Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.02.2023 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, пені за прострочення сплати аліментів, додаткових витрат на дитину. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказувала, що 01.10.2021 між сторонами по справі було укладено договір про місце проживання дітей, участь у їх вихованні та утриманні, за умовами якого відповідач зобов`язався сплачувати аліменти на утримання кожного із синів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що з 29.11.2021 у відповідача виник обов`язок зі сплати аліментів за договором, але відповідач свій обов`язок не виконує, станом на 01.02.2023 заборгованість на утримання двох дітей складає 61526 грн. Також вважає, що відповідач має сплатити пеню за прострочення сплати аліментів. Позивач вказувала, що за навчання сина [PERSON] нею було сплачено кошти в розмірі 9090 грн, половину з яких має відшкодувати відповідач. В позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів на дітей в розмірі 61526 грн, пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 18811,26 грн. Також просила стягнути додаткові витрати на дитину в розмірі 4545 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.02.2023 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду. Відповідач 22.02.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що після розірвання шлюбу до 30.09.2022 проживав спільно з позивачем та дітьми, повністю сплачував комунальні послуги. Зазначав, що постійно матеріально підтримує своїх дітей, оплачує вартість лікарських засобів, послуги на мобільний зв`язок та інше. Зазначав, що в період з листопада 2022 року по січень 223 року діти [PERSON] та [PERSON] проживали разом з ним в [ADDRESS] . Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня, відповідно і відсутній обов`язок зі сплати пені за прострочення сплати аліментів. В задоволенні позовних вимог просив відмовити, позов вважає необґрунтованим. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, які зазначені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 24.04.2010 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.10.2021 в справі № 554/9917/21, яке вступило в законну силу. Сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~ст.ст.\~141,\~155,\~180\~СК України\~ батьки\~зобов`язані утримувати\~дитину до\~досягнення нею\~повноліття,\~здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання\~обов`язків мають\~ґрунтуватися на\~повазі до\~прав дитини\~та її\~людської \~гідності,\~проживання батьків\~окремо від\~дитини не\~звільняє їх\~від обов`язків щодо дитини. Також встановлено, що між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] 01.10.2021 укладено договір між батьками про визначення місця проживання дітей, умов їх виховання та утримання, щодо здійснення батьківських прав та обов`язків (а.с. 8). Договір підписано сторонами та посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Сокирченко Т.П., зареєстровано в реєстрі за №1384. За умовами договору від 01.10.2021 батьки досягли згоди про те, що місцем проживання [PERSON] , 2013 року народження, є місце проживання матері, а саме: [ADDRESS] , до досягнення сином десятирічного віку, після чого його проживання буде визначено з урахуванням бажання самої дитини. Також сторони договору передбачили, що [PERSON] , [INFO] , визначає своє місце проживання самостійно. Пунктом 3.1. договору сторони передбачили, що батько [PERSON] сплачує аліменти на утримання кожного із синів в розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з дати набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням суду, яке вступило в законну силу 29.11.2021. Отже, з цього часу за умовами договору у відповідача [PERSON] виникли зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дітей в визначеному угодою сторін розмірі. В порушення умов укладеного між сторонами 01.10.2021 договору відповідач аліменти не сплачував. Розмір прожиткового мінімуму для дитини складає: з 01.12.2021 2618 грн, з 01.07.2022 2744 грн, з 01.12.2022 2833 грн. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 01.12.2021 по 01.09.2022 складає 23814 грн (2618 грн х7 +2744 грн х 2). Заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 01.12.2021 по 01.02.2023 складає 37712 грн (2618 грн х7 +2744 грн х 5 + 2833 грн х 2). Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей за період з 01.12.2021 по 01.02.2023 в загальній сумі 61526 грн, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Здійснені відповідачем [PERSON] неодноразові перекази грошових коштів по зі свого карткового рахунку одержувачу [PERSON] , а також сину [PERSON] , поповнення ним рахунку мобільного телефону не може бути оцінено судом як сплата аліментів на утримання дітей. Здійснення відповідачем [PERSON] оплати за отримані комунальні послуги не є сплатою аліментів в розумінні норм Сімейного кодексу України. Твердження позивача про те, що в період з листопада 2022 року по січень 223 року діти [PERSON] та [PERSON] проживали разом з ним в [ADDRESS] не підтверджено дослідженими в справі доказами та не спростовує наявного у відповідача обов`язку зі сплати аліментів відповідно до укладеного з позивачем договору. Відповідно до частини першої\~статті 196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В силу норм ст. 196 СК України однією з умов стягнення пені за прострочення сплати аліментів є наявність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти. Дослідженими в справі доказами не встановлено наявність вини відповідача [PERSON] у виникненні прострочення сплати аліментів. Суд приходить до висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів на користь позивача виникла за відсутності вини відповідача. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених нормами ст. 196 СК України для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, а позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є безпідставними та не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд виходить з такого. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~\~\~\~\~\~\~\~ статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача коштів в розмірі 4545 грн як половини витрат, які понесла у зв`язку з навчанням сина, жодних доказів на підтвердження даної обставини до суду не надала. Тому суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю в судовому засіданні. У зв`язку з задоволенням позовних вимог відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial