Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 06.09.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ «1102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем Geely «MK Kros», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка сталася по вул. Довженка, біля будинку №20. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля ЗАЗ «1102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, які не підлягають ремонту. Під час аварії не були викликані працівники поліції, оскільки не завдано шкоди третім особам. Після прибирання автомобілів з проїжджої частини, [PERSON] написана розписка, якою він зобов`язався передати позивачу грошові кошти в розмірі 1500,00 доларів США до 01.10.2022 включно, в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 28.09.2022 відповідачем було сплачено часткову суму 14750,00 грн (400,00 доларів США). У зв`язку з несплатою повної суми шкоди у визначений сторонами строк, позивач звернувся до суду та просив суд: стягнути з відповідача на свою користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1100,00 доларів США. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.01.2023 дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріалами справи встановлено, що 06.09.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ «1102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем Geely «MK Kros», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка сталася по вул. Довженка, біля будинку №20. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля ЗАЗ «1102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Як вбачається з розписки від 09.09.2022 (а.с. 6) відповідач [PERSON] визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим, написав розписку, якою він зобов`язався передати позивачу грошові кошти в розмірі 1500,00 доларів США до 01.10.2022 включно, в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. 28.09.2022 відповідачем було сплачено 14750,00 грн (400,00 доларів США), що визнається позивачем. Таким чином, розмір невідшкодованих збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 1100,00 доларів США. За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що саме відповідач, як безпосередній винуватець у завданні шкоди транспортному засобу позивача, має відшкодувати шкоду в розмірі 1100,00 доларів США, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» позивачем при пред`явленні цього позову за вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved