Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

В листопаді 2022 р. [PERSON] звернулась із позовною заявою до суду до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] аліменти на утримання - малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі - частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку для кожної дитини. Позовні вимоги вмотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2021 р. розірвано. Сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин з 2017 року відповідач життям та здоров`ям дітей не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, ухиляється від їх виховання. Вказане стало підставою для звернення до суду про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки і піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, за умовами ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 28.11.2022 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, за участю сторін. Ухвалою суду від 08.02.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, показання свідків, а також з`ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, то сторони перебували у шлюбі з 18.05.2016 р., який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2021 р. у справі №761/33372/20 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю-позивачем за адресою: [ADDRESS] з 2017 р. Зазначене підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, актом-довідкою №28 від 29.09.2022 р. Згідно з довідкою ДНЗ №488 від 05.10.2022 р. діти [PERSON] , [PERSON] відвідують даний дошкільний заклад, батько [PERSON] жодного разу не з`являвся, участі в навчально-виховному процесі не приймав. Відповідно до довідки КНП «Центр медико-санітарної допомоги №1» Шевченківського району м. Києва від 20.10.2022 р. №482 діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають на обліку в закладі, батько [PERSON] до медичного закладу щодо стану здоров`я дітей не звертався, на огляди дітей супроводжувала мати, яка належним чином виконує батьківські обов`язки. За інформацією Спеціальної школи-інтернат І-ІІІ ступенів №15 Святошинського району м. Києва, де навчається [PERSON] , батько [PERSON] не звертався до навчального закладу, не приймав участь у виховному процесі. Відповідно до відповіді Служби у справах дітей Шевченківської РДА від 04.10.2022 р. [PERSON] щодо наявності перешкод у спілкуванні з дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не звертався. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні, то дитина - [PERSON] на даний час проживає разом з батьком [PERSON] , яким створені належні умови для проживання та виховання дитини. Виключно він дбає про отримання нею належної освіти та виховання дитиною. Згідно висновку від 31.01.2023 р. №109-464 орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При вирішенні справи суд приймає до уваги також показання свідків [PERSON] , [PERSON] (сусіди позивача), які зазначити, що діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають на утриманні в матері [PERSON] , яка займається їх вихованням та розвитком, батько дітьми не цікавиться та не виконує батьківські обов`язки. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі досліджених та оцінених доказів судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не надає їм матеріальної допомогу, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, про них не піклується. Зворотного судом не встановлено. Враховуючи викладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із малолітніми дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не займається їх вихованням, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та життям, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів варто зазначити наступне. Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання - малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі - частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 листопада 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку для кожної дитини. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсним потребам дітей і не призведе до порушення прав відповідача. При цьому, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.3 ст. 183 СК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову шляхом позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання - малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі - частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 листопада 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку для кожної дитини. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави кошти судового збору в сумі - 1984 грн. 80 коп.

Outcome: approved