Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 19 січня 2023 року [PERSON] , [PERSON] (далі позивачі) звернулися до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на майно, а саме: на нежитлового приміщення господарської будівлі телятника та нежитлове приміщення господарської будівлі пункту штучного осіменіння. 2. Позов обґрунтований тим, що 22 грудня 2022 року між позивачами та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення господарської будівлі телятника, розташованого в [ADDRESS] та нежитлового приміщення господарської будівлі пункту штучного осіменіння, розташованого в [ADDRESS] . За вказане майно позивачі заплатив відповідачеві 214000 грн., про що отримали розписку від останнього. Як вказують позивачі в позовній заяві, під час підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна між ними з відповідачем було досягнуто згоди відносно усіх істотних умов щодо купівлі-продажу вказаного майна і з тими умовами погодилися обидві сторони, однак нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] не можуть, оскільки [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, оскільки вважає, що покупці мають доплатити продавцю ще грошей, так як все подорожчало і інший клієнт ніби-то пропонував більшу суму, ніж погодили сторони. На підставі викладеного, позивачі просять визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення господарської будівлі телятника та нежитлового приміщення господарської будівлі пункту штучного осіменіння, які розташовані в [ADDRESS] та визнати за ними право власності на вищевказане майно. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 31 січня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, позивачам надано строк на усунення недоліків в позовній заяві. 4. 06 лютого 2023 року на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, на адресу суду позивачі подали квитанцію про сплату судового збору та додаткові докази. 5. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06 березня 2023 року. 6. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі з повним підтриманням та визнанням позовних вимог. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. 7. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 8. Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої держави. Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. 9. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.04.2009 серії [NUMBER] та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22393182 від 06.04.2009 вбачається, що [PERSON] є власником частки нежилого приміщення, господарської будівлі телятника, загальною площею 1317.50 кв.м., який розташований в [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету №65 від 10.12.2008. Форма власності - спільна часткова. 10. З повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна № 346/22 від 22.12.2022, складеного ФОП [PERSON] , вбачається, що станом на 22 грудня 2022 року змін в плануванні та складі об`єкта нерухомого майна, а саме нежилого приміщення господарської будівлі - телятника, за адресою: [ADDRESS] , не виявлено. 11. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2008 серії [NUMBER] та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21356616 від 22.12.2008 вбачається, що [PERSON] є власником цілої частки нежилого приміщення, господарської будівлі - пункту штучного осіменіння, загальною площею 167.90 кв.м., який розташований в [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету №66 від 10.12.2008. Форма власності - приватна. 12. З повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна № 345/22 від 22.12.2022, складеного ФОП [PERSON] , вбачається, що станом на 22 грудня 2022 року змін в плануванні та складі об`єкта нерухомого майна, а саме нежилого приміщення господарської будівлі - пункту штучного осіменіння, за адресою: [ADDRESS] , не виявлено. 13. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №322057924, сформованою 06.02.2023 слідує, що частка нежилого приміщення, господарської будівля - телятник, загальною площею 1317,50кв.м., розташованого в [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 06.04.2009, інша частка - нежилого приміщення, господарської будівлі телятника, на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 06.04.2009. Відомості про інші речові права, відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості з Державного реєстру іпотек - відсутні. 14. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №322039339, сформованою 06.02.2023 слідує, що нежиле приміщення, господарська будівля - пункт штучного осіменіння, загальною площею 167,90кв.м., розташоване в [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 22.12.2008. Відомості про інші речові права, відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості з Державного реєстру іпотек - відсутні. З вищевикладеного можна зробити висновок, що власником зазначеного вище майна був продавець [PERSON] , а тому мав право його продажу. 15. Згідно із заяви [PERSON] від 15.11.2022, адресованої [PERSON] слідує, що [PERSON] доводить до відома [PERSON] про намір продати частину нежилого приміщення господарської будівлі - телятника. 16. Своєю письмовою заявою від 30.11.2022 [PERSON] інформує [PERSON] про те, що відмовляється від запропонованої йому, як співвласнику, купівлі частини нежилого приміщення господарської будівлі - телятника, не заперечує проти продажу частини даного приміщення іншій особі. 17. 22 грудня 2022 року між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення господарської будівлі телятника, загальною площею 1317,50 кв.м., розташованого в [ADDRESS] та нежитлового приміщення господарської будівлі пункту штучного осіменіння, загальною площею 167.90 кв.м., розташованого в [ADDRESS] , за ціною 214000 грн. 18. Кошти за продане майно: нежитлового приміщення господарської будівлі телятника та нежитлового приміщення господарської будівлі пункту штучного осіменіння від позивачів [PERSON] та [PERSON] були отримані відповідачем [PERSON] , що у загальній сумі становить 214000 грн., згідно з розпискою, підписаною власноруч [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 19. Згідно з актом прийому-передачі від 22.12.2022, який є додатком №1 до договору купівлі-продажу від 22.12.2022, зазначене вище майно, а саме нежитлового приміщення господарської будівлі телятника, загальною площею 1317,50 кв.м., розташованого в [ADDRESS] та нежитлове приміщення господарської будівлі пункту штучного осіменіння, загальною площею 167.90 кв.м., розташоване в [ADDRESS] , було передано продавцем [PERSON] та прийняте покупцями [PERSON] , [PERSON] . 20. Як вбачається із листа позивачів [PERSON] та [PERSON] , останні просить прибути відповідача [PERSON] невідкладно в строк до 10 січня 2023 року в м. Шумськ з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. 21. Відповідно до заяви продавця [PERSON] , останній відмовляється прибути для нотаріального посвідчення договору, оскільки вважає, що все подорожчало і покупці мають доплатити йому ще кошти, так як він знайшов клієнта, який пропонує більшу суму коштів. 22. Згідно із заявою [PERSON] від 22.12.2022 слідує, що остання надає згоду своєму чоловіку [PERSON] на продаж нежитлового приміщення господарської будівлі телятника, розташованого в [ADDRESS] та нежитлове приміщення господарської будівлі пункту штучного осіменіння, розташоване в [ADDRESS] та укладення договору купівлі-продажу із [PERSON] та [PERSON] . 23. Своєю письмовою заявою від 22.12.2022, [PERSON] надає згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю нежитлового приміщення господарської будівлі телятника, розташованого в [ADDRESS] та нежитлове приміщення господарської будівлі пункту штучного осіменіння, розташоване в [ADDRESS] в [PERSON] . ІV. Оцінка Суду. 24. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав (див. пункт 4), таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. 25. Вимогами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 26. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 27. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 28. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 29. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 30. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 31. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 32. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 33. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. 34. У відповідності до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, належить власнику товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. 35. У відповідності до ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 36. У відповідності до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 37. У частині 2 ст. 220 ЦК України зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. 38. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 39. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 40. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 41. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 42. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 43. Зважаючи на викладене вище суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов під час укладення договору, покупці повністю здійснили розрахунок за придбане майно та отримали майно за актом прийому-передачі, неможливість нотаріального посвідчення договору перешкоджає покупцям та порушує їх права щодо володіння, користування та розпорядження придбаним майном. 44. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а набуття позивачами права власності на нежитлового приміщення господарської будівлі телятника та нежитлове приміщення господарської будівлі пункту штучного осіменіння не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 45. Позивачами при подачі позову було сплачено по 1606,80 грн. судового збору кожним. З цих підстав, На підставі вищесказаного та

Outcome: approved