Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивачка звернулася до [PERSON] , МО України з позовом, в якому просить: встановити факт окремого проживання [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби,та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з фактичним припиненням між ним шлюбних відносинз вересня 2017 року; встановити факт того, що вона, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ), проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з вересня 2017 року до [INFO] ; визнати її, [PERSON] , [INFO] , членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби; визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XI, у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби. В обґрунтування позову наводить наступне. Вона, [PERSON] , з вересня 2017 року перебувала у фактичних шлюбних та сімейних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу та спільно проживали за місцем її реєстрації за адресою [ADDRESS] . [INFO] в нєї з [PERSON] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Повторне свідоцтво про народження було видане на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.06.2022 р. по справі № 212/2177/22, яким встановлений факт батьківства [PERSON] по відношенню до їхньої спільної дитини - доньки [PERSON] . З початком військової агресії проти України, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення військового стану в Україні» та Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», [PERSON] згідно Наказу командира військової частини [NUMBER] від 02.03.2022 р. № 54 з 02.03.2022 р. за призовом був зарахований до списків особового складу військової частини. [INFO] під час виконання бойового завдання поблизу м.Сєвєродонецьк, внаслідок обстрілів в ході бойових дій, [PERSON] загинув. За час їхнього спільного сімейного життя не зверталися до органів реєстрації актів цивільного стану за реєстрацією шлюбу, оскільки [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з громадянкою [PERSON] , яка, з його слів, не надавала йому згоди на розірвання шлюбу. Вказує, що при цьому, їхні шлюбні відносини були припинені приблизно з листопада 2016 року. З вересня 2017 року [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин, почали проживати окремо. З вересня 2017 року вони з [PERSON] проживали спільно однією сім`єю за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] . Їхні стосунки ґрунтувалися на щирих взаємних почуттях, спільних поглядах на життя та сімейні відносини. До того ж, їхні стосунки поєднувала й робота на одному підприємстві - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в одному структурному підрозділі. З народженням дитини - доньки [PERSON] , обидва відчували, що їхні стосунки перетворилися у повноцінну сім`ю. [PERSON] турбувався про дитину, самовіддано брав участь в її вихованні, постійно забирав її з дошкільного закладу - ясел, відвідував лікаря, коли донька хворіла, або коли була потреба у звичайному її медичному огляді. Вони разом вели спільне господарство, разом вирішували побутові питання. Зазначає, що [PERSON] виконував усі обов`язки як батько дитини та як повноцінний член їхньої спільної родини та сім`ї. Час від часу, коли була можливість, разом з дитиною відвідували матір [PERSON] - [PERSON] (третя особа), яка проживає у селі Степанівка, Кіровоградської області, з якою у неї, позивачки, склалися добрі та довірчі стосунки. Також й остання їх відвідувала, наглядала за онучкою, коли їх не було вдома. Завжди були раді, коли збиралися всі разом, або ж у них, або ж у матері [PERSON] вдома у селі. Вказує, що разом з [PERSON] та дитиною спільно проводили відпочинок. Так, в період з 08.07.2021 р. по 13.07.2021 р. разом відпочивали на базі відпочинку « [PERSON] ». Зазначає, що за місцем їхнього спільного проживання, [PERSON] докладав зусиль для влаштування комфортних умов їхнього проживання - здійснював ремонт у квартирі, придбавав побутовіречі, приймав активну участь у благоустрої під`їзду, будинку та прибудинкової території. Обставини участі [PERSON] в благоустрої будинку та прибудинкової території може підтвердити керуюча будинком - [PERSON] (мешкає за адресою [ADDRESS] .), яку має намір викликати до суду в якості свідка. Коли їй повідомили, що [PERSON] загинув, то це для неї стало важкою трагедією та втратою. Вона, позивачка, усвідомлювала, що відчувала й матір [PERSON] , коли дізналася про втрату сина, а тому була змушена зібратися з силами, щоб надати їй будь-яку підтримку в цій ситуації. Разом з останньою організовували похорони [PERSON] , колеги по роботі, дізнавшись про загибель [PERSON] , допомогли їй коштами, транспортом. На прохання матері [PERSON] [PERSON] , [PERSON] був похований 20.03.2022 р. на кладовищі в селі Степанівка Устинівського району Кіровоградської області, де він народився та виріс, і де проживає його мати. З самого початку відносин з [PERSON] , знайомством з його матір`ю - [PERSON] і до теперішнього часу, після його загибелі, підтримує з нею рідні стосунки, постійно спілкуються, підтримують та відвідують одна одну. Наполягає, що таким чином, між нею та [PERSON] , протягом всього часу їхнього спільного життя та у зв`язку із народженням спільної дитини - доньки [PERSON] , склалися дійсні сімейні відносини та утворилася повноцінна сім`я, в якій кожен з них був членом сім`ї. Як встановлено ч. 3, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Вказані норми закону визначають, що сім`я створюється не тільки на підставі шлюбу, але й на інших підставах, таких як кровне споріднення, усиновлення тощо. Вказує, що з урахуванням того факту, що за період їхнього спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю у них народилася дитина - донька, батьком якої є [PERSON] , між ними виникло кровне споріднення, а з урахуванням того, що вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права й обов`язки як по відношенню до дитини, так й по відношенню один до одного, у нєї з [PERSON] створилася сім`я, в якій кожен з них був її повноцінним членом. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі - Закон № 2011) визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, надані гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Цим Законом, зокрема, статтею 16 Закону № 2011 передбачено одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, яка є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до статті 16-1 вказаного Закону, право на отримання такої допомоги мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, коло яких визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конститційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язк Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18). Згідно вимог ч.4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в ч. 4 ст. 3 СК України, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Вона, позивачка, не має можливості реалізувати своє право на отриманням одноразової допомоги, передбаченої Законом № 2011, а також отримати пільги, визначені законодавством, оскільки не має статусу члена сім`ї загиблого [PERSON] та у неї відсутній документ, який би визначав цей статус за нею, так як вони не перебували з загиблим військовослужбовцем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Їй, позивачці, відомо, що [PERSON] в своїй обліково-послужній картці військовослужбовця, форма якої визначена у Додаток № 9 до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014, у відомостях про склад сім`ї вказував її як дружину та доньку [PERSON] . Дані відомості може підтвердити [PERSON] , який разом з [PERSON] в районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України заповнювали документи для проходження військової служби в військовій частині [NUMBER] . Позивачка у судовому засідання позов підтримала повністю, підтвердила його зміст. Також підтвердила зміст відповіді на відзив відповідачки [PERSON] . Вважає, що викладені в відповіді обставини фактично підтверджують доводи позовної заяви, а саме, в тій частині, що фактичні шлюбні відносини між нею та [PERSON] були припинені з вересня 2017 року. Зазначає, що дана обставина підтверджується наданим відповідачкою Актом від 05.12.2022 р., складеним майстром ТОВ «Житлосервіс - KP» за місцем її проживання - [ADDRESS] , відповідно до якого за вказаною адресою [PERSON] проживав з липня 2010 року по серпень 2017 року. Вказує, що факт її, позивачки, спільного проживання з [PERSON] з вересня 2017 року за адресою: [ADDRESS] , підтверджується Актами про фактичне проживання [PERSON] , складеними сусідами - мешканцями будинку. Щодо посилання [PERSON] на ту обставину, що тільки вона є законним членом сім`ї [PERSON] , виходячи з факту зареєстрованого між ними шлюбу з посиланням на норми ст. 25 СК України, то не погоджується з цими доводами, оскільки нею не враховані норми ст. 3 СК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До того ж, ч. 4 ст. 3 СК України визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При цьому, сім`я створюється не тільки на підставі шлюбу, але й кровного споріднення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Вказує, що від спільних стосунків з [PERSON] у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] і даний факт встановлений рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.06.2022 р. по справі № 212/2177/22. Вказане рішення суду ґрунтувалося також й на висновку спеціаліста № 356 молекулярно-генетичного дослідження по встановленню батьківства загиблого [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , яка народжена [PERSON] . Зазначає, що таким чином, факт кровного споріднення між дитиною - донькою [PERSON] , нею, як матір`ю, та [PERSON] , як батьком дитини, доведено, а саме факт кровного споріднення, є одним з елементів, на підставі якого створюється сім`я. До того ж, фактичні сімейні відносини з [PERSON] були пов`язані спільним побутом, вони мали взаємні права та обов`язки, як по відношенню до їхньої дитини, так й по відношенню один до одного. Зазначає, що ці обставини підтверджуються фактами, які вказувала в позовній заяві, а також доданими до неї доказами. Ці обставини також підтвердять: як третя особа - [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , а також свідки, про яких вказувала в позові. Зазначає, що поняття «шлюб» та «сім`я» не є тотожними, у зв`язку з чим, визнання особи членом сім`ї виключно за ознакою її перебування у шлюбі, буде суперечити дійсному змісту поняття «сім`я», наведеному у ст. 3 СК України. З огляду на викладене, вважає, що її відносини із загиблим [PERSON] в період з вересня 2017 року по день його смерті, за всіма ознаками, наведеними у ст. 3 СК України, є сімейними, у зв`язку з чим була утворена їхня сім`я та, у якій, кожен з них був її членом. Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» (абзац п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення), членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Крім того, Верховний Суд в Постанові від 23.04.2020 р. по справі № 686/8440/16-ц зазначив, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Наполягає, що за викладених обставин, доводи [PERSON] стосовно того, що вона, позивачка, не може бути визнаною членом сім`ї загиблого [PERSON] , є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, підтвердила зміст відповіді на відзив відповідача МО України, в якому навела наступне. Вказує, що Міністерство оборони України у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що вона, звертаючись до суду в порядку позовного провадження, хоче встановити юридичний факт, який згідно законодавства встановлюється в порядку окремого провадження, та вказує на відсутність спору між [PERSON] та Міністерством оборони України, не існує. Проте, вважає, що такі доводи не є обґрунтованими. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З цієї норми закону випливає, що право особи на звернення до суду виникає у зв`язку з порушенням, невизнанням або оспорюванням прав, свобод чи законних інтересів. Зазначає, що 31.08.2022 р. зверталась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з заявою про встановлення юридичних фактів, а саме: факту її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факту того, що вона на час загибелі військовослужбовця [PERSON] була членом його сім`ї. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.09.2022 року було відкрито провадження у справі № 212/4426/22, заінтересованими особами в якій були [PERSON] , [PERSON] та Міністерство оборони України. Справа мала бути розглянута в порядку окремого провадження. Однак, під час розгляду вказаної справи Міністерство оборони України надало письмові пояснення від 25 жовтня 2022 року № 381 по справі № 212/4426/22, в яких вказувало, що встановлення судом факту проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] прямо пов`язано з подальшим вирішенням спору про право на отримання нею пільг, як члену сім`ї військовослужбовця, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 315 ЦПК України, а тому просило суд залишити її заяву про встановлення фактів без розгляду. Оскільки у справі № 212/4426/22, що розглядалася Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу було встановлено виникнення спору про право, то ухвалою суду від 03.11.2022 р. її заява про встановлення юридичних фактів була залишена без розгляду. Наполягає, що за таких обставин, позиція Міністерства оброни України, викладена у відзиві на позовну заяву стосовно виду судового провадження та відсутність спору, є суперечливою. З огляду на те, що вона, позивачка, не має документа, яким би підтверджувався її статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця [PERSON] , а її право бути визнаною такою особою не визнається відповідачами в їхніх письмових поясненнях по справі № 212/4426/22, дані обставини свідчать про те, що спір за її позовом виник саме у зв`язку з невизнанням відповідачами її права. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Вказує, що звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, визначала мету встановлення фактів та вимоги про визнання за нею права на отримання одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, визначеної Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, зі змісту вважає, що з позовних вимог випливає, що спір між нею та відповідачами є спором про право. Наполягає, що за таких обставин, справа має розглядатися у порядку позовного провадження. Вказує, щодо вимоги про встановлення факту окремого проживання [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби, та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з фактичним припиненням між ним шлюбних відносин з вересня 2017 року, то від результатів її вирішення судом залежить остаточне визначення Міністерством оборони України кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця [PERSON] , які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з його загибеллю, а також розмір часток цієї допомоги. Тому, вирішення судом даної вимоги може безпосередньо вплинути як на її права, так й на права [PERSON] . Вказує, що заперечуючи проти позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу її, [PERSON] , та [PERSON] у період з вересня 2017 року до 02 березня 2022 року, представник Міністерства оборони України посилається на те, що у своїй заяві по справі № 212/4426/22, що розглядалася Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу в порядку окремого провадження, вона просила встановити факт проживання однією сім`єю в період з грудня 2016 року по 02 березня 2022 року, тобто зазначає два різних періоди, що не є зрозумілим, в який з періодів вони дійсно проживали з [PERSON] . Повідомляє, що у цьому немає жодних суперечностей, оскільки фактично її стосунки з [PERSON] розпочалися з грудня 2016 року, коли разом наймали тимчасове житло для проживання, а з вересня 2017 року, коли змінилися обставини, разом почали проживати за адресою її реєстрації та постійного проживання у [ADDRESS] . Більш того, від вирішення судом вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу залежить подальше вирішення вимоги щодо визнання її членом сім`ї загиблого військовослужбовця [PERSON] , оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначає, що у відзиві на позовну заяву представник Міністерства оборони України посилається на те, що на його запит [INFO] було надано копію Облікової картки військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] , в (4) пункті "Сімейний стан і місце проживання сім`ї" вказано: "одружений. [PERSON] - 1988 р.н.. Син [PERSON] - 2009 р.н.". Саме з цього, робить висновок про те, що дружиною вказано - [PERSON] , а сином - [PERSON] . Дослідивши копію вказаного документу - Облікової картки військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] , зазначає, що цей документ не відображає дійсні обставини, оскільки: вперше цей документ був складений 14.05.2002 р., тобто задовго до того часу, як [PERSON] одружився з громадянкою [PERSON] згідно копії свідоцтва про шлюб, шлюб був зареєстрований 22.11.2008 р.; запис в (4) пункті "Сімейний стан і місце проживання сім`ї", де вказано: "одружений. [PERSON] - 1988 р.н.. Син [PERSON] - 2009 р.н." зроблений олівцем, що не виключає його можливе виправлення к моменту надання цього документу до суду, до того ж, почерк, яким внесені ці відомості, не належить [PERSON] ; в записі в графі (3) облікової картки у відомостях «Адреса місця проживання» та «Телефон» вказаний номер телефону [NUMBER] , який належить їй особисто. Зазначає, що крім цього, представник Міністерства оборони України у відзиві на позовну заяву вказує, що вона нібито в позовній заяві стверджувала, що в Обліково-послужній картці [PERSON] (затвердженої згідно Додатку № 9 до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України затвердженої наказом Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014) у відомостях про склад сім`ї останній вказував Позивачку, як дружину, та доньку [PERSON] . Проте, в своїй позовній заяві вона вказувала, а не стверджувала, що їй відомо, що [PERSON] в своїй обліково-послужній картці військовослужбовця, форма якої визначена у Додаток № 9 до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України затвердженої наказом Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014, у відомостях про склад сім`ї вказував її як дружину та доньку [PERSON] . Дані відомості їй стали відомі від [PERSON] , який разом з [PERSON] в районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України заповнювали документи для проходження військової служби. Які саме документи оформлювалися для проходження військової служби їй достовірно не було відомо. З пояснень представника Міністерства оборони України, які ним подавалися до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу по справі 212/4426/22, дізналася, що питання, кого [PERSON] вказував, як дружину, можна з`ясувати з Обліково-послужної картки військовослужбовця (Додаток № 9 до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України затвердженої наказом Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014), а тому, у своєму позові послалася саме на цей документ. При вивченні Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014, їй стало відомо, що відомості про сімейний стан особи, при її прийнятті на військову службу, вказуються не тільки в Обліково-послужній картці військовослужбовця, але й в його Послужному списку (Додаток № 15 до Інструкції), Автобіографії (Додаток № 16 до Інструкції), де вказуються відомості про членів сім`ї, батьків, братів (сестер) своїх і дружини (прізвище, ім`я, по батькові, рік і місце народження, де проживають і чим займаються), а також в Послужній картці (Додаток № 39 до Інструкції). У зв`язку з цим, з метою отримання доказів по справі, звернулася як до Міністерства оборони України, так й до [INFO], де зберігається особова справа на солдата [PERSON] , із заявою про надання доказів. Стосовно твердження МО України у відзиві на позовну заяву про те, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя, зазначає, що не зверталася до суду з вимогою визнати її і загиблого військовослужбовця [PERSON] подружжям. Подружжя набувають такого статусу у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Поняття «сім`я» та «член сім`ї» є значно ширшими поняття «подружжя». Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До того ж, ч. 4 ст. 3 СК України визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При цьому, сім`я створюється не тільки на підставі шлюбу, але й кровного споріднення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як зазначала в позовній заяві, від спільних стосунків з [PERSON] у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] і даний факт встановлений рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.06.2022 р. по справі № 212/2177/22. Наполягає, що таким чином, факт кровного споріднення між дитиною - донькою [PERSON] , нею, як матір`ю, та [PERSON] , як батьком дитини, доведено. А саме факт кровного споріднення, є одним з елементів, на підставі якого створюється сім`я. До того ж, фактичні сімейні відносини з [PERSON] були пов`язані спільним побутом, вони мали взаємні права та обов`язки, як по відношенню до їхньої дитини, так й по відношенню один до одного. Зазначає, що поняття «шлюб» та «сім`я» не є тотожними, у зв`язку з чим, визнання особи членом сім`ї виключно за ознакою її перебування у шлюбі, буде суперечити дійсному змісту поняття «сім`я», наведеному у ст. 3 СК України. З огляду на викладене, вважає, що її відносини із загиблим [PERSON] в період з вересня 2017 року по день його смерті, за всіма ознаками, наведеними у ст. 3 СК України, є сімейними, у зв`язку з чим була утворена їхня сім`я та, у якій, кожен з них був її членом. Вказує, що заперечуючи її право на отримання одноразової грошової допомоги, представник МО України посилається на те, нормою ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XI, право на її отримання мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Однак, з такими доводами не погоджується, виходячи з наступного. Військовослужбовець [PERSON] , який є батьком їхньої з ним спільної дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] , про що свідчать повідомлення про смерть № 642/03/18 від 13.03.2022 р., видане військовою частиною [NUMBER] ; лікарське свідоцтво про смерть № 611 від 19.03.2022 р. та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22.03.2022 р. На дату його смерті норма ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII була викладена в такій редакції: Стаття 16-1. Особи, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги . У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Однак, Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 29 липня 2022 року№ 2489-IX, який набув чинності 25.08.2022 р., норма статті 16-1 викладена в такій редакції: " У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)". Отже, з 25.08.2022 р. перелік осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, було звужено та поняття «член сім`ї» було виключено з переліку таких осіб. Наполягає, що враховуючи те, що на момент загибелі військовослужбовця [PERSON] , а саме станом на 13.03.2022 р. діяла норма ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII в редакції, яка передбачала право членів сім`ї загиблого військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги, то саме вона підлягає застосуванню до спірних відносин. За викладених обставин, доводи Міністерства оборони України стосовно того, що вона не набуває статусу особи, якій законодавство надає право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця [PERSON] , вважає необґрунтованими та безпідставними. Також пояснила, що [PERSON] , вказаний в путівці (а.с.31) це її син від першого шлюбу. Також вказала, що обліковій картці на ім`я [PERSON] (а.с.108) зазначений номер її телефону, а записи в розділі «Сімейний стан і місце проживання сім`ї» записи відповідачки та сина вчиненні олівцем. Після роз`яснення положень ЦПК України щодо диспозитивності пояснила, що подавати додаткові докази не бажає. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та підтвердила зміст відзиву, в якому зазначено наступне. З позовною заявою та вимогами заявника не погоджується та не визнає вимоги в повному обсязі. Вказує, що із загиблим [PERSON] , перебували у офіційному шлюбі, який було зареєстровано 22.11.2008 року Довгинцівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, шлюб не було розірвано чи скасовано, більш того ні вона, ні чоловік не мали такого бажання і жодним чином не чинили один одному перепон у разі, коли б хтось з все ж таки вирішив його розірвати. В цьому шлюбі мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , яким батько - [PERSON] , опікувався та спілкувався до моменту своєї загибелі на війні. Вона з загиблим чоловіком також підтримувала зв`язок і спілкування. Зазначає, що позивач керується лише матеріальною зацікавленістю щодо отримання статусу члена родини загиблого військовослужбовця та визнання себе цивільною дружиною, при існуючому офіційному зареєстрованому шлюбі між нею, відповідачкою, та її загиблим чоловіком, з метою безпідставного збагачення у вигляді отримання виплати від Міністерства оборони України, для чого свідомо вводить суд в оману з перших же тверджень у своїй заяві. Вказує, що [PERSON] стверджує, що у відносинах з її, відповідачки, чоловіком, почала проживати разом із грудня 2016 року, стверджуючи що «спільні сімейні відносини виникли з грудня 2016 року», що взагалі вважає таким, що не відповідає дійсності, нічим не доведено позивачем і є лише її протиправним намаганням маніпулювати судом, створюючи хибне враження про тривалість відносин та спільне проживання із загиблим, в доданому Акті сусідами підтверджено факт їх спільного проживання, за вказаною нею адресою лише з вересня 2017 року. Наполягає, що твердження позивачки про її співмешкання із її, відповідачки, чоловіком із 2016 року є намаганням вести всіх в оману, підтверджує і Акт складений майстром ТОВ «Житлосервіс - КР» за місцем спільного проживання всією родиною - [ADDRESS] , про те, що за даною адресою [PERSON] мешкав без реєстрації з липня 2010 року по серпень 2017 року з дружиною - [PERSON] . Вказує, що саме у 2017 році, її чоловік, який нині є загиблим, почав час від часу відпочивати разом із позивачкою, проте робив це таємно і наміру розривати шлюб не мав. У серпні 2017 року їй стало відомо про ці зустрічі та спілкування між позивачкою та її, відповідачки, чоловіком, після чого відбулася розмова, під час якої останній повідомив, що для нього дуже важлива їхня родина і син, але він заплутався та спільно прийшли до розуміння того, що для збереження здорового емоційного та морального фону в родині та забезпечення поваги один до одного, буде на краще, коли чоловік поживе окремо і врешті збереться з думками і визначиться. Тому наприкінці серпня 2017 року, він переїхав з місця спільного мешкання. Наполягає, що шлюбних відносин не припиняли, як і спільної участі у вирішенні побутових питань та питань, пов`язаних із забезпеченням потреб та виховання спільного сина. Вказує, що позивачка намагається штучно створити уявлення про те, що в неї з загиблим була повноцінна родина, сповнена взаємної поваги, любові та довіри, і ці відносини не були ними зареєстровані лише через відсутність її, відповідачки, згоди на розірвання шлюбу. Відповідно до статті 51 Конституції України та ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначає, що твердження заявниці, що загиблий не уклав шлюб начебто через відсутність згоди на розірвання шлюбу взагалі є абсурдними, оскільки загиблий був завжди відповідальним та самостійним у прийнятті рішень в своєму житті, він був дорослою та дієздатною людиною і якби дійсно прагнув утворити родину та укласти шлюб із позивачкою, то й без наявності або відсутності її, відповідачки, згоди в проміжок часу із вересня 2017 року по березень 2022 року, тобто протягом чотирьох років, звернувся би до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу і реалізував своє прагнення, однак цього не прагнув. Зазначає, що відношення загиблого до народження спільної дитини добре вбачається й з того, що від 15.07.2018 року, коли в нього із позивачкою народилася донька - [PERSON] , ним не було виявлено бажання добровільно подати заяву та визнати дитину своєю донькою, і відомості про батька у свідоцтві цієї дитини з`явилися односторонніми зусиллями позивачки, вже після загибелі її, відповідачки чоловіка, за рішенням суду. Зважаючи на те, що від народження дитини 2018 року і до березня 2022 року, коли її батько був ще живий, матір дитини вважає, що позивачку взагалі не турбувало батьківство у свідоцтві про народження дитини, як її визначення та приналежність саме до родини свого батька - [PERSON] , однак саме після його загибелі, коли позивачці стало відомо про суму виплати в зв`язку із загибеллю військовослужбовця і розмір частки, яку може отримати його донька - то вже питання встановлення батьківства стало раптом дуже принциповим. Згідно постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18) було визначено, що перебування в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Вважає, вимога позивачки щодо встановлення факту проживання її однією сім`єю без реєстрації шлюбу з загиблим у період із вересня 2017 року до 02.03.2022 року, не лише не відповідають дійсності за часом, а й суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній його шлюб не був розірваний взагалі. Звертає увагу на однобічне висвітлення позивачко. начебто родинних відносин із матір`ю загиблого, оскільки коли їй, відповідачці повідомили про загибель, вони спілкувалися і продовжують спілкуватися й нині з матір`ю та іншими родичами, на час підготовки до поховання та під час поховання і ще деякий час опісля, знаходилася поруч з його матір`ю допомагала їй, і більш того, водночас до будинку свекрів приїхала позивачка, і лишилася в ньому також. Але в своїй позовній заяві позивачка стверджує, що лише вона приймала участь у підготовці до поховання та переймалася станом матері загиблого. Вважає, що жодної сім`ї у її чоловіка із позивачкою не було, було співмешкання, спільний відпочинок і як наслідок, народження спільної дитини, якою чоловік, як добра людина також опікувався. Однак водночас він не мав бажання і не намагався розірвати шлюб, щоб укласти новий шлюб із позивачкою, так і не виявив бажання добровільно визнати цю дитину своєю та дати їй своє прізвище та по-батькові, весь цей час, навіть вже у період співмешкання із позивачкою, приходив до неї із сином, спілкувався, проводив з ними свій вільний час, приймав участь у житті, розвитку та вихованні спільного сина, поздоровляв її зі всіма святами і навіть дарував квіти і подарунки, зберігав саме у них в родині особисті документи, навіть робочий журнал. Зазначає, що натомість позивачка, намагається нахабно вводити всіх в оману, маніпулюючи наявністю дитини, батьківство якої було визначено вже після загибелі її, відповідачки, чоловіка, і поширюючи в цифрових засобах масової інформації місцевого значення, інформацію про себе, як про невтішну вдову, яка по загибелі «свого чоловіка» займається розмальовкою стін на роботі, чим намагається видати бажане за дійсне і створити загальну думку про те, що її, відповідачки, чоловік, який до дня своєї загибелі перебував з нею, відповідачкою і саме зі нею у зареєстрованому шлюбі, то є її чоловік і вони були «подружжям». Вказує, що в тому ганебному дописі жодним чином не згадувалися дійсні обставини, а саме наявність у загиблого героя справжньої родини і сина, який тяжко переживає втрату свого батька. Внаслідок опублікування цього маніпулятивного допису із фото заявниці та її помальовок, який мав на меті створення її страждального образу і навіювання думки серед її знайомих та сусідів, що загиблий був саме її чоловіком, а вона не співмешканкою, а повноправною дружиною, син [PERSON] зазнав глибоких емоційних страждань, коли побачив і прочитав цей допис від 16.09.2022 року у мережі Інтернет на ресурсі «СВОЇ», дитина не може зрозуміти, чому чужа тітка вважає себе родиною його батька, який завжди любив його і був поруч, і якого нині йому дуже не вистачає. Наполягає, що була і є дружиною загиблого [PERSON] , з яким перебували на момент його загибелі у зареєстрованому шлюбі, про до свідчать повідомлення про смерть від 13.03.2022р., яким її, відповідачку, сповіщають про загибель мого чоловіка, повідомлення про смерть корінець повідомлення №642/03/18 від командира ВЧ [NUMBER] , та сповіщення сім`ї №4 надане їй й оформлене на її ім`я про те, що її чоловік загинув, за підписом [INFO] [PERSON] . Вказує, що у командира ВЧ [NUMBER] , ні у начальника [INFO] [PERSON] жодних сумнівів у її, відповідачки, статусі дружини загиблого військовослужбовця не було і не має. Крім того, пояснила, що в кінці серпня 2017 року [PERSON] пішов від неї, після чого один місяць жив у [PERSON] , один місяць знімав квартиру на мкр. Зарічний, а з жовтня 2017 року жив з позивачкою. Після цього [PERSON] неодноразово приїжджав до неї, відповідачки. В квітні 2018 року останній разом з нею та їхнім сином їздили до [PERSON] . Свої речі він увіз з собою, взяв найбільш важливі документи, деякі документи залишилися в неї. Після роз`яснення положень ЦПК України щодо диспозитивності пояснила, що подавати додаткові докази не бажає. Представник відповідачки позов не визнала. Після роз`яснення положень ЦПК України щодо диспозитивності пояснила, що подавати додаткові докази не бажає. Представник відповідача МО України Востренікова Н.Ю. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Також підтвердила зміст письмових пояснень, в який зазначено наступне. Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Міністерство оборони України, як юридична особа у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, Статутами Збройних Сил України та іншими правовими актами.Стосовно правомірності зверення позивачки до суду в порядку позовногног провадження зазначає, що позивачка звертаючись до суду в порядку позовного провадження хоче встановити юридичний факт, який згідно законодавства встановлюється в порядку окремого провадження. Наполягає, що згідно ч. 1 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві позивачка мала б викласти свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, але спору між [PERSON] та Міністерством оборони України не існує. Вказує, що в прохальній частині позову позивачка просить суд встановити факт окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, встановити факт спільного проживання однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, визнати членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, визнати право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, але вважає незрозумілим, що саме вимагається від кожного з відповідачів, що також вважає недотриманням ч. 4 ст. 175 ЦПК України, так як позов подано до кількох відповідачів - то і мав бути вказаний зміст позовних вимог щодо кожного з них. Стосовно вимоги про встановлення факту окремого проживання вказує наступне. Сепарація (від лат. «separation» - відокремлення, розлучення, розділення) - право подружжя на встановлення режиму окремого проживання. Даний режим спрямований на забезпечення майнових прав та прав на батьківство одного чи обох з подружжя. Відповідно до статті 119 СК України, підставами встановлення режиму окремого проживання подружжя є: за взаємною заявою подружжя, коли дружина та чоловік не можуть проживати разом і не заперечують на встановлення такого режиму (наприклад: тривалий від`їзд або відрядження, позбавлення волі одного з подружжя);за позовом одного з подружжя у разі небажання дружини або чоловіка проживати спільно (наприклад: негідна поведінка одного з подружжя, зрада, психологічний тиск або інші прояви домашнього насильства), коли ініціатором роздільного проживання виступає лише один із подружжя. Режим окремого проживання подружжя встановлюється виключно судами. Порядок його встановлення залежить від того, як ставиться дружина та чоловік до факту роздільного проживання. Оскільки режим окремого проживання породжує для обох сторін ряд правових наслідків, позивач має подати до суду відповідне обґрунтування такого позову. Відповідно до частини 3 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя, тобто за взаємною згодою подружжя. Справа розглядається судом в порядку позовного провадження. Позовна заява про встановлення режиму окремого проживання подружжя пред`являється шляхом подання позовної заяви до районного, районного у місті, міського або міськрайонного суду, тобто за позовом одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені СК України і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. Із встановленням режиму окремого проживання подружжя настають наслідки, пов`язані з правом власності подружжя на майно набуте під час режиму окремого проживання. У частині 2 статті 120 СК України зазначено, що у разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.У п. 12 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК України необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Наполягає, що [PERSON] не може бути стороною, а саме позивачем у встановленні факту окремого проживання [PERSON] та [PERSON] . Стосовно вимоги про встановлення фату проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з вересня 2017 року до 02 березня 2022 року вказує наступне. Звертає увагу, що в позовному провадженні [PERSON] хоче встановити факт проживання однією сім`єю в період з вересня 2017 року по 02 березня 2022 року, але в заяві по справі № 212/4426/22 в порядку окремого провадження встановити факт проживання однією сім`єю в період з грудня 2016 року по 02 березня 2022 року, тобто позивачка зазначає два різних періоди, тобто не є зрозумілим, в який з періодів вони дійсно проживали з [PERSON] . Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 9 Ск України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Особи, які проживають однією сім`єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства. Вказує, що [PERSON] в позовній заяві стверджує, що в Обліково-послужній картці [PERSON] (затвердженої згідно Додатку № 9 до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України затвердженої наказом Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014) у відомостях про склад сім`ї останній вказував позивачку, як дружину, та доньку [PERSON] . На запит представника МО України, [INFO] надано копію Облікової картки військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] , в (4) пункті "Сімейний стан і місце проживання сім`ї" вказано: "одружений. [PERSON] - 1988 р.н.. Син [PERSON] - 2009 р.н.". Тобто дружиною вказано - [PERSON] , а сином - [PERSON] . На запит представника МО України, військовою частиною [NUMBER] надано копію повідомлення про смерть від 13.03.2022, яке надіслано до [INFO] з проханням сповістити громадянку [PERSON] , 1988 р.н. про смерть [PERSON] . Чинним законодавством України закріплено принцип одношлюбності (моногамії), який полягає у тому, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному зареєстрованому шлюбі. Таким чином, шлюб не може бути укладений, якщо жінка або чоловік перебувають у іншому зареєстрованому шлюбі. Згідно ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Статтею 2 Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Статтею 11 вказаного вище закону передбачено, що державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього. Державний реєстр актів цивільного стану громадян ведеться відділами державної реєстрації актів цивільного стану. Держателем Державного реєстру актів цивільного стану громадян є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану. Адміністратором Державного реєстру актів цивільного стану громадян є державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України. Наполягає, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з померлим у період з вересня 2017 року до 2 березня 2022 року суперечить вимогам ст. 25 СК України, оскільки [PERSON] весь вказаний період перебував у шлюбі, дана позиція, відповідає позиції ВС, що викладена в постанові від 17.06.2020 у справі № 755/18012/16-ц. Стосовно вимоги про визнання членом сім`ї загиблого вказує наступне. Позивачка зазначає, що встановлення юридичного факту матиме юридичні наслідки, оскільки від його встановлення залежить виникнення її права на одноразову грошову допомогу відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, тобто вбачається, що встановлення судом факту, що вони були членами [PERSON] та [PERSON] , прямо пов`язано з подальшим вирішення спору про право на отримання нею одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю [PERSON] . Вказує, що позивачка хоче набути саме статус "члена сім`ї" загиблого. Але відповідно до ст. 16-1 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII): у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення. Відповідно до ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ (попередня редакція), у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Аналізуючи вищезазначене, вбачає, що позивачка опиралася саме на редакцію минулу статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ, в якій вказувалося поняття "члена сім`ї", як такого, що може отримати одноразову грошову допомогу загиблого (померлого) військовослужбовця. В новій редакції ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ відсутнє поняття "член сім`ї". Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закон № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Проте, за змістом ст. 16-1 Закону №2011-ХІІ, батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Вважає таким чином, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, повинна бути або одним з батьків загиблого, або дружиною, або дитиною, або утриманцем загиблого (померлого). Стає незрозумілим яким саме членом сім`ї хоче встановити себе Позивачка. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім цього, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, згідно статті 1264 ЦК України. Наполягає, що вказані в позові аргументи [PERSON] підтверджують лише факт сусідських, дружніх, інтимних стосунків. Стосовно позовної вимоги про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги зазначає наступне. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Виплата такої грошової допомоги здійснюється на підставі та у порядку згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або) перевірочні та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок), затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975. Відповідно до ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Посилається на те, що в якості відповідача зазначено саме Міністерство оборони України, тому що всі соціальні виплати призначає саме Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Зазначає, що згідно із позовною заявою [PERSON] , вказано про визнання судом за останньою права на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII. На підтвердження цього факту позивачка посилається на наявність свідків із числа військовослужбовців, фотоматеріали, рішення суду, при цьому до комісії, уповноваженої розглядати матеріали про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги позивачка не зверталася. З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що визнання за особою права на отримання одноразової грошової допомоги є складовою процесу надання їй визначеного законом статусу відносно померлого, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на визнання за собою права на отримання одноразової грошової допомоги, до комісії, а в разі відмови у визнанні за особою права на отримання одноразової грошової допомоги має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії. Вказує, що розгляд такої позовної заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. Вказує, що на час звернення [PERSON] до суду із цією позовною заявою чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження визнання за особою права на отримання одноразової грошової допомоги. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження визнання за особою права на отримання одноразової грошової допомоги. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури визнання за особою права на отримання одноразової грошової допомогита поставило б у нерівні умови осіб, які претендують на вказану допомогу з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні за нею права на отримання одноразової грошової допомоги, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту визнання за нею права на отримання одноразової грошової допомоги разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін. Зазначає, що навіть у разі наявності сімейних відносин без реєстрації шлюбу позивачка не набуває статусу особи, якій законодавство надає право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах та підставах, визначених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975. Вказує, що наведені аргументи позивачки є недопустимими та належними, так як загиблий перебував в іншому шлюбі. Після роз`яснення положень ЦПК України щодо диспозитивності представник МО України Піддубний О.В. пояснив, що подавати додаткові докази не бажає. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Також пояснила, що її син [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , однак останні 5 років проживав з [PERSON] , пішов від [PERSON] . На її зауваження, що він залишив дружину, з якою жив достатньо тривалий час, [PERSON] казав, що в нього з дружиною скандали, жити разом з відповідачкою лише ради дитини не бажає, що сина не покине. Їй відомо, що відповідачка заперечувала, щоб їхній син знаходився за місцем проживання [PERSON] . Також їй відомо, що [PERSON] бажав розірвати шлюб з відповідачкою, остання була проти цього, казала, що це питання потрібно вирішувати всім разом - [PERSON] та їхньому спільному сину. Навесні 2018 року [PERSON] , відповідачка та їхній син приїжджали разом до неї «на проводки». Після роз`яснення положень ЦПК України щодо диспозитивності пояснила, що подавати додаткові докази не бажає. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] та [PERSON] знає з 2007 року, останні зустрічалися, потім уклали шлюб та проживали разом. В 2017 році їй, свідку, знайомі розповіли, що [PERSON] уїхав від [PERSON] та не живе з нею, так як в нього з`явилася інша жінка. Про те, що у [PERSON] є інша жінка також розповідала відповідачка. У 2018 році [PERSON] розповідав їй, свідку, що в нього та позивачки народилася донька. До народження доньки [PERSON] ставився позитивно. Вона, свідок, знає, що [PERSON] після 2017 року їздив до сина, проводив з сином та відповідачкою час. Як показала у судовому засіданні свідок [PERSON] , знає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачка є її, свідка, сестрою. [PERSON] знала з 2004 року, останній жив в селі, де жила її, свідка, та відповідачки, бабуся. В цьому селі [PERSON] та [PERSON] познайомилися. В подальшому вказані особи 22 листопада 2008 року уклали шлюб. З 2010 року [PERSON] та [PERSON] жили в картирі [ADDRESS] , цю квартиру для них купив її, свідка, та відповідачки, батько. З серпня 2017 року [PERSON] перестав жити з відповідачкою. Їй, свідку, [PERSON] , пояснюючи цю обставину казав, що бажає визначитися, з ким далі жити, чи з [PERSON] , чи з [PERSON] . Далі свідок показала, що з серпня 2017 року [PERSON] з відповідачкою не жив, але приїздив до сина. Їй, свідку, відомо, що позивачка народила дитину, з приводу народження дитини [PERSON] їй, свідку, нічого не казав. Вона, свідок, була на похоронах [PERSON] , там були і позивачка, і відповідачка. Коли стало відомо, що [PERSON] загинув, відповідачка поїхала до його матері, щоб допомагати, зі слів відповідачки знає, що остання займалася організацією поховання. Знає, що після того як [PERSON] пішов від відповідачки, він з сином та [PERSON] ходив в кафе, розважальні центри. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що знає позивачку з часу її народження. [PERSON] став жити з позивачкою з вересня 2017 року. Вона, свідок, є головою будинкового комітету, в якому жила позивачка та [PERSON] , а тому знає добре, хто проживає в будинку. Далі показала, що позивачка та [PERSON] жили разом, в них народилася донька. Вважає, що зазначені особи жили як чоловік та дружина. Знає, що [PERSON] робив ремонт в квартирі, любив дитину. Вона, свідок, запитувала у [PERSON] , чому він не укладає шлюб з [PERSON] . На це [PERSON] відповідав, що його дружина не бажає розірвання шлюбу та каже, що в разі розірвання шлюбу не дасть йому спілкуватися з їхньою дитиною. Вона, свідок, декілька разів бачила [PERSON] разом з сином, але без відповідачки. Як показав у судовому засіданні свідок [PERSON] , він є племінником [PERSON] , знає позивачку, відповідачку, третю особу. [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою, з 2017 року [PERSON] та відповідачка перестали жити разом, [PERSON] став жити з позивачкою на мікрорайоні [PERSON] . [PERSON] розповідав йому, свідку, що любить [PERSON] . У позивачки народилася дитина приблизно чотири роки тому, [PERSON] казав, що це його дитина. Після 2017 року [PERSON] відвідував сина від шлюбу з відповідачкою, чи купляв при цьому щось, чи відпочивав десь він, свідок не знає. [PERSON] казав йому, свідку, що не бажає повертатися до [PERSON] . На похоронах [PERSON] він, свідок, був, де також були позивачка та відповідачка, які займалися похоронами. Перебуваючи на військові службі, [PERSON] підтримував зв`язок з позивачкою. Він, свідок, знає, що позивачка та [PERSON] почали зустрічатися раніше 2017 року. Він, свідок, в 2016 році певний час проживав в квартирі, де жили [PERSON] та відповідачка, в цей час останні іноді між собою сварилися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] доводиться їй братом, а відповідачка його дружина. [PERSON] жив з позивачкою з 2017 року в квартирі [ADDRESS] , ця квартира належить бабусі позивачки. Разом позивачка та [PERSON] прожили приблизно 6 років, між ними булі добрі стосунки, за час проживання купили автомобіль. 15 липня 2018 року у [PERSON] та позивачки народилася дитина, [PERSON] забирав позивачку з пологового будинку. Відповідачка проживала окремо від [PERSON] . Їй, свідку, [PERSON] казав, що в нього нема почуттів до [PERSON] , а тому разом з останньою жити не може. Для похорон [PERSON] відповідачка щось придбавала. Вона, свідок, з 2016 року знала про те, що [PERSON] підтримує відносини з позивачкою. Знає, що після похорон [PERSON] , відповідачка збирала документи стосовно смерті [PERSON] . У судовому засіданні також безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.11), рішення суду (а.с.12-14), повідомлення про смерть [PERSON] (а.с.15), лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.16), свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.17), наказ від 2 березня 2022 року про зарахування [PERSON] в списки особового складу (а.с.19), наказ від 25 березня 2022 року про проведення службового розслідування (а.с.20-21), витяг з амбулаторної картки (а.с.22), довідка КЗ дошкільної освіти (а.с.23), акти (а.с.24-27), фотокартки з зображенням позивачки, дитини та [PERSON] (а.с.28-30), путівка на базу відпочинку на строк з 18 по 13 липня 2021 року (а.с.31), ухвала суду (а.с.32), пояснення представника МО України (33-34), пояснення [PERSON] (а.с.36-37), ухвала суду (а.с.40), свідоцтво про шлюб (а.с.84), свідоцтво про народження (а.с.11), акт (а.с.86), фотокартки відповідачки, [PERSON] разом з їхнім сином за 19 січня, 2 травня 2017 року, 22 квітня, 15 вересня 2018 року (а.с.87-94), копія сторінки з Інтернет (а.с.95), сповіщення про смерть [PERSON] від 10 травня 2022 року на ім`я [PERSON] (а.с.96), повідомлення про смерть (а.с.97), облікова картка (а..108-109), висновок спеціаліста (а.с.126-128). Суд,

Outcome: approved