Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У грудні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 1999 року, виданого ЗАТ «Чернівецький машинобудівний завод» згідно з розпорядження №170, він є співвласником квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками вищезазначеної квартири були його батьки - мати [PERSON] , яка померла [INFO] , та батько [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] його мати [PERSON] померла та після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме майно у вигляді 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою в [ADDRESS] . В подальшому, [INFO] помер його батько [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на майно у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] , в тому числі 1/6 частки, які не були визначені, зазначеної квартири, що належала померлій [PERSON] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, яке було набуте спадкодавцем за життя та підлягає реєстрації. Інший спадкоємець [PERSON] , яка проживає за місцем реєстрації в [ADDRESS] спадщину після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] не прийняла і не претендує на неї. З метою отримання належного спадкового майна, він звернувся до державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Прядка І.І. із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом при огляді документів було винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що ним не надано належним чином оформлені оригінали документів, що підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на частку квартири та документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності цієї квартири в цілому чи її частки, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії. Крім того, зазначав, що постановою № 393/02-31 від 31.05.2022 року, також йому було відмовлено й у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , в тому числі 1/6 частки зазначеної квартири, що належала померлій [PERSON] спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, яка належала померлому [PERSON] у зв`язку із тим, що ним не подано державному нотаріусу всіх необхідних і належних документів органів державної реєстрації цивільного стану, які встановлюють та підтверджують їх родинні відносини, а також оригінали правовстановлюючих документів щодо права власності на спірну квартиру. Таким чином, відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину зумовлена тим, що ним не було подано оригіналу правовстановлюючого документу на підтвердження права власності на нерухоме майно, оскільки останній було втрачено . При цьому, з метою отримання дублікату правовстановлюючого документу він звертався до Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради, однак листом № Л-1375-03/01 від 25.06.2022 року йому було повідомлено, що видати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру немає можливості, оскільки квартира [ADDRESS] була передана у власність громадянам ФТ «Машзавод», в якому діяв власний орган приватизації житла, але в той же час архівні документи щодо передачі у власність громадян зазначеної квартири адміністрація АТ «Машзавод» до органу приватизації міської ради не передавала. Також перешкодою в оформленні спадкових прав було й те, що в копії правовстановлюючого документа на квартиру, викладеного українською мовою, зазначено ім`я співвласника квартири як « [PERSON] » з однією літерою «л» та іншого співвласника по батькові записано як « [PERSON] ». З огляду на вищевикладене і у зв`язку із наявними розбіжностями в імені спадкодавця і по батькові спадкоємця, просив також встановити факт родинних відносин між ним та батьком, оскільки документи містять розбіжності. Посилаючись на вказане та норми матеріального права, просив визначити, що частки співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , становлять по 1/3 ідеальній частці; визнати за позивачем право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті його мати [PERSON] , загальна площа - 50,40 кв.м, житлова - 27,50 кв.м.; визнати за позивачем право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , в тому числі 1/6 частки зазначеної квартири, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , загальною площею 50,40 кв.м, житлова 27,50 кв.м.; визнати право власності за позивачем на нерухоме майно у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS] , загальна площа 50,40 кв.м, житлова 27,50 кв.м.; встановити факт родинних відносин між ним, та його батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила розгляд справи проводити без її участі. Представник ЧМР в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак направила до суду заяву в якій позовні вимоги визнала, та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, а тому враховуючи вищевказане, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін. При цьому фіксування розгляду справи судом не здійснювалося. Дослідивши наявні матеріали справи суд приходить до наступного. Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи убачається, що згідно наявних реєстрових книг та архівної справи, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 1999 року, виданого ЗАТ «Чернівецький машинобудівний завод» згідно з розпорядження № 170, та внесено в книгу за № 110, № 7822 стор.370 (а.с.32). При цьому, оригінал свідоцтва втрачено та у видачі його дублікату заявнику було відмовлено, оскільки квартира [ADDRESS] була передана у власність громадянам АТ «Машзавод», в якому діяв власний орган приватизації житла, але архівні документи щодо передачі у власність громадян зазначеної квартири адміністрація АТ «Машзавод» до органу приватизації міської ради не передала. Так, відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно положень ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного письмового та нотаріально посвідченого договору між співвласниками про визначення розмір часток, а тому суд приходить до висновку, що їх частки у спільному нерухомому майні є рівними та складають по 1/3 частці за кожним співвласником. Також з матеріалів справи убачається, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.19), а в подальшому, [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що також підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.20). Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом до державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Прядка І.І. звернувся позивач [PERSON] . Крім нього спадкоємицею за законом є ще донька померлих - [PERSON] , [INFO] , однак вона відмовилася від спадщини подавши заяву про відмову від спадщини [INFO] (а.с.56). Разом з тим, позивачу [PERSON] державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядком І.І. при огляді документів було винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що ним не надано належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на частку квартири та документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності цієї квартири в цілому чи її частки, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії. Крім того, постановою № 393/02-31 від 31.05.2022 року, також позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , в тому числі 1/6 частки зазначеної квартири, що належала померлій [PERSON] спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, яка належить померлому [PERSON] у зв`язку із тим, що не подано державному нотаріусу всіх необхідних і належних документів органів державної реєстрації цивільного стану, які встановлюють та підтверджують родинні відносини, а також оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на частку квартири та документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності цієї квартири в цілому чи її частки, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії(а.с.25-27). Так, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи вище встановлені обставини справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності в порядку передбаченому ст.372 ЦК України, з припиненням право спільної сумісної власності. Розглядаючи справу в частині вимог про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з наступного. Так, частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6 Розділу IV ЦПК України. У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 273 ЦПК України (пункт 1 частини першої статті 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Як убачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту поданого позову, позивач просив встановити факт родинних відносин між ним та його батьком, оскільки у правовстановлюючих документах містяться розбіжності в написанні імені спадкодавця (батька позивача) та його по-батькові, що перешкоджає йому в оформленні своїх спадкових прав, тобто позов в цій частині подано виключно через те, що іншою вимогою у цій справі був спір про право (право на спадщину), а тому всі ці вимоги слід розглядати у позовному провадженні. Зокрема, з матеріалів справи убачається, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про її народження (а.с. 18). [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.20). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Разом з тим, оформити свої спадкові права позивач позбавлений можливості, оскільки нотаріусом після перевірки документів виявлено розбіжності у правовстановлюючих документах позивача та його покійного батька, зокрема в частині написання імені, що унеможливлює отримати свідоцтво про право на спадщину. З матеріалів справи убачається, що дійсно у правовстановлюючих документах позивача та його батька, який помер [INFO] , містяться розбіжності в частині написання імені спадкодавця, у зв`язку з чим він позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] , таким чином встановлення факту родинних відносин необхідне позивачу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому враховуючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт наявності родинних відносин між позивачем та [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі вище викладеного та

Outcome: approved