Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

28.11.2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Юніма-2», у якому зазначав, що з 01.10.2021 р. по 31.03.2022 р. працював у відповідача на посаді охоронника. Після звільнення відповідач із ним не розрахувався повністю. З урахуванням уточнень до позову, позивач просив стягнути із відповідача на його корить 9201 грн. заборгованості по заробітній платі (а.с.1-3, 31). Ухвалою суду від 30.11.2022 р. позов залишений без руху (а.с.10). 06.12.2022 р., після усунення позивачем недоліків, суд відкрив провадження у справі та з урахування обставин справи вирішив розглянути справу у порядку загального позовного провадження (а.с.17). 14.02.2023 р. до суду надійшов відзив від відповідача, у якому він проти позову заперечував та зазначив, що не має заборгованості по заробітній платі перед позивачем (а.с.38-39, 44-45). Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. В силу вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторонами не заперечується і підтверджується документально той факт, що наказом № 23-к від 19.08.2020 р. позивач був прийнятий на роботу до ПП «Юніма-2» на посаду охоронника, а наказом відповідача № 10-к від 31.03.2022 р. він був звільнений із цієї посади за згодою сторін (а.с.6, 47). З довідки ПП «Юніма-2» від 08.02.2023 р. слідує, що позивачу за лютий 2022 року та березень 2022 року було нараховано відповідно 7233,97 грн. та 10200 грн. заробітної плати (а.с.50). Позивач доводив, що під час спілкування з бухгалтером ПП «Юніма-2», остання йому повідомила, що відповідач має перед ним борг по заробітній платі в сумі 9201 грн., з яких 990 грн. за лютий і 8211 грн. за березень (а.с.31-37). Сума боргу за березень про яку зазначав позивача, узгоджується із сумою до виплати, про яку зазначено у довідці відповідача від 08.02.2023 р. З витягу за формою ОК-5 слідує, що за 2022 рік відповідачем не перераховані внески до Пенсійного фонду з нарахованих відповідачем сум заробітної плати (а.с.36). Відтак, відповідачу слід було подати суду докази (банківську виписку або ж відомість про виплату заробітної плати) для підтвердження того факту, що заробітна плата була не тільки нарахована, а й фактично виплачена позивачу. Відповідач же таких доказів не надав, а отже і не довів тієї обставини, що він виплатив позивачу заробітну плату. З урахуванням наведеного, у межах заявлених позовних вимог, суд вирішує задовольнити позов. У зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач був звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved