Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, котрий продовжує навчання та просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 5 000 грн. на місяць та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, від дня подання позову і до закінчення навчання 30.06.2024 року. Свої вимоги мотивує тим, що 11.08.2004 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.10.2017 шлюб між сторонами розірвано, також ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 777 грн. щомісячно, починаючи з 21.06.2017 і досягнення дитиною повноліття. Після досягнення повнолітнього віку спільний син сторін продовжив навчання у закладі вищої освіти, проте батьками не було вирішено питання щодо сплати аліментів на утримання дитини, котра продовжила навчання. Позивач зазначає про те, що після розірвання шлюбу син проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні, при цьому угод щодо матеріального забезпечення дитини між сторонами не укладалось, а тому позивач вимушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання. Від відповідача до суду 25.01.2023 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній не погоджується з доводами позовної заяви та вказує на те, що після розірвання шлюбу між колишнім подружжям виникли неприязні стосунки, відповідач вимушений був зняти окрему квартиру та сплачувати за житло орендну плату. Відповідач вказує на те, що син за домовленістю проживав разом з матір`ю, однак на час подання відзиву син перебуває в Австралії, а отже твердження позивача про те, що син проживає з нею, є хибним. При цьому відповідач працює в ТОВ «Епіцентр К» на посаді комірника та отримує заробітну плату близько 14 000 грн. Зі вказаних коштів, відповідач сплачує за оренду житла та комунальні послуги у розмірі 8 000 грн., та відповідно не має можливості надавати щомісячну допомогу на утримання сина. Стверджує, що син безкоштовно проживає в Австралії, отримує соціальну допомогу, має можливість працювати, оскільки очні навчання в навчальному закладі не проводяться, а відтак не має потреби в матеріальній допомозі. Також зауважує, що виконував обов`язок по утриманню сина до досягнення ним повноліття, однак не надавав згоди на матеріальну допомогу сину після досягнення повноліття. Вважаючи викладене, просить відмовити у задоволенні вимог позову в повному обсязі. 02.02.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої сторона позивача заперечує щодо викладеного у відзиві, посилаються на те, що факт перебування спільного сина у Австралії у зв`язку зі збройною агресією рф проти України не дає підстав відповідачу не виконувати свої батьківські обов`язки по утриманню сина, котрий продовжує навчання. З поміж-іншого зазначено про те, що син проживає в Австралії у квартирі, яку арендує родичка на платній основі, при цьому син не отримує соціальних виплат від уряду Австралії, окрім можливості відвідувати курси іноземної мови, а також, зауважує, що перебування дитини за кордоном на підставі візи позбавляє його можливості працевлаштуватись. Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких зазначає про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження витрат на навчання сина, а сам відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі у зв`язку з отриманням невисокої заробітної плати та проживання в орендованій квартирі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.10.2017. Також, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] у розмірі 1 770 грн. щомісячно, починаючи з 21.06.2017 і до повноліття дитини. На підставі рішення суду від 05.10.2017, Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 754/8046/17-ц від 17.10.2017 про стягнення з [PERSON] аліментів, який перебуває на виконанні у ВДВС, та у відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно зазначеного виконавчого листа, загальний розмір заборгованості станом на 01.09.2022 становить 3 554 грн. Зважаючи на викладене, факт наявності заборгованості зі сплати аліментів спростовує твердження відповідача щодо повного матеріального забезпечення сина до досягнення ним повноліття. Позивач вказує на те, що син [PERSON] перебуває на навчанні у Київському енергетичному фаховому коледжі на 3 курсі денного відділення закладу вищої освіти, із зазначенням терміну навчання - 30.06.2024, при цьому замовником та платником освітніх послуг є позивач. Згідно з Довідки форми № 28, виданої Київським енергетичним фаховим коледжом 04.07.2022, [PERSON] в 2020 році вступив до Київського енергетичного фахового коледжу і є студентом 3 курсу денного відділення за спеціальністю 141 «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка». Термін закінчення коледжу - 30.06.2024.(а.с.10) У відповідності до Договору № 22 про надання освітній послуг на підготовчому відділенні ДВНЗ «Київський енергетичний коледж» від 13.01.2020, укладеним між [PERSON] та навчальним закладом про те, що коледж бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання на підготовчому відділенні [PERSON] . Зокрема, відповідно до п 4.1 загальна вартість освітньої послуги за навчання на підготовчому відділенні становить 3 000 грн. Пунктом 4.3 визначено, що плата за навчання вноситься на поточний рахунок Коледжу за весь термін навчання повністю під час прийому документів, або частково за заявою Замовника (не менше 50 % від загальної суми за навчання) із терміном погашення повної оплати до 15 березня поточного року, та після її внесення не повертається (а.с.9) Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 199 СК України встановлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зі змісту вказаної норми вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Під час розгляду справи встановлено, що повнолітній син [PERSON] дійсно навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, при цьому, у відповідності до відповіді Київського енергетичного фахового коледжу щодо навчання дитини вказано, що [PERSON] є здобувачем освіти денної форми навчання Київського енергетичного фахового коледжу з 2020 року. Терміна навчання - 3 роки 10 місяців. При цьому зазначено, що [PERSON] бере участь в освітньому процесі у змішаній формі. Слід зазначити, що суд не погоджується з доводами відповідача про отримання сином, котрий перебуває за кордоном соціальних виплат, щодо можливості останнього працевлаштуватись та отримувати заробітну плату, оскільки такі доводи є тільки здогадками відповідача, і не підтверджені належними доказами у справі. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції негативного доказу для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина, суд приймає до уваги норму ст.199 СК України, відповідно до якої, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З прохальної частини позову вбачається, що сторона позивача просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 5 000 грн. на місяць та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, від дня подання позову і до закінчення навчання 30.06.2024 року. Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів саме в зазначеному розмірі, зокрема, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в вказаному розмірі, доказів того, що останній має у власності рухоме та нерухоме майно, та інший дохід. Також, суд вважає необгрунтованою вимогу позивача щодо стягнення аліментів в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 5 000 грн. на місяць, оскільки в законодавстві відсутні норми права, відповідно до яких з вимогою про стягнення частки від доходу може бути заявлено граничну нижню межу у твердій грошовій сумі, зокрема в 5 000 грн. При цьому, суду не надано доказів на підтвердження необхідності стягнення частки від заробітку (доходу) відповідача, для забезпечення належного забезпечення рівня життя повнолітньої дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в їх матеріальному утриманні. Судом також встановлено, що відповідач працевлаштований в ТОМ «Епіцентр К» на посаді комірника з 22.09.2020 року та має дохід за період з жовтня 2022 по грудень 2022 складає до виплати 48 635 грн., що підтверджується довідкою від 26.01.2023 за № 43, виданою ТОВ «Епіцентр К». Позивачем не надано до суду інших належних доказів отримання доходу та матеріального забезпечення відповідача, а відтак не доведено належними доказами спроможності сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. Зокрема, матеріали справи містять докази понесених витрат позивачем, пов`язаних зі станом здоров`я дитини та його лікуванням, зокрема корекцією порушень зору. Однак, при врахуванні таких матеріальних витрат при встановленні розміру аліментів, такі доводи не слід брати до уваги, оскільки такі витрати належать до додаткових витрат на дитину. При цьому, додаткові витрати на дитину, - це витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Вказаний перелік особливих обставин не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конктретному випадку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження свого матеріального стану, який унеможливлює сплату аліментів на утримання дитини, зокрема, зважаючи на те, що відповідач заперечує повністю щодо задоволення позову. Суд не приймає до уваги докази, що надані відповідачем разом з відзивом, а саме Договір оренди житлового приміщення від 31.08.2022, а також квитанції про сплату комунальних послуг. При цьому варто зауважити, що такі витрати, не підтверджують скрутне матеріальне становище відповідача, а також не звільняють останнього від обов`язку забезпечувати потреби повнолітнього сина, котрий продовжує навчання. З урахуванням вказаного, враховуючи найкращі інтереси повнолітньої дитини та його потреби, докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, котрий продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial