Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позовна заява обґрунтована зокрема тим, що 02 березня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 116. 16 квітня 2018 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі № 524/9814/18 (Провадження №2/524/944/18), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, колишній чоловік залишив місце їхнього спільного проживання, та виїхав в невідомому їй напрямку. 3 моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дитини свідомо не приймає. Дитина проживає разом з нею. Позивач самостійно несе усі витрати по утриманню дитини, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільної доньки, однак її звернення залишено відповідачем без задоволення. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок дитині в країнах Європейського Союзу: Австрійської Республіки, Республіки Болгарії, Республіки Бельгії, Республіки Франції, Республіки Фінляндії, Швеції, Словенії, Словаччини, Естонії, Нідерландів Республіки Польщі, Італії, Ірландії, Данії, Греції, Латвії, Литви, Чехії, Федеративної Республіки Німеччини, Румунії, Республіки Угорщини, Республіки Хорватії, Кіпру а також Республіки Молдова, Великої Британії, Арабської Республіки Єгипет, Туреччини, Чорногорії, Канади, Сполучених Штатів Америки, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Крім того, має можливість вивезти дитину на лікування та відпочинок за кордон. Позивач неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки [PERSON] , але марно. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що відповідач безпідставно чинить мені перешкоди у здійсненні заходів спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: - надати [PERSON] , [INFO] дозвіл, на виїзд доньки [PERSON] , [INFO] до країн Європейського Союзу: Австрійської Республіки, Республіки Болгарії, Республіки Бельгії, Республіки Франції, Республіки Фінляндії, Швеції, Словенії, Словаччини, Естонії, Нідерландів Республіки Польщі, Італії, Ірландії, Данії, Греції, Латвії, Лини, Чехії, Федеративної Республіки Німеччини, Румунії, Республіки Угорщини, Республіки Хорватії, Кіпру а також Республіки Молдова, Великої Британії, Арабської Республіки Єгипет, Туреччини, Чорногорії, Канади, Сполучених Штатів Америки без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] , [INFO] до повноліття дитини. Представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги просили задовольнити. Представник відповідача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить такого висновку. Судом встановлено, підтверджується наявними доказами у справі, та визнається відповідачем, що 02 березня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 116. 16 квітня 2018 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі № 524/9814/18 (Провадження №2/524/944/18), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, відповідач залишив місце їхнього спільного проживання, та виїхав в невідомому їй напрямку. 3 моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дитини свідомо не приймає. Дитина проживає разом з позивачем. Позивач самостійно несе усі витрати по утриманню дитини, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільної доньки, однак її звернення залишено відповідачем без задоволення. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок дитині в країнах Європейського Союзу: Австрійської Республіки, Республіки Болгарії, Республіки Бельгії, Республіки Франції, Республіки Фінляндії, Швеції, Словенії, Словаччини, Естонії, Нідерландів Республіки Польщі, Італії, Ірландії, Данії, Греції, Латвії, Литви, Чехії, Федеративної Республіки Німеччини, Румунії, Республіки Угорщини, Республіки Хорватії, Кіпру а також Республіки Молдова, Великої Британії, Арабської Республіки Єгипет, Туреччини, Чорногорії, Канади, Сполучених Штатів Америки, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Крім того, має можливість вивезти дитину на лікування та відпочинок за кордон. Позивач неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки [PERSON] , але відповідач таку згоду не надавав без поважних причин. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хтo на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересуванні, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, її людської гідності та не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Згідно з ч. З ст. 150 СК України, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, лає право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За умовами ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.І8 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суд. Згідно з п. 4 Правил перетинання державною кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від; 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводи одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється; за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частина 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка І набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, 'незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини гід 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Станом на сьогоднішній день, батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень Із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ Здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Таким чином, виїзди дитини за кордон з усним узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивач постійно і намагається здійснити, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні. Позивач має місце роботи, батьки позивача проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений. Позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. Оскільки позивач має намір виїхати з дитиною за кордон, в той час відповідач позов визнав, тому суд приходить висновку щодо задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved