Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

13.01.2022 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] , [INFO] на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання в сумі 43402 грн. 24 коп., а також судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказує, що позивач надає послуги теплопостачання для квартири [ADDRESS] , споживачем яких є [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання, як споживач, виконала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 01.11.2021 за нею утворилась заборгованість з оплати вартості постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в сумі 43\~402,24 грн. Відповідач подала заперечення проти позову, у якому зазначила, що з 2002 року після придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , жодних договорів про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладала. У 2003 році після укладення шлюбу її прізвище змінилось з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Восени 2003 року відповідачем у вказаній квартирі встановлено автономне опалення, згідно технічних умов реконструкції газифікації квартири кооперативу «Побупроект». У 2005 році ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» отримувало наказ про стягнення з неї заборгованості, який суд ухвалою від 30.12.2015 скасував. Крім того, 29.11.2007 суд ухвалював рішення про відмову ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» у стягненні з неї заборгованості за послуги теплопостачання. Стверджує, що з 2003 року їй не надаються послуги з теплопостачання, оскільки вона фактично від них відмовилась, користується автономним опаленням. Також відповідач заявила про застосування строку позовної давності до заявлених вимог. Посилаючись на вказані обставини просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відповіді на заперечення та додаткових поясненнях позивач зазначає, що між сторонами фактично виникли договірні зобов`язання з приводу надання послуг з централізованого опалення її квартири. В свою чергу відповідачем не надано доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач від`єдналась від мереж централізованого опалення. Проти застосування строку позовної давності заперечує, посилаючись на те, що строк позовної давності переривався поданням заяв про видачу судового наказу від 07.04.2014 та від 17.09.2020. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказала, що позивач не звертався до неї з пропозицією укласти договір про надання послуг, у зв`язку з чим такий договір між сторонами не укладався. Отже, враховуючи відсутність договірних зобов`язань між сторонами та фактичне не надання позивачем послуг відповідачу з 2003 року, відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалою від 20.04.2022 року справу передав на розгляд за підсудністю до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. В провадження судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Грещука Р.П. матеріали вказаної цивільної справи надійшли 13.06.2022 року. В ході розгляду справи представник позивача вимоги ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, відповіді на заперечення та додаткових поясненнях і просила їх задоволити. В судове засідання 28.02.2023 року остання не прибула, натомість надіслала на електронну адресу суду клопотання, в якому просила проводити розгляд справи без її участі, підтримавши заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та її представник позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав вказаних у запереченнях проти позову та запереченнях на відповідь на відзив. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 263\~ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В судовому засіданні встановлено, що\~відповідач з 2002 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка приєднана до мереж теплопостачання. Оплату послуг з постачання теплової енергії відповідач не здійснює, оскільки вважає, що вона від`єдналась від мереж постачання теплової енергії. Також в матеріалах справи наявне свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 05.05.2004 з якого слідує, що відповідач після одруження змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно наданого розрахунку боргу за теплоенергію за період з 01.11.2018 до 31.10.2021 року відповідач послуги з теплопостачання не оплачувала, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість в розмірі 43\~402,24 грн., включно з боргом, що існував до 01.11.2018. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша\~статті 509 ЦК України). Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема,\~Законом України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі - Закон). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником\~Закон\~визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому\~законом\~порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша\~статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій\~статті 19 Закону\~й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). З огляду на це відповідач як власник квартири, в якій були отримані житлово-комунальні послуги, мала обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість. Але, оскільки з 2003 року вона жодного разу не оплачувала за поставлені позивачем до квартири послуги, порушила його право, за захистом якого він звернувся до суду. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Суд дійшов висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги з огляду на таке. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ч.1 ст.610 ЦК України)). При цьому суд має перевірити, за який період можливе стягнення заборгованості, яка виникла у відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом 06 січня 2022 року, що підтверджується копією поштового конверта у якому позовна заява надійшла до суду (а.с.9), та заявив вимогу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги станом на 1 листопада 2021 року, вважаючи, що позовна давність стосовно оплати за постачання теплової енергії, яку відповідач не вносила, перервалася поданням заяви про видачу судового наказу. Відповідач у запереченнях проти позову заявила про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.\~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої\~статті 267 ЦК України\~поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в\~цивільному процесі\~є позивач\~і відповідач (частина перша\~статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі\~№ 183/1617/16(пункт 138)). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) виснувала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою\~статті 264 ЦК України\~з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої\~статті 264 ЦК України\~переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального\~закону\~щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Враховуючи наведений висновок Верховного Суду, посилання позивача на переривання строку позовної давності поданням заяв про видачу судового наказу до уваги не приймається. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). Відповідач жодного не оплачувала за надані позивачем послуги. Згідно з розрахунком боргу за теплоенергію з 01.11.2018 по 31.10.2021 (а.с.5) та довідок за опалення з 01.01.2008 по 31.12.2021 позивач вартість послуг з постачання теплової енергії нараховував за кожен календарний місяць надання послуг, починаючи з січня 2008 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Так як заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Оскільки подання позивачем заяв про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. Позивач звернувся до суду 06.01.2022. Послуги надані у грудні 2018 відповідач мала оплатити до 20 січня 2019 року включно. Вартість послуг з постачання теплової енергії позивачем відповідачу за період з 01.12.2019 по 31.10.2021 (згідно крайньої дати вказаної у позові) становить 17\~145,35 грн. Відповідач доказів оплати вартості отриманих послуг у вказаний період суду не надала, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи спір в частині заперечень відповідача з посиланням на відключення від системи централізованого опалення, суд дійшов такого висновку. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716 сво 17) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої\~статті 714 ЦК України\~за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм\~глави 54 ЦК\~дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в\~Законі України «Про теплопостачання»\~(в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті\~Закону України «Про теплопостачання»\~(в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31)». У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 1706цс15 зазначено, що «відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж\~\~ централізованого опалення та постачання гарячої\~\~води при відмові споживачів від централізованого\~\~теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Оскільки відповідачі відключилися від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченим законодавством, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження №61-44416св18) зроблено висновок, що «єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено». У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1192цс15 зазначено, що «підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КП «Ізмаїлтеплокомуненерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже,\~самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання». Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України відповідачем не доведено тієї обставини, що нею здійснено відключення від мереж теплопостачання у порядку встановленому чинним законодавством. В матеріалах справи відсутні достовірні докази вказаної обставини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed