Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

08.02.2021 р. АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 19.02.2020 р. став власником квартири [ADDRESS] внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 030/704229-ІО, укладеним 13.08.2008 р. між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] . При цьому, на даний час у вказаній квартирі значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] , який є попереднім власником квартири, та члени його сім`ї, які у ній фактично не проживають та з реєстрації в добровільному порядку не знімаються. За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, позивач вважає, що наявність у належній йому квартирі зареєстрованих осіб порушує його право власника, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 19.03.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 21.02.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідачі, що належним чином повідомлялись про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача,дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 19.02.2020 р. АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», є власником квартири [ADDRESS] внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 030/704229-ІО, укладеним 13.08.2008 р. між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.01.2021 р. № 239792218. Разом з тим, під час розгляду даної справи державна реєстрація за позивачем права власності на квартиру не скасовувалась та є чинною, будь-яких доказів на спростування вказаної обставини суду не надавалось. Як вбачається з відповіді Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації від 18.12.2020 р. № 109/05/50-8775, в квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими попередній власник [PERSON] та члени його сім`ї [PERSON] , [PERSON] з 28.10.2008 р. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з тим, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивач є власником квартири, у якій фактично не проживають, але значаться зареєстрованими відповідачі, серед яких є попередній власник квартири та члени його сім`ї, що створює перешкоди та порушує права дійсного власника, при цьому жодних домовленостей між позивачем, як власником, та відповідачами з приводу користування квартирою не досягалось, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому вважає необхідним визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Разом з тим, суд вважає, що позов у частині вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що в даному випадку, заявлена вимога є передчасною, оскільки зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється у тому числі й на підставі рішення суду про позбавлення такої особи права користування житловим приміщенням після набрання ним законної сили. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. у рівних частках, а саме по 756,67 грн. з кожного.

Outcome: partial