Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

06 січня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 27.07.2015 у розмірі 5211,55 грн та судові витрати. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 27.07.2015 року. 14.06.2018 змінено назву банку на \~ \~ \~ \~АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТ БАНК». Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, видано кредитну картку. Банк свої зобов`язання виконав. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцем, який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . 01.07.2020 позивачем була направлена претензія кредитора до третьої миколаївської державної нотаріальної контори, та 24.07.2020 отримана відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса Пехлак О.В. за місце заведення спадкової справи. 04.08.2020 отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа не заводилась. Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулось відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як Відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дні відкриття спадщини. 26.10.2020 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 27.07.2015 року становить 5211,55 грн., яку позивач просить стягнути з [PERSON] . 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 13.10.2021 ухвалою суду вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, витребувано докази. 28 грудня 2021 року до суду надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . 17 січня 2022 року до суду надійшла відповідь з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради. 30 листопада 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи викладене, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов такого. Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 27.07.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» підписав з [PERSON] анкету-заяву, згідно якої остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11-15, 68) Банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно виписки по рахунку, [PERSON] користувалася кредитними коштами, здійснював погашення боргу. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 132). Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 05 лютого 2019 року заборгованість перед Банком за кредитним договором від 27.07.2015 року становить 5211,55 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту. 02.06.2020 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслав в Третю миколаївську державну нотаріальну контору претензію кредитора. 24 липня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав відповідь з Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, відповідно до якої спадкова справа після смерті [PERSON] заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Пехлак О.В. Запит перенаправлено за належністю за місцем заведення спадкової справи до приватного нотаріуса. 04 серпня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримано відповідь від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Пехлак О.В. від 17.07.2020 вих. № 85/02-14, відповідно до якої, заяви-претензії АТ КБ «Приватбанк» з вимогами до спадкоємців долучені до матеріалів спадкової справи № 21/2019, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ст. 1281 Цивільного кодексу України спадкоємець проінформована щодо наявності заборгованості померлої [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» в сумі 5\~211, 55 грн., але згідно листа Центрального об`єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 11.02.2019 р. за № 2076/08 Вам було повідомлено про смерть [PERSON] [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від наступлення строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені ч. 2 та ч. 3 цієї статті позбавляється права вимоги. Згідно ст. 8 Закону України "Про нотаріат" надання інформації кредиторові - установі банку щодо спадкоємців та спадкового майна не передбачено. 09.10.2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслало лист-претензію [PERSON] . Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно з статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц ( провадження № 14-53цс18). Згідно статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що відповідач є спадкоємцем позичальника [PERSON] , оскільки відповідно до копії паспортів позичальника та відповідача, адреса реєстрації зазначена: [ADDRESS] . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до матеріалів спадкової справи, відкритої 30.07.2019 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] [INFO] подав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь [PERSON] . Наведеним вище спростовуються доводи позивача про те, що саме відповідач прийняв спадщину позичальника, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він має відповідати перед кредитором. Згідно із частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Тобто, виходячи з положень вказаної статті, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. 27.10.2022 року судом було повідомлено позивача про відмову [PERSON] від спадщини, однак позивач не скористався своїм правом на заміну відповідача. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. А тому, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів, це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета спору та підстав позову є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року в справі № 554/10058/17. За таких обставин, з огляду на вказані норми чинного законодавства, заявлені позовні вимоги та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем вимоги пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] , а не відповідач у справі [PERSON] , що має наслідком відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed