Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

02.02.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 06.06.2011 року виконавчим комітетом Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис №4, та залишити після реєстрації розірвання шлюбу прізвище без змін, мотивуючи тим, що протягом спільного життя між нею та відповідачем склалися різні погляди на життя, ведення спільного господарства, що унеможливлює їх спільне проживання однією сім`єю. Разом вони не проживають з травня 2022 року, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин також є те, що між ними втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально, тому вона прийшла до висновку про неможливість збереження шлюбу, але від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. 03.02.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою та просила суд малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати разом із батьком - [PERSON] на його вихованні та утриманні, за адресою: [ADDRESS] , за місцем його проживання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, на розірванні шлюбу та залишенні малолітніх дітей після розірвання шлюбу з батьком наполягає та просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав (визнав), просив суд їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутності. Окрім цього 23.02.2023 року до суду надійшла спільна заява сторін з проханням не викликати до суду для опитування їх малолітніх дітей, оскільки їх опитування в суді може завдати їм психологічну травму та шкоду інтересам дітей. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06.06.2011 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Виноградівської сільської радої Болградського району Одеській області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). В період шлюбу у сторін народилися діти: - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20.10.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, виданим на підставі актового запису № 3383 (а.с.7); - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.01.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, виданого на підставі актового запису № 348 (а.с.8). Сторони разом не проживають з травня 2022 року, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб не бажають. Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засідання встановлено, що сторони однією сім`єю проживати не бажають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Щодо вимоги про залишення місця проживання малолітніх дітей з батьком. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла за спільною згодою останніх та самої дитини (ст.160 СК України). Відповідно до положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає; у віці від десяти до чотирнадцяти років її місце проживання є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між останніми та самою дитиною. Вирішуючи заяву позивача про залишення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Зважаючи на той факт, що сторони досягли згоди щодо визначення (залишення) місця проживання неповнолітніх (малолітніх) дітей разом з батьком, суд вважає за доцільне залишити місце проживання дітей, як зазначено у прохальній частині позову (уточненої позовної заяви). Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, в той час коли сторони мають різні зареєстровані місця проживання, а саме мати зареєстрована в м.Одеса, в той час як батько зареєстрований в с. Виноградівка Болградського району Одеської області. Більш того, відповідач подав до суду заяву, в якій не заперечував проти залишення дітей після розірвання шлюбу разом з ним, а позивач наполягала на цьому в позовній заяві. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дітей слід залишити із відповідачем.

Outcome: approved