Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем [PERSON] , перебувають в шлюбі, який було зареєстровано 29 жовтня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 638. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] [INFO] . Спільне проживання припинили з жовтня 2022 року, після чого [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання сина, але вона не стабільна і повністю залежить від волі на те боржника. Дитина росте і потреби на його виховання і утримання збільшуються кожен день, а тому позивачці необхідна матеріальна допомога, яка буде носити постійний характер. Утримувати дитину самостійно позивач не в змозі. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, представник надіслала до суду заяву про розгляд справи без їх участі та заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не відомі. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5) Згідно довідки виданої Кривопустоським старостинським округом Братської селищної ради Миколаївської області вих. № 12 від 10.01.2023 року, [PERSON] має наступний склад сім`ї: син - [PERSON] ( а.с. 6). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, згідно із ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved