Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

12.12.2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по кредитному договору в сумі 33165,13 грн. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог [PERSON] звернулася до АТ КБ ПРИВАТБАНК з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12.08.2011 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ ПРИВАТБАНК на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК\~ПРИВАТБАНК (скорочена назва - АТ КБ ПРИВАТБАНК). На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з\~Умовами та правилами надання банківських послуг,\~Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань станом на 17.10.2022 року відповідач має заборгованість у сумі 33 165,13 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредита у сумі 27 989 грн 51 коп, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 5175 грн 62 коп, окрім того просить стягнути з відповідача понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 2481 грн 00 коп та в разі неявки відповідача розгляд справи проводити у його відсутність та винести заочне рішення. Рух справи у суді Ухвалою від 05.01.2023 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач в судові засідання, призначені на 25.01.2023 року, 13.02.2023 року та 03.03.2023 року не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Так, судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, призначені на 25.01.2023 року та 13.02.2023 року було направлено на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану в установленому порядку, а саме: [ADDRESS] , однак вони повернулись з відміткою про відсутність відповідача за вказаною адресою. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судове засідання, призначене на 03.03.2023 року, було зроблено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності з нормами ст.280 ЦПК України, справу розглянуто без участі відповідача при заочному розгляді справи. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом установлено, що 12.08.2011 року [PERSON] підписала заяву про надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ. Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківського обслуговування. Вказана заява не містить умов щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав заяву від 12.08.2011 року про надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ розрахунок заборгованості за договором № б/н від 12.08.2011 р., виписку з особового рахунку, довідки про видані картки та зміну кредитного ліміту, основні умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) підписаний відповідачем 24.01.2022 року, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms. Інших доказів в обґрунтування своєї заяви позивач не надав. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 12.08.2011 року станом на 17.10.2022 року становить 33165,13 грн, з яких: 27989,51 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5175,62 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.\~633,\~634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 р., справа № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як слідує із матеріалів справи, зокрема із заяви позичальника від 12.08.2011 року в ній відсутні його умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилась і погодилася з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКОМ належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. принципу справедливості розгляду справи судом. Отже суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки. Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Щодо посилання позивача на підписаний Паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено розмір процентної ставки 0,00001%, 42,0%, 40,08%, 36% річних та розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 84,0%, 81,6%, 72%, річних, то слід зазначити, що паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачкою 24.01.2022 року, тоді як заява про надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ підписана стороною 12.08.2011 року, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що такі умови кредитування стосуються укладеного між сторонами договору від 12.08.2011 року. При цьому слід звернути увагу, що паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту містить інформацію різних пропозицій кредитодавця, яка надається споживачу до укладення договору, і є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Відповідний правовий висновок висловила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в постанові від 23.05.2022 р. в справі №393/126/20. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за простроченими відсотками слід відмовити. При цьому суд враховує, що заява від 12.08.2011 року не містить строку повернення кредиту (користування ним), в той же час фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 989,51 грн. Крім того, до позовної заяви додане клопотання про здійснення огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк». Клопотання обґрунтовано тим, що такий доказ необхідний для підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» та фіксування змісту редакції Умов та Правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 85 ЦПК України встановлено, що письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. Згідно ч. 7 ст. 85 ЦПК України у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3 ст. 100 ЦПК України). Оскільки, до позовної заяви представником позивача долучений письмовий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк», в тому числі розділ 2.1.1 останніх, то відсутні підстави для задоволення клопотання про огляд веб-сайту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ним при зверненні до суду, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивач платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 2481,00 грн, однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 27989,51 грн, що становить 84,4 % від ціни позову, тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 2093,96 грн.

Outcome: partial