Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом просив суд ухвалити рішення яким: визнати Рішення ДП «Укрпатент» №19865/ЗА/21 від 09 вересня 2021 року про відмову в державній реєстрації винаходу протиправним та скасувати його; визнати Рішення Апеляційної палати ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 17 лютого 2022 року, затвердженого Наказом № 74-Н/2022 від 18 травня 2022 року,протиправним;визнати проявлену відповідачем халатність при прийнятті остаточного рішення №19865/ЗА/21 від 09 вересня 2021 року у зв`язку з відсутністю розгляду креслення Фіг. 4 по п. 1.1 та відсутністю обґрунтування прийняття остаточного рішення згідно п. 6.5.1.4 «Правил розгляду», а також в Наказі № 74-Н/2022 від 18.05.2022 року у зв`язку з відсутністю посилання на креслення Фіг. 4, та мотивування Рішення Апеляційної палати від 17 лютого 2022 р., прикладеного додатком № 74-Н/2022 від 18 травня 2022 року до Наказу; скасувати наказ №74-Н/2022 від 18 травня 2022 та ухвалити рішення про повторний розгляд заявки на реєстрацію винаходу №а201903170 від 01 квітня 2019 року про реєстрацію винаходу "Спосіб поновлення безкоштовної підйомної сили та його реалізація для отримання механічної сили та електроенергії"; зобов`язати ДП «Укрпатент» розглянути та зробити висновок по відкоригованій формулі винаходу, раніше прикріпленій в відкоригованому Запереченні до Апеляційної палати від 13 грудня 2021 року. В обґрунтування позову, позивач послався на те, що 01 квітня 2019 року він разом з іншими заявниками подав заявку на винахід № а201903170 від 01 квітня 2019 року про реєстрацію винаходу «Спосіб поновлення безкоштовної підйомної сили та його реалізація для отримання механічної сили та електроенергії». Рішенням №19865/3A/21 Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 09 вересня 2021 року було відмовлено в державній реєстрації зазначеного винаходу. Не погоджуючись із указаним рішенням, позивач подав заперечення від 16 листопада 2021 року. Рішенням Апеляційної палати ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 17 лютого 2022 року, затвердженого Наказом т.в.о Генерального директора П.Іваненко №74-Н/2022 від 18 травня 2022 року, рішення ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 09 вересня 2021 року залишено без змін. Як зазначає позивач ним було виявлено, що у оскаржуваних рішеннях відсутні посилання на креслення Фіг.4 згідно п. 1.1 в числі документів при прийнятті рішення, на якому показано роботу всіх модулів одночасно, що забезпечує безперервну роботу колеса 7 з масивним ободом. На думку позивача, відсутність посилання на креслення Фіг. 4 привело до поняття експертом зупинки маховика, розкрученого пусковим механізмом. Сумарна сила, відображена на стор. 13 Опису винаходу, яке експерт не взяв до уваги. За вказаних обставин позивач вважає, що такі дії Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» щодо відмови у реєстрації винаходу «Спосіб поновлення безкоштовної підйомної сили та його реалізація для отримання механічної сили та електроенергії» за заявкою №201903170 є протиправними, відтак просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а позивачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відзиву на позов подати відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду від 13 грудня 2022 року Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» замінено на Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ). В матеріалах справи також міститься відзив представника УКРНОІВІ на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти позову, оскільки оскаржувані рішення прийняті з дотриманням вимог Закону, а вимоги позивача є безпідставними, які не доведені будь-якими доказами. Тому просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого позивач наполягає на задоволенні пред`явленого ним позову. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вивчивши зміст поданих учасниками справи заяв по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заявниками за заявкою № a 201903170 винахід "Спосіб поновлення безкоштовної підйомної сили та його реалізація для отримання механічної сили та електроенергії" є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Датою подання заявки № а 201903170 на винахід є 01 квітня 2019 року. На дату подання даної заявки діяв Закон № 3687-XII в редакції зі змінами, внесеними законом від 16 жовтня 2012 № 5460-VI, яка чинна з 05 грудня 2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 3687-XII правова охорона надається винаходу, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Право власності на винахід засвідчуються патентом. Згідно з ч. 2 статті 6 Закону № 3687-XII об`єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин i рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону № 3687-XII винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є - промислово придатним. Винахід визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Винахід визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності. У відповідності до ч. 7 ст. 7 Закону № 3687-XII винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 3687-XII особа, яка бажає одержати патент (деклараційний патент) і має на це право, подає до Установи заявку. На час подання заявки № а 201903170 від 01 квітня 2019 року центральним органом державної виконавчої влади в сфері правової охорони промислової власності було Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки), а закладом експертизи було Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент). Як встановлено судом, 01 квітня 2019 року позивач разом з іншими заявниками подав до органу інтелектуальної власності заявку на винахід № а 2019 03170 від 01 квітня 2019 року про реєстрацію винаходу «Спосіб поновлення безкоштовної підйомної сили та його реалізація для отримання механічної сили та електроенергії». У порядку та у спосіб визначений Законом та іншими нормативними актами за результатами формальної експертизи заявки № а 201903170, заявникам було надіслано Повідомлення про завершення формальної експертизи від 24 вересня 2019 № 21886/3А/19, згідно з яким заявка була визнана такою, що відповідає вимогам статті 12 Закону № 3687- ХІІ, і прийнято рішення про можливість проведення кваліфікаційної експертизи заявки. В свою чергу, заявниками, відповідно до частини 17 статті 16 Закону № 3687-XII, було подане до Укрпатенту клопотання від 07 жовтня 2019 року про проведення кваліфікаційної експертизи заявки на видачу патенту на винахід. За результатами кваліфікаційної експертизи заявки № a 201903170 проведеної фахівцем Укрпатенту, попереднім висновком кваліфікаційної експертизи від 30 листопада 2020 року № 26900/3А/20 було встановлено, що заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, а саме встановлено, що згідно зі ст. 7 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього ч. 1 ст. 7 Закону: за пунктами 1-5 формули не є промислово придатним». Користуючись своїм правом, заявниками було надано мотивоване заперечення на попередній висновок, в якому заявники частково погодилися із зауваженнями та надали нову редакцію відкоригованої формули, проте щодо інших тверджень експертизи заявники не погодилися. Враховуючи мотивоване заперечення заявників, Укрпатентом був прийнятий остаточний висновок про невідповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи, який після затвердження набув статус рішення від 09 вересня 2021 № 19865/3А/21, зі змісту якого вбачається, що з урахуванням змін і додаткових матеріалів, поданих у зв`язку з одержанням заявником попереднього висновку кваліфікаційної експертизи від 30 листопада 2020 року № 26900/3/20, встановлено, що заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі": за пунктами 1-3 формули не є промислово придатним. У відповідності до ст. 24 Закону № 3687-XII особа може оскаржити рішення НOIB за заявкою у судовому порядку або до Апеляційної палати протягом двох місяців від дати одержання рішення HОІВ. Заявники скористалися наданим їм правом та подали до Апеляційної палати Укрпатенту заперечення. Однак Рішенням Апеляційної палати ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 17 лютого 2022 року затвердженого Наказом т.в.о Генерального директора П.Іваненко №74-Н/2022 від 18 травня 2022 року рішення ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 09 вересня 2021 року залишено без змін. Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги, позивач посилається на те, що при розгляді заяви Національний орган інтелектуальної власності допустив низку грубих порушень, що призвело до прийняття незаконних рішень та порушення його прав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на обставини, для з`ясування яких необхідні знання інші, ніж право. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Зазначаючи про те, що винахід за заявкою №а201903170 відповідає умовам патентоздатності та є промислово придатним, позивачем не було надано суду жодного належного доказу щодо відповідності винаходу умові патентоздатності «промислова придатність». На переконання суду, з урахуванням характеру спірних правовідносин, для з`ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, необхідні спеціальні знання. В той же час позивач не звертався із клопотанням про призначення у справі експертизи у сфері інтелектуальної власності з метою з`ясування, чи дійсно відповідає винахід за заявкою №а201903170 відповідає умовам патентоздатності та є промислово придатним. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Однак позивач і таким правом не скористався. Позивачем на підтвердження своїх вимог щодо визнання протиправними Рішення Укрпатенту від 09 вересня 2021року № 19865/ЗА/21 про відмову в державній реєстрації винаходу та Рішення Апеляційної палати Укрпатенту від 17 лютого 2022 року, затвердженого Наказом № 74-Н/2022 від 18 травня 2022 року, на підставі того, що винахід за заявкою №а201903170 відповідає умовам патентоздатності та є промислово придатним, не було надано суду жодного належного доказу щодо відповідності винаходу умові патентоздатності «промислова придатність». Усі твердження позивача про відповідність винаходу за заявкою № а 201903170 умові патентоздатності «промислова придатність» є суб`єктивними, оціночними та недоведеними належними доказами. Отже, оскільки позивачем не доведено достатніми доказами порушення прийнятими Укрпатентом рішеннями його прав та охоронюваних законом інтересів, відтак суд дійшов висновку що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed