Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

31 січня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 жовтня 1999 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , реєстрація шлюбу відбулася у відділі реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, за актовим записом № 1231. Дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох синів: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між ними не склалися, тому 30 січня 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних стосунків діти залишилися проживати з нею, вона займається їх вихованням та утриманням. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. [PERSON] на даний час є повнолітнім та продовжує навчання в Запорізькому національному університеті згідно договору № 40/19-к від 05.08.2019 року про надання освітніх послуг між Запорізьким національним університетом та [PERSON] . На даний час син є студентом 4 курсу за спеціальністю інженерія програмного забезпечення, форма навчання денна. Оплата за надання освітніх послуг передбачена договором. Відповідач працює в АТ «Українська залізниця» в якості начальника дільниці та має достатній заробіток у зв`язку з чим має змогу утримувати їх спільного сина. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та просить суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до закінчення навчання. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 336/965/23 (номер провадження 2/336/1041/2023). Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Позивач повинен направити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] копію позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду до 22 лютого 2023 року. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору право для надання пояснень щодо аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову. Також роз`яснено право на подання відповіді на відзив та заперечення. 09 лютого 2023 року від позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви з додатками третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та уточнила позовні вимоги, а саме просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до закінчення навчання, а саме до 30.06.2023 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Надав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до закінчення навчання, а саме до 30.06.2023 року, визнає. Зазначає, що з нього стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 31 січня 2023 року і до повноліття дитини, відповідно до судового наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2023 року. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача на його утримання, оскільки продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до закінчення навчання, а саме до 30.06.2023 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. А у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. Судом встановлено, що 30 жовтня 1999 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , одружилися, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, про що зроблений запис № 1231. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Сторони від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року у цивільній справі №336/7582/22 (номер провадження 2/336/848/2022) шлюб зареєстрований 30 жовтня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений запис за № 1231, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] , залишено прізвище « [PERSON] ». Після припинення шлюбних стосунків діти залишилися проживати з позивачем, що сторони не оспорюють. Відповідно до судового наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2023 року (справа № 336/964/23, провадження № 2-н/336/271/2023) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) боржника (платника аліментів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2023 року і до повноліття дитини. [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжя Запорізька область, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 12 серпня 2003 року складено відповідний актовий запис за № 582, відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя. Батьками дитини є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 серпня 2003 року. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З аналізу цих документів, вбачається, що [PERSON] та його мати [PERSON] зареєстровані та разом проживають за одною адресою. Відповідач [PERSON] , зареєстрований за іншою адресою. [PERSON] , на даний час є повнолітнім та навчається в Запорізькому національному університеті за денною (дистанційною) формою навчання на 4 курсі, за контрактом. Освітній ступінь молодший спеціаліст, спеціальність інженерія програмного забезпечення розробка програмного забезпечення. Термін навчання 01.09.2019 р. до 30.06.2023 року, що підтверджується відповідною довідкою № 31-26/637 від 28.12.2022 року, видана тво директора Відокремленого структурного підрозділу «Економіко-правничого фахового коледжу Запорізького національного університету». Відповідно до договору № 40/19-к про надання освітніх послуг між Запорізьким національним університетом та фізичною (юридичною) особою від 05 серпня 2019 року укладеного між «Економіко-правничим фаховим коледжем Запорізького національного університету», в особі ректора [PERSON] , що діє на підставі статуту (з однієї сторони) та замовником [PERSON] для [PERSON] уклали договір, відповідно до якого предметом договору є надання освітньої послуги. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору заклад взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувача освітньої послуги, далі освітня послуга а саме: денна форма навчання, 2019/2020 2022/2023 навчальні роки (8 семестрів), освітньо-кваліфікаційний рівень молодший спеціаліст, галузь знань інформаційні технології, спеціальність інженерія програмного забезпечення, спеціальність розробка програмного забезпечення. Відповідно до п. 5.1 договору розмір плати за надання освітньої послуги у повному обсязі встановлюється в національній валюті, при цьому заклад має право змінювати розмір плати за навчання не частіше одного разу на рік і не більше як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік з обов`язковим інформуванням про це замовника шляхом офіційного оприлюднення інформації на сайті університету (htth://www.znu.edu.ua) з дати підписання відповідного наказу ректором університету. Відповідно до п. 5.2 договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 38000,00 грн., 1 курс навчальний рік 2019/2020 9500,00грн., 2 курс навчальний рік 2020/2021 9500,00грн., 3 курс навчальний рік 2021/2022 9500,00грн., 4 курс навчальний рік 2022/2023 9500,00грн. Відповідно до п. 5.3 договору замовник вносить плату на реєстраційний рахунок закладу безготівково, щосеместрово не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку семестру у сумі 4750,00 грн. Відповідно до п. 5.4 договору замовник має право оплатити навчання за договором достроково. Розмір плати за навчання розраховується згідно з положенням про порядок здійснення оплати за надання освітніх послуг. Відповідно до п. 5.5 договору у разі невиконання або неналежного виконання замовником умов договору, здобувач може прийняти на себе обов`язки по п. 5.1-5.4 договору в частині сплати з власних коштів, передбачених цим розділом платежів, без будь-яких майнових або інших претензій до закладу. Відповідно до п. 6.1 договору у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених договором, сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим договором. Відповідно до п. 6.2 договору за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовник-юридична особа сплачує закладу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України з несплаченої суми за кожен день прострочення оплати, що діяла у період за який сплачується пеня. Відповідач працює в АТ «Українська залізниця» в якості начальника дільниці, що ним не оспорюється. Відповідач визнав позовні вимоги, про що до суду надав відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, зокрема вартість навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітній сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виникнення даного аліментного зобов`язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; дитина продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Економіко-правничого фахового коледжу Запорізького національного університету» за денною формою навчання на 4 курсі, за контрактом. Термін навчання 01.09.2019 р. до 30.06.2023 року, у зв`язку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати. Відповідач визнав позовні вимоги, про що до суду надав відповідну заяву. Відповідач є особою працездатного віку, працює в АТ «Українська залізниця» в якості начальника дільниці, та має постійний заробіток, чого відповідач не заперечує, має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого стягуються аліменти за судовим наказом, позовні вимоги визнає та згоден сплачувати аліменти сину, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до закінчення навчання, а саме до 30.06.2023 року. Після відкриття провадження у справі сторони узгодили розмір аліментів, а саме в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, оскільки останній сплачує аліменти і на малолітню дитину. При визначені розміру аліментів на повнолітнього сина, суд враховує, що відповідач працює та отримує заробітну плату, має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого стягуються аліменти за судовим наказом, згоден сплачувати аліменти сину, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до закінчення навчання, а саме до 30.06.2023 року, за таких обставин суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісячно, задоволення цих позовних вимог не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При вирішення даної справи суд враховує правові позиції Верховного Суду викладені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 661/4545/15-ц (провадження № 61-16093св18), постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі N 208/3075/16 (провадження N 61-1343св18), аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: 1) від 21 березня 2018 року у справі N 308/2268/16-ц (провадження N 61-9486св18); 2) від 01 серпня 2018 року у справі N 539/2580/16-ц (провадження N 61-20377св18); 3) від 12 вересня 2018 року у справі N 350/326/17-ц (провадження N 61-15310св18); 4) від 10 жовтня 2018 року у справі N 216/3757/16-ц (провадження N 61-16217св18); 5) від 05 грудня 2018 року у справі N 701/699/16-ц (провадження N 61-20608св18). Також суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20), відповідно до якої стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення, одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Після досягнення [PERSON] повноліття його мати [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аналогічні положення містяться і в абз. 2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Судом встановлено та не заперечується сторонами, що повнолітній син [PERSON] проживає з матір`ю. Перебуває на її утриманні. Так, вимоги позивача про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання на користь матері є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам сімейного законодавства. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом 31 січня 2023 року, тому саме з цього дня з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, серед іншого, суд вирішує питання як розподілити судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору при поданні вказаного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1073,60 грн. у дохід держави у порядку ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved