Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, звернулась до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб - КЗ ЛОР "Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушення психіки", Центр підтримки дітей при закладі дошкільної освіти №5 Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивують тим, що розпорядженням голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №667 від 14.12.2018 року відібрано [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] та влаштовано у КЗ ЛОР "Будинок дитини №2", де перебував на повному державному забезпеченні. В подальшому, розпорядженням Франківської районної адміністрації, як органу опіки та піклування №242 від 01.07.2022 року, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в Будинку дитини №2, малолітнього [PERSON] переведено з КЗ ЛОР "Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки" у Центр підтримки дітей при закладі дошкільної освіти №5 Львівської міської ради, на повне державне забезпечення терміном на 1 рік. Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації №591 від 17.10.2019 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. У свідоцтві про народження дитини [PERSON] [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька згідно листа від 26.02.2019 року №323/16.1-109 Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини на 22.09.2020 року, листом від 16.08.2020 року №260001-вих-7165, повторно надіслано запрошення рекомендованим листом від 22.09.2020 року №260001-вих-73687 на 29.09.2020, для пояснень у справі. [PERSON] прибула 29.09.2020 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини та повідомила, що категорично заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON] , однак не надала жодного документу щодо належного виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] . Також повідомила, що надалі проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з цивільним чоловіком [PERSON] , не працює, не надала жодних документів, які б характеризували її з позитивної сторони. Вказують, що до Франківської районної адміністрації або до відділу "Служба у справах дітей" Франківського району м.Львова, з моменту відібрання дитини [PERSON] відповідачка ні письмово, ні усно не зверталась щодо повернення дитини їй на виховання; з будь-яких інших установ не надходила жодна інформація про можливе звернення матері, щодо сприяння їй у поверненні дитини. Згідно листа КЗ ЛОР "Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки" №259 від 20.10.2020 року впродовж 2020 року, малолітнього [PERSON] , мама - [PERSON] відвідувала 17 разів. Враховуючи фактичне невиконання [PERSON] батьківських обов`язків, Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування видано висновок №26001-вих-78143 від 06.10.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] на користь Центру підтримки дітей при закладі дошкільної освіти №5 Львівської міської ради на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з позовом та до досягення дитиною повноліття та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задоволити. Відповідачка у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, просила відмовити у такому. Представник третьої особи КЗ ЛОР "Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушення психіки" в судовому засіданні позов підтримала та просила такий задоволити. Представник третьої особи Центру підтримки дітей при закладі дошкільної освіти №5 Львівської міської ради в судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила такий задоволити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.08.2017 року, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Згідно листа від 26.02.2019 року №323/16.1-109 Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №667 від 14.12.2018 року відібрано [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] та влаштовано у КЗ ЛОР "Будинок дитини №2". Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 05.09.2019 року відібрано дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та влаштовано дитину у комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №2»; попереджено [PERSON] , [INFO] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , [INFO] та покласти на Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №26001-вих-78143 від 06.10.2020 року, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді директора КЗ ЛОР "Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки" №259 від 20.10.2020 року надано графік відвідування батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та вказано, що під час візиту мами до свого сина у неї періодично відчувався сильний запах алкоголю. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №242 від 01.07.2022 року у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в Будинку дитини №2, малолітнього [PERSON] переведено з КЗ ЛОР "Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки" у Центр підтримки дітей при закладі дошкільної освіти №5 Львівської міської ради, на повне державне забезпечення терміном на 1 рік. За таких обставин, суд вважає, що відповідач [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не бажає виховувати та утримувати свою дитину, не вживає жодних заходів для виконання таких у будь-який спосіб та не бажає їх виконувати, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як роз`яснив у п. 15 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Поведінка відповідачки [PERSON] засвідчує, що вона не проявляє до сина [PERSON] , [INFO] , належної батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та навчанням дитини не займається та матеріально не підтримує, а тому суд вважає, що така поведінка відповідача [PERSON] є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри до неї, як позбавлення батьківських прав, а тому слід позов в частині позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у справі № 755/14148/18 не підтримав практику призначення аліментів у мінімальному розмірі і роз`яснив, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів, суди мають керуватись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. ВС визначив, що аліменти не обов`язково мають присуджуватись у мінімальному розмірі, передбаченому ст.182 СК України, а також встановив, що відповідач має довести свою неспроможність платити аліменти, встановлені судом. Також ВС дійшов висновку, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц. Згідно частин 2,3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідач [PERSON] не надала суду доказів суду щодо перебування на її утриманні інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи та те, що вона утримує дитину [PERSON] , [INFO] , у позасудовому порядку. Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.13 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини(ч.8 ст.7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності також задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, а тому слід стягувати з відповідача на користь Центру підтримки дітей при закладі дошкільної освіти №5 Львівської міської ради алміенти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом -02.11.2020 року до досягення дитиною повноліття. На підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved