Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Братська територіальна громада, приватний нотаріус Малярчук Наталя Василівна про визнання недійсним заповіту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, який було посвідчено 29.06.2017 року на його ім`я. В нотаріальній конторі він довідався про те, що 06.08.2020 року секретарем сільської ради було посвідчено новий заповіт, за яким померлий [PERSON] заповідав належну йому земельну ділянку відповідачам по справі. Оскільки померлий батько позивача мав хворобу зору, не міг самостійно підписати заповіт, він був підписаний від його імені [PERSON] в присутності свідків. Однак при спілкування з одним із свідків, а саме [PERSON] було з`ясовано, що вона не була присутня під час посвідчення заповіту. Таким чином, на думку позивача заповіт, посвідчений 06.08.2020 року слід визнати недійсним, оскільки було порушено порядок його посвідчення. Під час судового засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мірошниченко О.В. позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що посвідчений заповіт повністю відповідав волі заповідача, тому не може бути визнаний недійсним. Інші учасники справи у судові засідання не з`являлися, про причини неявки суду не повідомляли. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали позову суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України). Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (частина третя статті 1247 ЦК України). Стаття 1251 ЦК України, встановлює, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (абзац 1 частини другої статті 1248 ЦК України). У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним (абзац 2 частини другої статті 1248 ЦК України). Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (абзац 3 частини другої статті 1248 ЦК України). У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (частина друга статті 1253 ЦК України). Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (п. 1.11 Глава 3). 06 серпня 2020 року секретарем Іванівської сільської ради В.І. Ткаченко було посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповідав належну йому земельну ділянку своїм онукам: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкова справа після його смерті була заведена за заявами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно тексту заповіту, у зв`язку з тим, що заповідач є незрячим і не міг самостійно підписати заповіт, на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту було підписано [PERSON] .. Також в заповіті записано, що заповіт зачитано свідками [PERSON] та [PERSON] вголос до його підписання та підписаний ним. Під час судового засідання була допитана свідок [PERSON] яка показала суду, що під час складання заповіту 06.08.2020 року вона не була присутня, так як в цей час знаходилася на роботі за межами населеного пункту, чому її зазначили як свідка їй не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що в серпні 2020 року працювала на посаді секретаря сільської ради. До неї звернувся [PERSON] з проханням скласти новий заповіт. У 2017 році він заповідав свою земельну ділянку синові [PERSON] , а потім побажав скласти новий заповіт та заповідати земельну ділянку своїм онукам, відповідачам по справі. Заповіт посвідчувався вдома, приїхала вона, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не було, однак вона її вказала як свідка, оскільки остання була присутня під час посвідчення попереднього заповіту. Свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили суду, що під час посвідчення заповіту 06.08.2020 року [PERSON] не була присутня. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Як вбачається із роз`яснень викладених у ч.2 п.16, ч.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину ( ч.2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Отже, аналізуючи матеріали справи та нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що заповіт від 06 серпня 2020 року, який було посвідчено секретарем Іванівської сільської ради Братського району Миколаївської області В.І.Ткаченко з порушенням порядку його посвідчення є нікчемним та не породжує для сторін юридично-правових наслідків. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial