Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

20 грудня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ТБ «Нерухомість-Миколаїв», приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л. М., в якій позивач просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2001 року укладений на ТБ «Нерухомість Миколаїв», а саме житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.01.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У судове засідання сторони у справі не з`явилися з невідомих суду причин. Представник позивача адвокат Душаченко І.С. подала до суду заяву, у якій просила провести розгляд справи за їх з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримують, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Врахувавши думку представника позивача суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі. Оскільки будь-яких клопотань, які слід вирішити у підготовчому провадженні до суду не надішло, то суд вважа за можливе закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) на Товарній біржі «Нерухомість - Миколаїв» 02.10.2001 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташованого на земельній ділянці площею: 467 кв.м., що розташований в [ADDRESS] . Згідно із пунктом 1 цього договору, продаж вчинено за 1 700,00 грн, які продавець одержав від покупця до складання цього договору. Також у договорі зазначено, що договір підлягає реєстрації в Миколаївському бюро технічної інвентаризації. Даний договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на ТБ «Нерухомість - Миколаїв» в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю» за №1-909 від 02.10.2001 року. Відповідно до реєстраційного запису на документі о праві особистої власності на будинок по [ADDRESS] - зареєстровано за [PERSON] №54 (10577) від 24.10.2001 року у ММБТІ. З відповіді, наданої директором КП «ММБТІ» від 09.12.2021 року, вбачається, що станом на 28.12.2012 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] була [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2001 року №1-909 складеного на ТБ «Нерухомість -Миколаїв» та зареєстрованого в КП «ММБТІ» 24.10.2001 року за №10577. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 2001 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу від 02.10.2001 року № 1-909 слідує, що ця угода укладена на Товарній біржі «Нерухомість - Миколаїв» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 1-909 від 02.10.2001року, укладений на Товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманого у власність будинку у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 24.10.2001 року (за реєстровим № 10577 зроблено відповідний запис). Зі змісту договору від 02.10.2001 року № 1-909 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 1 700,00 грн. Також слід зазначити, що житловий будинок [ADDRESS] є адресою реєстрації місця проживання позивача, як доньки [PERSON] , яка померла [INFO] . Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Біржову угоду - договір купівлі-продажу №1-909 будинку [ADDRESS] укладений 02.10.2001 року на Товарній біржі "Нерухомість - Миколаїв" між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24.10.2001 року слід визнати дійсним. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved