Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

10.11.2022 позивач ФОП [PERSON] пред`явив до суду позов, який був надісланий засобами поштового зв`язку «Укрпошта» 05.11.2022, до відповідача [PERSON] про стягнення на користь позивача 3% річних у розмірі 12\~001,89 грн та інфляційних втрат у розмірі 49\~817,61 грн., із зазначенням у рішенні суду про нарахування інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення суду відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України. Обгрунтовував позов тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2019 (справа №607/1532/19) стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 175\~910,35 грн, з яких: 120\~780 грн заборгованість за договором оренди будівельного риштування №5 від 14.06.2016; 29\~485,50 пеня; 25\~644,85 грн інфляційних збитків. Також, цим рішенням розірвано договір оренди будівельного риштування №5 від 14.06.2016, укладений між сторонами. Зазначене рішення набрало законної сили 05.07.2019, однак відповідач ігнорує його виконання та не здійснює платежів у рахунок погашення заборгованості. Тому, на підставі статті 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми основного боргу в розмірі 12\~001,89 грн (розрахунок здійснений за формулою 120\~780 грн (сума боргу) ? 3 ? 1210 (кількість календарних днів за період з 05.07.2019 по 26.10.2022) : 365 : 100) та втрати від інфляції в розмірі 49\~817,61 грн (розрахунок здійснений за формулою: 120\~780 грн (сума боргу) ? 1,4124657 (сукупний індекс інфляції за період з 05.07.2019 по 30.09.2022) 120\~780). Ухвалою судді від 15.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 12.12.2022 зазначену цивільну справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні 30.01.2023 о 13 годині 50 хвилин, яке, у зв`язку з неявкою учасників справи, відкладено на 21.02.2023 на 10 год. 50 хв. У судове засідання позивач не з`явився, однак 11.01.2023 та 09.02.2023, через підсистему «Електронний суд», подав до суду заяву, у якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, позивач у заявах від 11.01.2023 та 09.02.2023 не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 14.06.2016 між фізичною особою підприємцем [PERSON] , як «Орендодавцем», з однієї сторони, та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як «Орендарем», з другої сторони, був укладений договір оренди будівельного риштування № 5, відповідно до п.1.1 р. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором "Орендодавець" зобов`язується передати, а «Орендар» зобов`язується прийняти у тимчасове володіння і користування будівельне риштування, визначене у цьому договорі, а також зобов`язується сплачувати «Орендодавцю» орендну плату. Згідно з п. 1.2 договору загальна площа будівельного риштування складає 180 м. кв. В п. 2.1 договору №5 сторони визначили, що договір набирає чинності з 14.06.2016 і діє до 31.12.2016. Відповідно до п. 2.2 договору, якщо в обумовлені терміни «Орендар» не повернув риштування, договір пролонгується до дати повернення риштування і підписання акту прийому-передачі. Згідно з п. 3.2 договору при прийомі та передачі будівельного риштування складається Акт приймання-передачі який підписується сторонами (Додаток № 1). Як визначено в п. 4.1 договору розмір орендної плати за будівельне риштування становить 1 грн в день за м. кв. риштування. Відповідно до п. 4.2 договору орендна плата сплачується готівкою або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок «Орендодавця». Орендна плата може сплачуватись «Орендарем» наперед. Згідно з п.п. 5.2.1 п. 5.2 договору «Орендар» зобов`язався своєчасно здійснювати розрахунки з «Орендодавцем» за орендоване будівельне риштування. Як визначено в п. 7.1 договору до 31.12.2016 «Орендар» зобов`язаний передати «Орендодавцю» будівельне риштування за Актом приймання-передачі. Як вбачається з Акту прийому передачі риштування від 14.06.2016 (Додаток № 1) «Орендодавець» ФОП [PERSON] передав, а «Орендар» ФОП [PERSON] отримав елементи будівельного риштування: 1.Рама без драбини 1 х 2 м. шт. 30; 2.Рама з драбиною 1 х 2 м шт. 6; 3.Діагональ L 3.0 м. шт. 30; 4. Горизонталь L 3.0 м. шт. 30; 5. П`ята опорна; 6.Домкрат винтовий шт. 20; 7. Ригель шт. 66; 8. Щит дерев`яний 1 х 1 м шт. 70; 9. Кріплення до стіни шт. 10; 10. Хомут нерухомий шт. 10. Також між сторонами було укладено до договору оренди будівельного риштування № 5 від 14.06.2016 - Додаток № 2 Прайс-лист на елементи риштування. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2019 (справа №607/1532/19) задоволено позов фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, розірвання договору та повернення майна. Стягнуто з [PERSON] на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] кошти в розмірі 175 910,35 грн. (сто сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот десять гривень 35 копійок). Розірвано договір оренди будівельного риштування №5 від 14.06.2016 укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] будівельне риштування: Рама без драбини 1*2 м. шт. 30; Рама з драбиною 1-2 м. шт. 6; Діагональ L -3.0 м. шт. 30; Горизонталь L -3.0 м. шт. 30; П`ята опорна; Домкрат винтовий шт. 20; Ригель шт. 66; Щит дерев`яний 1*1 м. шт. 70; Кріплення до стіни шт. 10; Хомут нерухомий шт. 10. Стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1 759,10 грн. (тисячу сімсот п`ятдесят дев`ять гривень 10 копійок). Також, із змісту рішення вбачається, що суд дійшов до висновку: «позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди будівельного риштування № 5 від 14.06.2016 в розмірі 120 780,00 грн. підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи, не суперечать чинному законодавству та неоспорені відповідачем.». Зазначене рішення набрало законної сили 05.07.2019. Крім цього, 29.09.2022 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано два виконавчих листи, на підставі вищевказаного рішення, зокрема щодо стягнення грошових коштів у розмірі 175\~910,35 грн та зобов`язання [PERSON] повернути [PERSON] будівельного риштування. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до частини четвертої статті 82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 18\~ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до статті 129-1\~Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до частини першої статті 509\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509\~ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: 1)\~договори та\~інші правочини; 2)\~створення літературних,\~художніх творів,\~винаходів та\~інших результатів\~інтелектуальної,\~творчої діяльності; 3)\~завдання майнової\~(матеріальної)\~та моральної\~шкоди іншій\~особі; 4)\~інші юридичні\~факти. Цивільні\~права та\~обов`язки\~можуть виникати\~безпосередньо з\~актів цивільного\~законодавства. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають безпосередньо\~з актів\~органів державної\~влади,\~органів влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органів місцевого\~самоврядування. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~з рішення\~суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог статті 599\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до вимог статті 625\~Цивільного кодексу\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), та в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11\~ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625\~ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, зазначені висновки, викладені у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Так, судом установлено, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2019 (справа №607/1532/19) відповідачем виконано не було, при цьому зі змісту рішення встановлено, що заборгованість за договором оренди будівельного риштування № 5 від 14.06.2016 становить 120 780,00 грн. Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач у судове засідання не з`явився та не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Таким чином відповідно до вимог статті 625 ЦК України позивач має право на стягнення 3% річних від простроченої суми за час прострочення та інфляційних втрат. Позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 12\~001,89 грн за період з 05.07.2019 по 26.10.2022, та інфляційні втрати в розмірі 49\~817,61 грн за період з 05.07.2019 по 30.09.2022. Враховуючи індекс інфляції за період з 05.07.2019 по 30.09.2022 та методику розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, а розрахунок 3% річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що обчислені позивачем суми, які він просить стягнути з відповідача, не перевищують сум, які обчислені шляхом застосування зазначених методик. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення в його користь із відповідача 3% річних у розмірі 12\~001,89 грн та інфляційних втрат у розмірі 49\~817,61 грн. Разом із тим, вимоги позивача в частині зазначення в рішенні суду про нарахування інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення суду не можуть бути задоволені, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права особи, а не такі, які можуть бути порушені в майбутньому. Відповідно до частини десятої статті 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. У межах справи, яка розглядається, суд не приймає рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, а вирішує питання про застосування вимог статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, посилання позивача на вимоги частини десятої статті 265 ЦПК України є безпідставними. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 992,40 грн. понесеного судового збору.

Outcome: partial