Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Адвокат Гудима Тетяна Володимирівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася в серпні 2022 року із позовом до [PERSON] , змінивши 01.03.2023 предмет позову та просила: поділити в натурі житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] часток якого належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та 3/10 часток належить на праві спільної часткової власності [PERSON] ; виділити в натурі у власність [PERSON] право власності на 7/10 часток житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , що складаються із: житловий будинок літ.А-1( загальна площа 55.9 м.2, житлова 29.1. м2); житловий будинок літ И-1 (загальна площа 55.6 м2, житлова 29.6 м2); гараж літ К;погріб літ Л; огорожа № 1,4 (7/10); ворота, 3; водоколонка, І; виділити в натурі у власність [PERSON] право власності на 3/10 часток житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , що складаються із: житловий будинок літ Б-1 (загальна площа -58.3 м2, житлова -33.4 м2);погріб літ Д; огорожа №1-4 (3/10); хвіртка, 2; водоколонка, ІІ; замощення, ІІІ; г) припинити право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] на житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] ; д) судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтовування позовних вимог вказала, що [PERSON] є власницею 7/10 частин житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі продажу від 19.06.1997 року та відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будівлю видане 09.06.1997 року. Відповідачці [PERSON] на підставі договору міни № 818535 від 06.04.2007 року належить на праві власності 3/10 частин житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами, як учасниками спільної часткової власності виник спір щодо поділу спільного майна в натурі, а саме: будинку за адресою [ADDRESS] . Однак відповідачка безпідставно відмовляє щодо поділу та виділенню часток в натурі, оформлення належних їм часток у самостійні об`єкти нерухомого майна, угоди мирним шляхом досягнуто не було, а тому звертається до суду із вказаним позовом для захисту свої прав. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Сторона відповідача скористалась правом подання відзиву в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки: (а) пропозицій про поділ майна в позасудовому порядку відповідачці не надходило, жодних прав позивачки порушено не було; (б) частки вже давно виділені в натурі, про що свідчить неодноразове відчуження частини домоволодіння. До позовної заяви були надані докази, які взагалі не стосуються предмету позову. На адресу суд надійшла відповідь на відзив в якій сторона позивачки підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити. Через канцелярію суду стороною відповідача подано письмові пояснення в яких зазначили, що [PERSON] взагалі не може бути відповідачем по справі, оскільки вона ніяким чином не порушувала права позивачки, не відмовляла в неіснуючій пропозиції, а тому вона не повинна нести тягар відповідача по цій справі та не повинна нести матеріальні, моральні витрати. Наполягали на відмові в задоволенні позову. Також, після зміни стороною позивача предмету позову, стороною відповідача були надані до суду письмові пояснення у яких наполягали на відмові в позові в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.03.2022 року призначено справу до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не відомі. Через канцелярію суду надано заяву від представника позивачки адвоката Гудими Т.В. заяву про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представником відповідачки - адвокатом Запєвалової Т.В. надано заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності надані докази, судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Статтями 15 та 16\~ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.1997 року [PERSON] є власницею 1/10 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Любов Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за № 1259 (а.с. 9). У відповідності до свідоцтва про право особистої власності на будування від 09.06.1997 року засвідчено, що 6/10 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на підставі рішення від 12.05.1997 року № 218 «Про узаконення приватного будинку», акту прийняття будинку в експлуатацію та акту про виділення часток від 23.05.1997 року (а.с.10-11). За відомостями інформації з ДЕРЖАВНОГО РЕЄСТРУ РЕЧОВИХ ПРАВ НА НЕРУХОМЕ МАЙНО ТА РЕЄСТРУ ПРАВ ВЛАСНОСТІ НА НЕРУХОМЕ МАЙНО, ДЕРЖАВНОГО РЕЄСТРУ ІПОТЕК, ЄДИНОГО РЕЄСТРУ ЗАБОРОН ВІДЧУЖЕННЯ ОБ`ЄКТІВ НЕРУХОМОГО МАЙНА ЩОДО ОБ`ЄКТА НЕРУХОМОГО МАЙНА [PERSON] належить 7/10 частин житлового будинку з господарчими побудовами, об`єкту житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18) Згідно інформації з ДЕРЖАВНОГО РЕЄСТРУ РЕЧОВИХ ПРАВ НА НЕРУХОМЕ МАЙНО ТА РЕЄСТРУ ПРАВ ВЛАСНОСТІ НА НЕРУХОМЕ МАЙНО, ДЕРЖАВНОГО РЕЄСТРУ ІПОТЕК, ЄДИНОГО РЕЄСТРУ ЗАБОРОН ВІДЧУЖЕННЯ ОБ`ЄКТІВ НЕРУХОМОГО МАЙНА ЩОДО ОБ`ЄКТА НЕРУХОМОГО МАЙНА [PERSON] належить 3/10 частин житлового будинку з господарчими побудовами, об`єкту житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] на підставі договору міни ( а.с. 19). Договором міни житла від 06.04.2007 року, посвідченого державним нотаріусом ТРЕТЬОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ Ситнік О.О. закріплено, що у власністю [PERSON] надійшло 3/10 частини домоволодіння, що складається із житлового будинку Б-1, житловою площею 31.5 кв.м, загальною площею 58.3 кв.м. погріба Д, водо колонки ІІ, що знаходяться по [ADDRESS] (а.с. 60). В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] містяться відомості про технічний стан нерухомого майна з описом: житловий будинок літера «А-1» загальною площею приміщень 55, 9кв.м., житловою площею приміщень-29.1 кв.м; житловий будинок літера «Б-1» загальною площею приміщень 58.3 кв.м., житловою площею приміщень 33,4 кв.м.; житловий будинок літера «И-1» загальною площею приміщень - 55,6 кв.м., житловою площею 29.6 кв.м., погріб літера «Д»;гараж літера «К», погріб літера «Л», водоколонка І, водо колонка ІІ, замощення ІІІ, огорожа № 1,4, хвіртка № 2, ворота №3. Примітка: сарай «Е», уборна «Ж», погріб «М» - знесено (а.с.19-20) До суду надано висновок експерта № 1-23 від 27.01.2023 року відповідно до якого існує технічна можливість з дотриманням вимог нормативно правових актів у галузі будівництва поділити житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , 7/10 часток якого належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та 3/10 часток якого належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . Надано варіант поділу об`єкту житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , а саме: співвласнику [PERSON] (7/10 часток) пропонується до поділу - житловий будинок літера А-1 (загальна площа 55.9 м2, житлова - 29.1 м2), житловий будинок літера И-1 (загальна площа 55.6 м2, житлова 29.6 м2), гараж літера К, погріб літера Л, огорожа № 1.4 (7/10), ворота, 3, водоколонка І; співвласнику [PERSON] (3/10 часток) пропонується до поділу житловий будинок літера Б(загальна площа 58.3 м2, житлова -33.4 м2), погріб літера Д, огорожа № 1-4 (3/10), хвіртка, 2, водоколонка ІІ, замощення ІІІ. Запропонований варіант є єдиним варіантом поділу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в два окремих об`єкти нерухомості (а.с.93-117) Предметом спору в цій справі є поділ майна, що є у спільній частковій власності. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі -\~ЦК України). Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зроблено висновок про те, що\~відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.\~Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.\~ В постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18 (провадження № 61-18535св21) вказано, що\~у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином,\~суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. При цьому загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін. Судом детально досліджено висновок експерта, згідно якого існує технічна можливість виділення кожній зі сторін самостійних і відособлених об`єктів нерухомості на виділ яких сторони мають право відповідно до норм чинного законодавства, при чому із даних технічного паспорту на домоволодіння, вбачається, що сам поділ належної сторонам на праві спільної часткової власності домоволодіння можливий таким чином, щоб кожному з них була виділена та частина домоволодіння, яка перебуває у їхньому індивідуальному користуванні. Посилання сторони відповідача, що відсутній предмет спору суд вважає надуманими, оскільки позивачка просить суд саме про поділ спільної часткової власності у самостійні об`єкти, на що має відповідне право. Те, що частки спільного майна неодноразово відчужувались не свідчить про втрати титулу саме як спільної часткової власності. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та обставина, що позивачка не зверталась до [PERSON] з пропозицією про поділ спільного майна, оскільки досудовий порядок вирішення спору не є обов`язковим, а відмова у задоволенні позову на цій підставі не вирішить спір між сторонами. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Статтею 141\~ЦПК України визначено, що у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992, 40 гривні. Щодо витрат на правову допомогу суду зазначає наступне. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було подано договір № 12-07/22 про надання правової допомоги від 12.07.2022 року, акт виконаних робіт від 04.08.2023 року у відповідності до якого загальний розмір адвоката складає 8000 гривень, розмір авансу складає 3000 гривень (а.с. 23-24). У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивачкою доведено реальність судових витрат: дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій позивачка опинилася, була вимушена вчиняти заходів щодо свого захисту в судовому порядку. При цьому сторона відповідача не оспорює розмір витрат на правову допомогу, а суд дотримується принципу диспозитивності. Враховуючи надані позивачу письмові докази, суд враховує понесенні позивачкою судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Клопотання щодо не співмірності розміру витрат на оплату адвоката та у зв`язку з цим зменшення розміру таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами, представником відповідачки та самою відповідачкою, відповідно положень ч. ч. 4, 5, 6\~ст. 137 ЦПК України, не заявлялось. Таким чином з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки суму понесених нею судових витрат на правову допомогу у розмірі 8000 гривень 00 копійок. Позивачкою також сплачено 7000 гривень за висновок експерта № 1-23 від 27.01.2023 року, що входить до складу судових витрат та підлягають стягненню з [PERSON] .. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення (постанова Верховного Суду винесена 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11).

Outcome: approved