Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

11.05.2021\~року позивач\~ [PERSON] \~звернулася\~до Московського\~районного суду\~м.Харкова\~з позовною\~заявою про\~витребування майна\~з\~чужого незаконного\~володіння,\~в якому\~просить витребувати\~з чужого\~незаконного володіння\~квартиру [ADDRESS] у [PERSON] на користь [PERSON] ; скасувати рішення державного реєстратора Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Грішаніної Галини Борисівни (індексний номер 46066518 від 21.03.2019) про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; скасувати запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №30797083 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , внесений до реєстру 15.03.2019 державним реєстратором Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Грішаніною Галиною Борисівною. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . На початку листопада 2019 року вона випадково дізналась про те, що її квартира виставлена на електронний аукціон СЕТАМ та продається Державною виконавчою службою як арештоване майно боржника [PERSON] на виконання виконавчого напису нотаріуса. 07.11.2019 позивачка звернулась із заявою до правоохоронних органів про вчинення по відношенню до неї кримінального правопорушення за фактом шахрайських дій, наслідком яких стало переоформлення права власності на її квартиру іншій особі. В ході досудового слідства кримінального провадження № 12019220470006035, в якому позивач визнана потерпілою, стали відомі обставини скоєння цього злочину, а саме те, що невідома слідству особа, яка діяла з підробленим паспортом на відповідача [PERSON] , підробила договір дарування квартири позивачки, згідно якого 31.05.2012 [PERSON] нібито подарувала [PERSON] квартиру, про що було укладено договір (бланк ВРО № 384875), який за № 1330 засвідчено приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А. 15.03.2019 державним реєстратором Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Грішаніною Г.Б. цей договір внесено до Державного реєстру нерухомого майна (номер запису 30797083) і з цього моменту Позивачка юридично втратила право власності на вищевказану квартиру. 19.05.2021 року суддею Московського районного суду м.Харкова Власенко М.В. відкрито загальне позовне провадження. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. від 01.07.2022 року справу прийнято до провадження та визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.02.2023 року підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі, будучи повідомленими про розгляд справи судом належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавали. Треті особи у судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань до суду не надавали. За таких обставин судом відповідно до ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України\~постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні у даній справі дані та докази, приходить до таких висновків. За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.12.1998 та Договору про визначення часток у квартирі від 01.11.2007 [PERSON] належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с.11,12). Відповідно до Договору дарування частини квартири від 22.11.2007 року [PERSON] належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с.13). Дізнавшись на початку листопада 2019 року про те, що квартира [PERSON] виставлена на електронний аукціон СЕТАМ та продається Державною виконавчою службою як арештоване майно боржника [PERSON] на виконання виконавчого напису нотаріуса, остання 07.11.2019 року звернулась із заявою до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення за фактом шахрайських дій, наслідком яких стало переоформлення права власності на її квартиру іншій особі. Московським відділом поліції ГУНП в Харківській області внесено відомості за заявою [PERSON] до ЄРДР за № 12019220470006035 від 09.11.2019 року за ч. 3 ст. 190 КК України, в якому [PERSON] отримала статус потерпілої (а.с. 17, 18). В ході досудового слідства, яке ще триває, встановлено, що невідома досудового розслідування особа, яка діяла з підробленим паспортом на ім`я [PERSON] , підробила договір дарування квартири позивачки, згідно якого 31.05.2012 року [PERSON] нібито подарувала [PERSON] квартиру, про що було укладено договір (бланк ВРО № 384875), який за № 1330 посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А. 15.03.2019 року державним реєстратором Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Грішаніною Г.Б. цей договір внесено до Державного реєстру нерухомого майна (номер запису 30797083) і з цього моменту Позивачка юридично втратила право власності на вищевказану квартиру. Невідома особа з паспортом на ім`я [PERSON] 17.04.2019 уклала договір позики зі [PERSON] , засвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гнилицькою Т.В., умови якого в подальшому не виконала. Внаслідок таких дій, [PERSON] було отримано виконавчий напис, з яким він звернувся до Державної виконавчої служби з вимогою про відкриття виконавчого провадження. 24.05.2019 року Міжрайонним відділом ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова було відкрито виконавче провадження № 59170185, в рамках якого на квартиру позивачки було накладено арешт відповідно до постанови від 31.05.2019 року, а сама квартира була виставлена на продаж до електронного аукціону СЕТАМ. 30.10.2019 року відбулися торги, на яких перемогла [PERSON] , отримавши 18.11.2019 року акт про проведення електронних торгів, тобто отримала документ, який надавав їй можливість реєстрації права власності на квартиру позивачки. В рамках кримінального провадження № 12019220470006035 13.11.2019 року Московським районним судом м. Харкова за клопотанням прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 на квартиру позивачки було накладено арешт. В подальшому 20.12.2019 переможниця аукціону [PERSON] звернулась до державної виконавчої служби з вимогою про повернення грошей та 08.01.2020 року відмовилась від квартири. Гроші на купівлю даної квартири були повернуті [PERSON] державною виконавчою службою на підставі рішення Московського районного суду від 17.12.2020 року. Отже, єдиним власником квартири позивачки згідно Державного реєстру прав на нерухоме майно є відповідач [PERSON] , дані якого зазначено у Державному реєстру прав на нерухоме майно і реальну особу якого встановлено досудовим розслідуванням. Згідно Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, бланк серії ВРО за номером 384875, на якому нібито надруковано договір дарування квартири позивачки від 31.05.2012 року був реально використаний 23.11.2011 року. Наразі досудове слідство у кримінальному провадженню № 12019220470006035 проводиться Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань України, розташованого у м Полтаві, процесуальне керівництво здійснює Прокуратура Харківської області (а.с.92-93). Згідно відповіді Харківського обласного нотаріального архіву № 2760/01-21 від 03.09.2021 року, нотаріусом Костенко С.А., яка ніби-то склала фіктивний договір дарування квартири, 31.05.2012 вчинялися нотаріальні дії за номерами з 1234 по 1250. Нотаріальна дія з номером 1330, за яким вчинявся фіктивний договір дарування, вчинена 08.06.2012 року, а бланк договору дарування був отриманий 28.10.2011 року приватним нотаріусом Цобенко С.О. та витрачено 23.11.2011 року (а.с. 90, 91). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у Постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статями 387 та 388 ЦК України. Реєстрація квартири за [PERSON] порушує права позивача як законного власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Спірна квартира вибула з власності позивача незаконно та поза її волею. Дана обставина виникла на підставі документів, що містять ознаки підробки, та підтверджується документами, зібраними в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженню № 12019220470006035 Метою віндикаційного позову є саме забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Вказане у повній мірі кореспондується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 142 постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18). Оскільки однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 143 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Тобто незаконне позбавлення власника права володіння нерухомим майном, у тому числі, шляхом безпідставного виключення відповідного запису про державну реєстрацію права власності із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з подальшим його неодноразовим відчуженням передбачає наявність у такого власника права на захист порушених прав шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статями 387 та 388 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved