Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 19.12.2023 позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить залишити для подальшого проживання разом з ним його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 23.06.2012 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.10.2022 за позовом відповідача було розірвано їхній шлюб, проте питання щодо визначення місця проживання дітей залишено без задоволення. Зазначає, що на даний час проживають окремо, відповідач веде вільний спосіб життя, тому доцільним є подальше проживання дочок саме з ним. Він зі свого боку за весь час їх спільного проживання робив все, щоб належно забезпечувати сім`ю, проте відповідач останнім часом дозволяла собі на тривалий час зникати з місця їх спільного проживання, у соціальних мережах стала з?являтись інформація щодо її недостойної та аморальної поведінки. Доньками відповідач перестала цікавитись, допустила подружню зраду. На даний час відповідач народила хлопчика, але хто його батько не відомо, у свою чергу їх доньки проживають постійно з ним, повністю забезпечені умовами для нормального розвитку, він зі свого боку опікуються дітьми та намагається максимально забезпечити для них комфортні умови життя. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 55, 141, 160, 161 СК України. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, у залученні в якості третьої особи Служби у справах дітей П`ядицької ОТГ Коломийського району відмовлено, залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ядицької сільської ради Коломийського району, який зобов`язано надати висновок щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Суд ухвалою від 23.02.2023 підготовче провадження закрив та призначив справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] під час судового розгляду заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, зазначивши, що вважає за можливе подальше спілкування відповідача з їх спільними дочками, проте для дівчат більш звичними є умови саме за його місцем проживання, крім того він здатний забезпечити для них належні умови. Представник позивача Чопей М.М . при вирішенні заявлених позовних вимог просив врахувати ту обставину, що на час спільного проживання сторін, відповідач іноді дозволяла собі зникати з місця проживання, що змушувало позивача навіть звертатись до поліції. Зазначив, що саме за умови проживання дітей з батьком, останні матимуть можливість нормально розвиватись та отримувати все необхідне для них. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , визнавши ту обставину, що саме батько здатний фінансово забезпечити їх спільних дітей та створити належні умови для їх проживання. Вона зі свого боку має бажання періодично відвідувати своїх дочок, у чому на сьогоднішній день позивач перешкод не чинить. Представник третьої особи Дідик Л.П. вважала за доцільне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, з огляду на ті обставини, що були ними встановлені під час надання висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.10.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , являється донькою позивача та відповідача, про що свідчить свідоцтво про народження від 04.02.2016 серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом П`ядицької сільської ради Коломийського району. З довідки від 06.12.2022 №225, виданій П`ядицьким ліцеєм ім. Степана Мельничука П`ядицької сільської ради, вбачається, що [PERSON] навчається у першому класі. [PERSON] , [INFO] , являється донькою позивача та відповідача, про що свідчить свідоцтво про народження від 15.08.2017 серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом П`ядицкої сільської ради ОТГ Коломийського району. З довідки від 06.12.2022 №01-24/09, виданій П`ядицьким закладом дошкільної освіти (ясла-садок) «Віночок» вбачається, що [PERSON] відвідує вказаний заклад. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 06.12.2022 №8 умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , малолітня [PERSON] проживає разом зі своїм батьком (позивач) без реєстрації. Відповідно до характеристики від 07.12.2022, виданій ТОВ «АВЕ Івано-Франківськ» вбачається, що [PERSON] працює на посаді вантажника технічного відділу з 21.09.2020, дисциплінований, відповідально ставиться до своїх обов`язків, не конфліктний. За змістом характеристики П`ядицької сільської ради від 06.12.2022 №504/02-10/30 скарг за місцем проживання на [PERSON] не поступало. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , д також зареєстровані його неповнолітні дочки, а також [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету П`ядицької сільської ради від 21.02.2023 №11 «Про затвердження висновку про визначення місця проживання дітей» рекомендовано визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . V. Оцінка Суду Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України). У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.20006, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини. Положення вказаної Конвенції узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей (вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 у справі №61-10448св18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Так судом під час судового розгляду було встановлено, що батько дітей має постійне місце проживання в с. П`ядики Коломийського району, офіційно працевлаштований, створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Проживання дітей з батьком відповідає їх інтересам, який належно ставиться до виконання своїх обов`язків, що не заперечувалось і відповідачем. Крім того суд встановив, що при проживанні дітей разом з батьком їх особисте спілкування з матір`ю носить нерегулярний характер, тоді як позивач не чинить перешкод у спілкуванні дітей з матір`ю, тому з урахуванням найкращих інтересів дітей, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Сторонами клопотання про розподіл судових витрат заявлено не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved