Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини. Позов мотивує тим, що з відповідачкою [PERSON] перебував у шлюбі, який 27 липня 2022 року рішенням Турійського районного суду Волинської області розірвано. За час шлюбу [INFO] народилася спільна дитина - син [PERSON] . На момент звернення до суду малолітній син - [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином. Служба у справах дітей Луцької міської ради за результатами його звернення не прийняла жодного рішення та не здійснила жодних дій на припинення перешкод, які вчиняла відповідачка у спілкуванні позивача з сином. Тому просить усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] та визначити спосіб його участі у вихованні дитини. А саме: визначити йому для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, [PERSON] такі способи та порядок зустрічей: - три рази на тиждень: у середу з 18.00 год. до 21.00 год., у суботу з 12.00 год. і до 20.00 год., у неділю з 12.00 год. і до 20.00 год. без присутності матері; - спільний відпочинок у другу половину усіх канікул дитина проводить з батьком без супроводу матері; - Новий рік, Різдво Христове, Пасха, Трійця, син святкує по черзі, рік з із позивачем [PERSON] без присутності матері, рік з відповідачкою [PERSON] ; - день народження сина по черзі: рік із позивачем [PERSON] без присутності матері, рік з відповідачкою [PERSON] ; - у дні побачення позивача [PERSON] з сином, він має право забирати [PERSON] , з дому, школи особисто; - безперешкодно відвідувати сина під час його хвороби за місцем його перебування. Попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить: 1984,80 грн. - судовий збір, 5 000,00 грн. - витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Чечелюк О.Ю. в судовому засіданні 17 лютого 2023 року позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. У процесі розгляду справи під час судового засідання свої позовні вимоги уточнили та змінили з врахуванням висновку служби у справах дітей від 09 лютого 2023 року № 44 «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини» виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області та позиції відповідачки [PERSON] . Зокрема просили суд визначити такий спосіб участі батька [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON] з зобов`язанням позивача забирати дитину особисто з дому від матері,школи,церкви (у неділю) та поверненням сина до його місця проживання разом з матір`ю: щосереди з 18.30 год. і до 20.30 год.; щосуботи з 14.00 год. і до 20.30 год. (з врахуванням того, що в цей день [PERSON] займається з 13.00 год. до 14.00 год. на тренуванні в спортивному гуртку) з дотриманням режиму дня та харчування дитини, відвідування гуртків, секцій тощо. З таким порядком також погодилася відповідачка [PERSON] . У перший та третій день неділі місяця з 12.00 год. до 20.00 год. А другий та четвертий день неділі місяця Денис весь день перебуває з матір`ю. Про що заперечила відповідачка [PERSON] . Сторони погодились про встановлення адаптаційного періоду, а саме: протягом першого місяця (після набрання рішення законної сили) зустрічі батька з сином проводити в присутності матері дитини, на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини, з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини. В подальшому усі зустрічі батька з сином проводити без присутності матері дитини та за межами місця її проживання з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини; - спільний відпочинок з дитиною протягом 5 календарних днів під час зимових канікул та 14 календарних днів під час літніх канікул без присутності матері дитини. З таким порядком також погодилася відповідачка [PERSON] ; - святкування Нового року та Пасхи - у парні роки, Різдва Христового та Трійці - у непарні роки без присутності матері дитини. З таким порядком також погодилася відповідачка [PERSON] ; - день народження сина - у непарні роки без присутності матері дитини. З таким порядком також погодилася відповідачка [PERSON] . Щодо задоволення судом вимоги позивача [PERSON] про безперешкодно відвідувати сина під час його хвороби за місцем його перебування, не наполягав, поклався на розсуд суду. Судові витрати у виді сплати судового збору та надання правової допомоги покласти на відповідача [PERSON] . Пояснили в судовому засіданні, що [PERSON] своїми активними діями чинить перешкоди у спілкуванні позивача з своїм сином. Відповідачка уникає зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки позивача та не надає будь-якої інформації про стан дитини та її розвиток. При спробі позивача приїхати і побачити дитину взагалі не відчиняє дверей. Своїми діями [PERSON] сприяє поступовому віддаленню дитини від позивача, який проживає окремо. Тому позивач 15 червня 2022 року звернувся до Служби у справах дітей Луцької міської ради із заявою про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Однак Служба у справах дітей не прийняла жодного рішення та не здійснила жодних дій на припинення перешкод,які вчиняє відповідач у його спілкуванні з дитиною. А сам факт звернення позивача до органу опіки та піклування з приводу визначення порядку побачень з своїм сином є свідченням наявності перешкод у реалізації батьківських прав [PERSON] щодо участі у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON] , який проживає разом із матір`ю (відповідачкою). [PERSON] ствердив, що заява 19 липня 2022 року відповідачки [PERSON] в органи поліції про вчинення [PERSON] розпусних дій відносно свого малолітнього сина [PERSON] та вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КК України є надуманою з метою усунення його від участі у вихованні сина. Окрім того постановою від 31 жовтня 2022 року старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинські області про закриття кримінального провадження було ухвалено про закриття кримінального провадження від 20 серпня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачених частиною 2 статті 156 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Вважає, що на сьогодні існує конфлікт із відповідачкою. Також представник позивача [PERSON] - адвокат Чечелюк О.Ю. просив суд визнати неналежним та недопустимим доказом психологічну характеристику за результатами дослідження дитини [PERSON] за період з 23 травня 2022 року по 28 червня 2022 року, що надала суду відповідачка. Бо її провела доктор психологічних наук, професор кафедри практичної психології та психодіагностики Волинського НУ ім.Лесі Українки [PERSON] на особистий запит відповідачки. Експерт не попереджалась про кримінальну відповідальність та не надала відповідне свідоцтво на свою діяльність. З чим також в судовому засіданні погодилася сама відповідачка [PERSON] . В судове засідання на 11.00 год. 22 лютого 2023 року представник позивача - адвокат Чечелюк О.Ю. не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у зв`язку з участю в іншій справі. Позов підтримує та просив задовольнити його, з врахуванням погоджених сторонами в судовому засіданні умов виховання дитини та способів участі батька у вихованні дитини. Відповідачка [PERSON] правом на подання відзиву не скористалася. У судовому засіданні позов не визнала (крім уточнених позивачем графіків та способів участі батька [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON] ). В судовому засіданні ствердила, що не перешкоджає зустрічатися позивачу із сином. Але [PERSON] сам не має бажання зустрічатися із своїм батьком. Проживають з 21 лютого 2022 року разом із сином за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] проживає окремо. Вважає, що на сьогодні конфлікту із позивачем не має. Погодилася із висновком служби у справах дітей від 09 лютого2023 року № 44 «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини» в частині того, що усі зустрічі та відпочинок батька з сином проводити без присутності матері та дитини та за межами місця її проживання. Але вказала, що слід встановити адаптаційний період, а саме: протягом першого місяця (після набрання рішення законної сили) зустрічі батька з сином проводити в присутності матері дитини, на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини, з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини. Також визнала в судовому засіданні судові витрати позивача у виді надання правової допомоги в розмірі 5000 гривень. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області в судове засідання не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. 17 лютого 2023 року виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області надав своє рішення № 93-1 від 15 лютого 2023 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 09 лютого2023 року № 44 «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини» та сам висновок. Зазначив, що питання про підготовку висновку органу опіки та піклування щодо визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини розглядалося 08 лютого 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яка надала рекомендації щодо графіка зустрічей батька з сином. Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] : - щосереди з 18.30 год. і до 20.30 год.; - щосуботи з 12.00 год. і до 20.00 год. з дотриманням режиму дня та харчування дитини, відвідування гуртків, секцій, тощо; - спільний відпочинок з дитиною протягом 5 календарних днів під час зимових канікул та 14 календарних днів під час літніх канікул без присутності матері дитини; - святкування Нового року та Пасхи - у парні роки, Різдва Христового та Трійці - у непарні роки; - день народження сина - у непарні роки; - усі зустрічі та відпочинок батька з сином проводити без присутності матері дитини та за межами місця її проживання. Процесуальні дії у справі 22 листопада 2022 року ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу надіслано за підсудністю до Старовижівського районного суду Волинської області. 23 грудня 2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Малюту А.В. 23 грудня 2022 року ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 11 год. 00 хв. 17 січня 2023 року в приміщенні Старовижівського районного суду Волинської області. 17 січня 2023 року ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 17 лютого 2023 року. В судовому засіданні оголошувалася перерва до 11 год. 00 хв. 22 лютого 2023 року. За клопотанням представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: начальника Служби у справах дітей Луцької міської ради Волинської області залучено судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області (43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Виключено Службу у справах дітей Луцької міської ради Волинської області, як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Витребувано від виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області в судове засідання, призначене на 11 год. 00 хв. 17 лютого 2023 року висновок щодо визначення способу участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] . Визнано явку сторін обов`язковою. 17 лютого 2023 року виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області надав своє рішення № 93-1 від 15 лютого 2023 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 09 лютого2023 року № 44 «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини» та сам висновок і клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. 17 лютого 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 11.00 год. 22 лютого 2023 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Вимогами статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року позивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), який зареєстрований відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 1732 (відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ) (а.с.8). За час шлюбу [INFO] у сторін народилася спільна дитина - син [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). 27 липня 2022 року рішенням Турійського районного суду Волинської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис за № 1732, розірвано (а.с.10-11). Після розлучення між батьками малолітнього [PERSON] (сторонами по справі) склалися напружені стосунки, продовжує існувати конфлікт. Внаслідок чого вони не змогли самостійно домовитися щодо участі батька [PERSON] вихованні та спілкуванні зі своїм сином [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] 15 червня 2022 року звернувся у Департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» із заявою про визначення йому способу участі у вихованні дитини. Під час зустрічі батьків не була досягнута домовленість щодо графіка побачень батька з сином. 30 листопада 2022 року [PERSON] звернувся у службу у справах дітей із заявою про відновлення розгляду його заяви, оскільки 21 жовтня 2022 року досудове розслідування у кримінальному провадженні було завершене та винесено постанову про його закриття згідно пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення). 05 грудня 2022 року розгляд заяви позивача [PERSON] Департаментом «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» було припинено, оскільки спір розглядався вже судом (а.с.18, 54). На даний час малолітній [PERSON] проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки-характеристики від 24 жовтня 2022 року Турійської селищної ради Волинської області, позивач [PERSON] за місцем своєї реєстрації характеризується позитивно. Комунікабельний, ввічливий, товариський. Громадський порядок не порушував (а.с.14). Згідно з довідками КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» № 597 від 26 жовтня 2022 року, КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» № 4931/1-18 від 19 жовтня 2022 року, [PERSON] не звертався за психіатричною допомогою, на амбулаторному або стаціонарному лікуванні не перебував (а.с.15-16). А відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» встановлено, що [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості немає, в розшуку не перебував (а.с.17). Так, позивач, як батько, намагається приймати участь в житті та вихованні свого сина, однак вважає, що через перешкоди, які чинить відповідачка, він позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати своє право на участь в житті та вихованні [PERSON] , тому просить встановити чіткий регламент його зустрічей з дитиною. Судом встановлено в судовому засіданні, що відповідачка [PERSON] чинить перешкоди у реалізації позивачем його батьківських прав щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] . Бо сам факт звернення [PERSON] до органу опіки та піклування з приводу визначення порядку побачень з дитиною є свідченням наявності перешкод у реалізації ним батьківських прав щодо участі у вихованні і спілкуванні із сином, який проживає разом з матір`ю (відповідачкою). Що узгоджується із висновком Верховного Суду (постанова від 23 грудня 2021 року, справа № 202/412/20, провадження № 61-18600св20). Суд висновує, що позивач бажає налагодити стосунки з сином, з яким більшою мірою не з власної вини не спілкувався протягом тривалого часу. Самі батьки не створили умов, за яких можлива участь батька у спілкуванні з сином, а недоведеність позивачем наявності перешкод з боку відповідачки [PERSON] у спілкуванні з [PERSON] не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення способу участі батька у спілкуванні з своїм сином. Що узгоджується із висновком Верховного Суду (постанова від 09 лютого 2022 року,справа № 569/6164/19,провадження № 61-20506св21). Відповідно до висновку органу опіки та піклування -виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області та його рішення № 93-1 від 15 лютого 2023 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 09 лютого 2023 року № 44 «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини» надано рекомендації щодо графіка зустрічей батька з сином. Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] : - щосереди з 18.30 год. і до 20.30 год.; - щосуботи з 12.00 год. і до 20.00 год. з дотриманням режиму дня та харчування дитини, відвідування гуртків, секцій тощо; - спільний відпочинок з дитиною протягом 5 календарних днів під час зимових канікул та 14 календарних днів під час літніх канікул без присутності матері дитини; - святкування Нового року та Пасхи - у парні роки, Різдва Христового та Трійці - у непарні роки; - день народження сина - у непарні роки; - усі зустрічі та відпочинок батька з сином проводити без присутності матері дитини та за межами місця її проживання (а.с. 53-54). Оскільки батьки не змогли прийти до обопільної згоди в порядку участі у вихованні дитини, то дане питання буде вирішене в судовому порядку. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права При вирішенні даного спору суд приймає до уваги наступне. Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Згідно зі статтею 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, батьком. Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України та статей 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В той же час, статтею 159 СК України врегульовується питання вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Таким чином законодавчо закріплено право на спілкування з дітьми та участі у їх вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дітьми та відповідно обов`язок того з батьків, з ким проживають діти, не чинити перешкод у здійсненні такого права. Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. При цьому таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дітьми, тобто на побаченні з ними, що є основною формою особистого спілкування. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно із статтею 141 СК України, частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно положень частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) , частин 7, 8 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації, Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 18.12.2008 року в справі "Савіни проти України" повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 ( 995_004 ) (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, пункт 87). Суд із врахуванням зазначених вище норм права, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню позивачу [PERSON] із своїм сином [PERSON] , а також інших негативних фактів поведінки позивача [PERSON] , які б могли зашкодити дитині, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною є обґрунтованими. У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з малолітньою дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. При цьому, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Наявність між подружжям спорів та існуванню конфлікту між позивачем та відповідачкою, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження. В справі відсутні докази того, що позивач негативно характеризується, має шкідливі звички, зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності. Судом також береться до уваги, що позивач матеріально забезпечений, має наміри та бажання піклуватися за дитиною, має житло, де створені умови для перебування дитини. В той же час тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння щодо участі у вихованні дитини, приходить до висновку,що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При вирішенні вимог позивача в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею суд враховує: інтереси дитини та малолітній вік дитини (ходить в другий клас школи), режим дня дитини, поведінку кожного з батьків, навички кожного з батьків щодо догляду за малолітніми дітьми, прихильність дитини до кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком. При цьому суд враховує наступні критерії, що мають значення в даній ситуації: 1) малолітній вік дитини (ходить в другий клас школи), 2) необхідність проходження певного періоду часу для адаптації дитини до іншого помешкання; 3) вразливий психологічний стан малолітньої дитини, на який значний вплив мають такі чинники як: звичний режим дня, відхід до сну в один і той час, гігієнічні процедури перед сном, заспокоювання дитини перед сном, певні сформовані звички та ритуали дитини перед сном, що сприяють нормальному відпочинку (вживання певної їжі, читання казок, співання колискових, наявність певної іграшки, присутність когось із дорослих, вмикання нічного світла, тощо). Визначаючи конкретний порядок участі позивачів у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України(стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статтей 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини,Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року та прийняв до уваги те, що позивач як батько дитини бажає брати участь у вихованні рідного сина і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Зважаючи на те, що виховання дитини відповідно до статтей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» має спрямовуватися на розвиток її особистості та підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, а спілкування не може перешкоджати її нормальному вихованню, суд вважає доцільним визначити спосіб спілкування з дитиною, шляхом: встановлення графіку зустрічей. Визначаючи час та тривалість побачень батька, як способу участі у вихованні, суд враховує малолітство (вік) дитини, фізичні потреби, а саме харчування відпочинок, необхідності забезпечення постійного зв`язку з матір`ю, спроможності батька щодо прийняття участі у вихованні, у зв`язку з зайнятістю, суд прийшов до переконливого висновку про визначення спілкування з батьком, що на переконання суду позитивно впливатиме на розвиток дитини та унеможливить виникнення негативних психологічних наслідків. Такий порядок не суперечить інтересам дитини та не позбавляє відповідачку можливості виховувати та розвивати її. У разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідачки [PERSON] забезпечити безперешкодно відвідувати позивачу сина під час його хвороби за місцем його перебування суд вважає необхідним відмовити, так як позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що відповідачка створювала перешкоди у спілкуванні з сином та/або перешкоджала відвідуванню батька в вихованні сина під час хвороби [PERSON] . Навпаки ,в судовому засіданні встановлено,що дитина цілком здорова, не хворіє та не потребує лікування. Крім того, суд звертає особливу увагу обох батьків на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, пов`язаних з вихованням їх спільної дитини, та націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів сина [PERSON] , з усвідомленням своєї відповідальності за подальшу його долю, розвиток та психічне здоров`я. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] : - щосереди з 18.30 год. і до 20.30 год.; - щосуботи з 12.00 год. і до 20.00 год. з дотриманням режиму дня та харчування дитини, відвідування гуртків, секцій тощо; - спільний відпочинок з дитиною протягом 5 календарних днів під час зимових канікул та 14 календарних днів під час літніх канікул без присутності матері дитини; - святкування Нового року та Пасхи - у парні роки, Різдва Христового та Трійці - у непарні роки; - день народження сина - у непарні роки; - усі зустрічі та відпочинок батька з сином проводити без присутності матері дитини та за межами місця її проживання. Вирішуючи спір, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди позивачу [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] , та змінює і доповнює в інтересах дитини графік спілкування, запропонований Службою у справах дітей. Бо при встановленні способу спілкування суд має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитині. А саме, крім погоджених в судовому засіданні сторонами графіків зустрічей та способів участі батька у вихованні сина, доповнити висновок таким : - у перший та третій день неділі місяця з 12.00 год. до 20.00 год. [PERSON] проводить з батьком. А другий та четвертий день неділі місяця [PERSON] весь день перебуває з матір`ю. Суд відхиляє заперечення відповідачки про те, щоб усі дні неділі (день неділя) місяця, малолітній [PERSON] , проводив лише з мамою (відповідачкою по справі). Бо суд вбачає в цьому, що відповідачка бере до уваги лише свої власні інтереси, а не інтереси дитини; - встановити адаптаційний період, а саме: протягом першого місяця (після набрання рішення законної сили) зустрічі батька з сином проводити в присутності матері дитини, на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини, з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини. В подальшому усі зустрічі батька з сином проводити без присутності матері дитини та за межами місця її проживання з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини. Про що сторони погодили в судовому засіданні. Враховуючи матеріали справи, позиції сторін в судовому засіданні, суд зауважує,що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, має можливість морально підготувати її до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька з малолітньою дитиною. Протягом судового розгляду судом не встановлено підстав для визнання недопустимим доказом рішення № 93-1 від 15 лютого 2023 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 09 лютого 2023 року № 44 «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини» виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області та самого висновку. Разом з тим суд, з врахуванням думки сторін, визнає неналежним та недопустимим доказом психологічну характеристику за результатами дослідження дитини [PERSON] за період з 23 травня 2022 року по 28 червня 2022 року, що надала суду відповідачка. Бо її провела доктор психологічних наук, професор кафедри практичної психології та психодіагностики Волинського НУ імені Лесі Українки [PERSON] на особистий запит відповідачки. Експерт не попереджалась про кримінальну відповідальність та не надала відповідне свідоцтво на свою діяльність (а.с.57-59). Відповідачка [PERSON] , розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надала суду доказів в порядку статей 76-80, частини 1 статті 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують заперечення позовних вимог позивача, та інші обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася. Тому суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас, дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною, в тому числі й у присутності матері. При цьому, враховуючи ситуацію, яка виникла між сторонами у справі, суд вважає необхідним попередити відповідачів про наслідки невиконання цього рішення суду, передбачені частинами 4, 5 статті 159 СК України, згідно з якими у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дитини. З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість та підставність позовних вимог, право позивача підлягає захисту у спосіб визначений у позовній заяві, тому позов необхідно задовольнити частково. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень частин 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Позивачем [PERSON] та його представником - адвокатом Чечелюком О.Ю.надано договір №18-10-22 від 18 жовтня 2022 року між [PERSON] та адвокатом Чечелюком О.Ю. про надання правової допомоги та додаткову угоду № 09-11-22 від 09 листопада 2022 року до вищезгаданої угоди, якими передбачено надання послуг правового характеру. Вартість гонорару, що визначається домовленістю сторін, становить 5 000,00 грн. Відповідно до свідоцтва від 21 серпня 2021 року про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВА № 1334 Чечелюк О.Ю. отримав відповідне право відповідно до ордеру №1052047 від 16 січня 2023 року ( а.с.33,34, 44-51). Згідно акту приймання - передачі наданих послуг №1 від 01 лютого 2023 року вартість виконаних робіт з надання послуг правового характеру склала 5 000,00 грн. Відповідно до позиції Верховного суду (постанова від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. За таких обставин, враховуючи встановлені частинами 4-6 статті 137 ЦПК України критерії співмірності, сплачена позивачем адвокату сума гонорару підлягає відшкодуванню в розмірі 5 000,00 грн., що, на думку Суду, відповідає зазначеним критеріям. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом повністю задоволено одну вимогу немайнового характеру (про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , оплачений судовий збір 992,40грн.) та частково другу вимогу немайнового характеру (щодо визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON] (4 підпункти із 5), оплачений судовий збір 992, 40 грн. Таким чином, сума судового збору, яку суд покладає на відповідачку пропорційно розміру задоволених позовних вимог позивачу складає 1786,32 грн. ( 992,40 грн. + 992,40 грн. х 4/5 = 992,40 грн. + 793,92 грн.=1786,32 грн. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи, матеріали справи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial