Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , у якому, уточнивши позовні вимоги, просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Із 12 березня 2021 року сторони проживають окремо. Дочка [PERSON] залишилася проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивач є матеріально забезпеченим, належним чином здійснює свої батьківські обов`язки, піклується про доньку дбає про її гармонійний розвиток та стан здоров`я. Будь-які спори щодо місця проживання дитини між сторонами відсутні. Відповідач 02 червня 2021 року подала в Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопілсьької міської ради заяву про добровільну передачу дитини батькові. Позивач не чинив та не чинить відповідачці жодних перешкод у спілкуванні з дитиною, проте, з червня 2021 року [PERSON] жодного разу не бачилась з дитиною, не цікавилась нею, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дочка сторін [PERSON] була свідком негідної та аморальної поведінки відповідачки, яка, в її присутності вчиняла домашнє насильство, через що, притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 та ч.1 ст. 184 КУпАП. [PERSON] працевлаштований, отримує стабільний заробіток, має постійне місце проживання, із донькою у нього склалися хороші стосунки. Позивач вважає, що проживання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , з ним, відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, [PERSON] зазначає, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб донька зустрічались та проводила час разом із матір`ю. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавала. 08 лютого 2023 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Віляйкіна А.В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася і не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області в судовому засіданні підтримала наданий ними висновок щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітньої дитини із батьком [PERSON] . Представник Служби у справах дітей Тернопільської районної військової адміністрації Тернопільської області в судове засідання не з`явився. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Із 31 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, які припинилися 12 березня 2021 року. [INFO] у сторін у справі народилася [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17 грудня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) і її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Малолітня, [PERSON] , проживає, без реєстрації, разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (Акт №15 про фактичне місце проживання від 09.09.2022 р.). Службою у справах дітей Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 10.06.2021 року та 27.05.2022 року проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідні Акти обстеження умов проживання. Будинок з побутовими зручностями, є кухня, санвузол. Дівчинка має окреме дитяче ліжечко, сезонний одяг, іграшки для розвитку та ігор та забезпечена необхідним харчуванням. У помешканні умови проживання в нормі, в кімнаті чисто та охайно. В батька налагоджені теплі стосунки з дочкою. Як вбачається із інформації викладеній у листі Відділення поліції №4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області №8070/106/02.2022 від 19.09.2022 р., адресованого [PERSON] , в ході проведеної перевірки встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до їх спільної малолітньої дочки [PERSON] , 2020 р.н., а саме 02.06.2021 року залишила місце спільного проживання, по даний період часу не повернулася, до дочки не навідується та не приймає участі у її вихованні. Також встановленно, що 02.06.2021 року [PERSON] була написана заява на ім`я начальника управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей в якій вона вказує, що добровільно передає свою малолітню дитину [PERSON] на виховання батькові [PERSON] та просить позбавити її батьківських прав. Зі слів [PERSON] , [PERSON] 02.06.2021 року залишила місце спільного проживання та по даний час не повернулася, до дочки [PERSON] не навідується та не приймає участі в її вихованні. 05 січня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі №607/10859/22, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Ухвалено позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Зазначене рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Згідно висновку Служби у справах дітей Байковецької сільської ради Тернопілсьького району Тернопільської області №296 від 20 грудня 2022 року, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Разом з тим, як вбачається із змісту даного висновку, «…згідно інформації наданої Головним управлінням Національної поліції Тернопільській області Тернопільське управління поліції відділення поліції №4 (м.Збараж) від 07.12.2022 року №10538, [PERSON] притягувався 01.08.2017 року працівниками відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управлянні поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області до адміністративної відповідальності, за порушення вимог ч.1 ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених місцях, або поява у громадському місці у п`яному вигляді), а також 09.07.2022 року працівниками відділення поліції №4 (м. Збараж) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.І ст.184 КУпАП (не виконання батьками, або особами, що їх заміняють, обов`язків щодо виховання дітей). Крім цього, 04.02.2021 року, Тернопільським міськрайонним судом, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 1 рік. Мати дитини, [PERSON] , на засідання комісії не з`явилася, оскільки перебуває за межами України. Проте, в телефонному режимі повідомила, що не заперечує про визначення місця проживання дитини з батьком. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї здійсненого Центром надання соціальних послуг Байковецької сільської ради складні життєві обставини частково подолані, батько самостійно виховує дочку, мати [PERSON] участі у вихованні не бере та знаходиться за межами країни». В силу вимог п.1, 2, 6 частини 1 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Право на місце проживання фізичної особи відноситься до особистих немайнових прав, що забезпечують соціальне буття фізичної особи відповідно до глави 22 ЦК України та регулюється ст..310 ЦК України. Таким чином, враховуючи зазначені положення Закону, відповідач будучи позбавленим батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2023 року у справі №607/10859/22, яке набрало законної сили, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, відтак, не може оспорювати місце проживання малолітньої дочки [PERSON] . Крім цього, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відтак, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що місцем проживання малолітньої [PERSON] є місце проживання її батька [PERSON] , яке не може оспорюватись відповідачем у справі, в силу вимог ст.166 СК України. Враховуючи наведені судом обставини, осінивши та дослідивши докази, а також пояснення сторін, суд вважає, що спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання з батьком, суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed