надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6260 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:2947. Розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 4 березня 2008 року № 52 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» [PERSON] передано у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею 0,98 га (пасовища) [NUMBER]. На підставі вказаного розпорядження було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної (их) ділянки (ок) в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] за адресою: Чернігівська область, Носівський район, в адміністративних межах Носівської міської ради. Позивач отримала витяг з Державного земельного кадастру щодо присвоєння спірній ділянці кадастрового номеру 7423810100:02:002:0132. За життя її матір`ю не було отримано правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку та не зареєстровано право власності не неї. Тому позивач просила суд визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,9848 га (пасовища), кадастровий номер 7423810100:02:002:0132, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку на її ім`я, у порядку спадкування за законом після смері матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, призначено підготовче судове засідання на 10 січня 2023 року. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 17 лютого 2023 року. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2023 року відкладено розгляд справи до 24 лютого 2023 року, в зв`язку з клопотанням представника позивача адвоката Ліщук О.В. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Представник позивача надіслала до суду клопотання, у якому указала, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позовних вимог та просила розгляд справи проводити без участі представника Носівської міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано [PERSON] у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею 0,98 га (пасовища) № 508, яка розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією додатка до нього - списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 24, 26). Відповідно до копії Витягу з Держгеокадастру про земельну ділянку № НВ-7400159362023 від 20 лютого 2023 року площа земельної ділянки 0,9848 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0132, місце розташування: [ADDRESS], вид цільового призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності: комунальна власність. (а. с. 78). Отже, [PERSON] за життя не отримано правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку та не зареєстровано право власності на неї. Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 68). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є дочкою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10) та копією свідоцтва про одруження між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] (а. с. 11). Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу за № 164/2013. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 164/2013 (а. с. 64-66) убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері. Спадкоємиця отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площами 2,6260 га, та 1,1040 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом за земельну ділянку площею, кадастровий номер 7423810100:02:002:0132, що знаходиться на території Носівської міської ради Чернігівської області, яка належала померлій [INFO] [PERSON] . Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку, оскільки у спадкоємця відсутні документи необхідні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1380/02-31 від 23 грудня 2021 року (а. с. 35). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право переходить у спадок її спадкоємиці - дочці [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 8). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved