Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Адвокат Приймак Аліна Олександрівна в інтересах [PERSON] за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивачу з Єдиного реєстру боржників та АСВП стало відомо, що відносно нього є виконавче провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого напису від 28.05.2021 №70892 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» коштів за період з 26.02.2019 по 27.05.2021 на загальну суму 20666,74 грн. У зв`язку із незаконністю вказаного виконавчого напису він звернувся з позовом до Глобинського районного суду Полтавської області про визнання виконавчого напису від 28.05.2021 №70892 таким, що не підлягає виконанню, який рішенням цього суду від 22.08.2022 (справа №527/1246/22) був задоволений. Зазначене рішення набрало законної сили 22.09.2022. Грошові кошти в сумі 8484,60 грн. стягнені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» під час виконання виконавчого напису, який судом був визнаний таким, що не підлягає виконанню, є безпідставно отриманими. Просив суд: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 8484,60 грн., судовий збір в сумі 992,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. 12.12.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 15.11.2021 приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. відкрив виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису від 28.05.2021 №70892 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» коштів за період з 26.02.2019 по 27.05.2021 на загальну суму 20666,74 грн. Вказане виконавче провадження було закінчено 23.09.2022, оскільки рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22.08.2022 по справі №527/1246/22 виконавчий напис від 28.05.2021 №70892 визнано таким, що не підлягає виконанню. Судове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22.08.2022 по справі №527/1246/22 набрало законної сили 22.09.2022. Відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 12.10.2022 під час примусовго виконання виконавчого провадження [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису від 28.05.2021 №70892 з доходів [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» було стягнуто 8484,60 грн. Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний правовий висновок стосовно застосування ст. 1212 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 по справі №910/1531/18, від 28.01.2020 у справі №910/16664/18. Також Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 по справі №201/6498/20 викладено правовий висновок, згідно з яким факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Також суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26.10.2022 по справі №229/1026/21, що розглядалась за подібними правовідносинами, яка зазначила, що з огляду на суб`єктний склад спору (участь фізичної особи - приватного виконавця), предмет позову (повернення безпідставно набутого майна) та характер спірних правовідносин (приватно-правовий) Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини свідчать про те, що належні позивачу грошові кошти були стягнуті у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого напису, який був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тобто без наявності на те правових підстав були перераховані відповідачу, а отже вказані кошти являються безпідставно ним отриманими, що має наслідком повернення вказаних коштів позивачу. За таких обставин суд вважає, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження, письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 992,40 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення. Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу у сумі 4000 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 28.11.2022, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.10.2021 серії ПТ №3934, копія договору про надання правової допомоги від 01.06.2022, копію квитанції від 01.09.2022 про сплату [PERSON] 4000 грн. [PERSON] . Аналізуючи надані докази, суд відзначає, що у п. 4.2. договору від 01.06.2022 сторонами визначено, що гонорар адвоката за окреме судове провадження становить 4000 грн.. Згідно з копію квитанції від 01.09.2022 [PERSON] сплатив на користь [PERSON] 4000 грн. За таких обставин суд вважає обгрунтованою вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 4000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Загалом сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4992,40 грн. (4000 грн. + 992,40 грн.= 4992,40 грн.)

Outcome: approved