Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] , згідно яких просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа Кривоозерського районного суду від 17 травня 2013 року. Посилаючись на те, що 29 серпня 2019 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, від якого [INFO] у них народився син, який разом з дружиною, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею чотирьох років, перебувають на його утриманні. Крім цього на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які потребують сторонньої допомоги, тому просить зменшити стягнення розміру аліментів з 1/3 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено по справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву з проханням справу слухати в її відсутність. Згідно відзиву, який надійшов на адресу суду 06 грудня 2022 року, просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що сам факт повторного одруження позивача та народження у вказаному шлюбі дитини, без доведення істотності таких змін у його сімейному житті і матеріальному становищі, не може бути достатньою підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина, який проживає окремо від батька та має законне право на належне утримання від нього. Представник третьої особи Кривоозерського відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, причини не явки суду не повідомив, хоча вчасно та належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 05 листопада 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кривоозерського районного суду від 09 квітня 2013 року було розірвано. Сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Кривоозерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)(а.с.13). Відповідно до рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 травня 2013 року з позивача [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2008 року народження, в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що вказаний вище виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Кривоозерському відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 вересня 2022 року (а.с.11). 29 серпня 2019 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області 29 серпня 2019 року (а.с.14). Від шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20 вересня 2019 року (а.с.12), який згідно довідки №331/03 Дитячої міської поліклініки №5 м.Одеса від 01 вересня 2022 року, потребує домашнього догляду (а.с.15). Щодо матеріального стану позивача, то слід зазначити, що [PERSON] працює на посаді викладача Відокремленого структурного підрозділу "Фаховий коледж вимірювань Державного університету інтелектуальних технологій та зв`язку", що підтверджено довідкою Фахового коледжу вимірювань Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку в м.Одеса (а.с.16). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Курячелозівським старостинським округом Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області від 14 жовтня 2022 року, вбачається, що позивач разом з батьками прописаний по [ADDRESS] , при цьому відповідно до договору №72 на користування житловим приміщенням в гуртожитку [PERSON] , разом з [PERSON] та [PERSON] , проживають в гуртожитку [ADDRESS] , відповідно до даного договору житлове приміщення надано на строк користування з 01 вересня 2022 року по 30 серпня 2023 року (а.с.17). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За положеннями ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Положеннями ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень п.15 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у відповідності до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Положеннями ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно положень п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене вище, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Проаналізувавши надані позивачем докази, в обґрунтування позовних вимог, судом встановлено, що сімейний стан [PERSON] змінився, він має ще одну малолітню дитину, що є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Тому, обставини, які наводить позивач в обґрунтування заявлених вимог, в розумінні зазначених вище норм матеріального закону, на думку суду, є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішеннями суду розміру аліментів. Аналізуючи наведене, суд вбачає законні підстави для часткового зменшення розміру аліментів з 1/3 частини заробітку (доходу) на 1/4 частину заробітку (доходу) боржника. Згідно положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial