Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 08.10.2015 у м. Кам`янське, відповідач, керуючи автомобілем марки «Daewoo Nexia», державний номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. За результатами даної дорожньо-транспортної пригоди у відношенні [PERSON] порушено кримінальне провадження №12015040160000239 від 09.10.2015 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Постановою старшого слідчого СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 21.12.20015 кримінальне провадження №12015040160000239 від 09.10.2015 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день ДТП застрахована не була. У відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем виплачено [PERSON] майнову шкоду у розмірі 31 660,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням №993926 від 22.11.2018. Таким чином, до позивача, відповідно до чинного законодавства, після виплати страхового відшкодування, перейшло право вимоги до винної особи - відповідача, у розмірі фактичних затрат, пов`язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, а тому позивач просить стягнути з відповідача на їх користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 31 660,90 грн., судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 270,00 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 6 332,18 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи, стороною, якої він є, своїм правом надання відзиву на позов останній не скористався. Так, при отриманні позовної заяви, Заводським районним судом м. Дніпродзержинська здійснювався запит з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання [PERSON] . На даний запит було надано відповідь у якій зазначено, що [PERSON] вибув до нового місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 29.07.2021. Будь-яких інших даних щодо місця знаходження відповідача у розпорядженні суду не має. Заяв про зміну місця проживання, відповідач суду не надавав. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї), особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з відміткою про причини невручення. Таким чином, судом вичерпані всі можливості щодо направлення та повідомлення відповідача про розгляд справи, а тому суд вважає його таким, що повідомлений про наявність справи у відношенні нього належним чином. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 вересня 2022 року справу по підсудності направлено до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана судова справа 19.12.2022 надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Подорець О.Б. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року відкрито провадження по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.10.2015 у м. Кам`янське, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Daewoo Nexia», державний номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. За результатами даної дорожньо-транспортної пригоди у відношенні [PERSON] порушено кримінальне провадження №12015040160000239 від 09.10.2015 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п.п. а) п.46.1 ст. 46 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом та положенням про цей фонд, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; Згідно п.23.1. ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у договорі страхування, здійснює у встановленому цим Законом порядку виплату страхового відшкодування у зв`язку із шкодою, завданою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.25.1 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, завданою життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим тощо. Пунктом 26.1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування у зв`язку з лікуванням потерпілого визначається у розмірі обґрунтованих витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах, лікування потерпілого в іноземній державі (у випадку узгодження таких витрат з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату)) та придбанням лікарських засобів. На підставі п.46.1 ст. 46 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторним (транспортним) страховим бюро України прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих потерпілій [PERSON] . Так, судом встановлено, що у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем виплачено [PERSON] майнову шкоду у розмірі 31 660,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням №993926 від 22.11.2018. Постановою старшого слідчого СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 21.12.20015 кримінальне провадження №12015040160000239 від 09.10.2015 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Утім, відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 01.02.2018 по справі №126/1439/17, відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Частиною першою ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також ч. 1 ст. 1191 ЦК України позивач набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування 31 660,90 грн. За таких обставин, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування в розмірі 31 660 грн. 90 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 6 332,18 грн. Відповідно до договору №4.1/28-05/2019 від 28.05.2019 про надання послуг у сфері права, укладеного між Адвокатом Хомяк Олегом Петровичем (виконавець) та МТСБУ в особі генерального директора Шевченка Володимира Івановича (замовник), останній доручив, а адвокат прийняв на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. В пункті 5.1 даного договору сторони домовилися, що вартість послуг у регресних справах, у яких Замовник є позивачем (стягувачем), визначається від суми, що надійшла на поточний рахунок Замовника та складає 20% незалежно від того чи розглядалася справа у суді або спір урегульовано в досудовому порядку (у разі супроводження справи Виконавцем починаючи з досудового врегулювання) або справа знаходиться на стадії виконавчого провадження. Таким чином, між позивачем та адвокатом встановлено фіксований розмір витрат на професійну правничу допомогу та він не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При цьому судом в даному випадку враховуються висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 з приводу того, якщо розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, визначення розміру витрат не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу судом не встановлено. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 332 грн.18 коп. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи та згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 2 270 грн. 00 коп.

Outcome: approved