Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою. Заяву обґрунтовує тим, що його син [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства першої А групи. Інвалідність встановлена на підставі довідки до акта огляду психоневрологічною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією серії ВЛН № 0072756 від 12.09.2011, з якої вбачається, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду і допомоги, йому протипоказана робота із психоемоційним навантаженням. Внаслідок хвороби [PERSON] не може висловлювати своїх думок, бо не розмовляє, не може одягнутися, приготувати собі їжу, не здатний дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, самостійно вийти з дому. У зв`язку з наведеним, [PERSON] не розуміє значення своїх дій, не може керувати ними. Посилаючись на викладене, заявник просить суд, визнати його сина недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном сина. Ухвалою судді від 08.08.2022 відкрито окреме провадження у справі. 06.09.2022 ухвалою суду в справі призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі на час її проведення. Ухвалою суду від 08.02.2023 провадження у справі поновлено. В судовому засіданні, заявник подану ним заяву підтримав та просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] не заперечувала щодо визнання її сина [PERSON] недієздатним та призначення [PERSON] його опікуном. Представник Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, не заперечувала щодо задоволення заяви про визнання [PERSON] недієздатним та підтримала раніше подане ними подання про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд установив таке. Згідно ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] (а.с.02). 29.08.2007 [PERSON] видано паспорт громадянина України [NUMBER] (а.с. 03). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія ВЛН № 0072756 від 12.09.2011 [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства першої А групи та потребує постійного стороннього догляду (а.с.05). Висновком лікарсько-консультативної комісії від 26.05.2022 протокол № 32/104, зроблено заключення про те, що [PERSON] за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду в зв`язку з нездатністю до самообслуговування. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 39, [PERSON] виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості (олігофренії в ст. імбецильності). За своїм психічним станом [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. За змістом ст. 300 ЦПК України у рішенні суду про визнання особи недієздатною слід визначити строк його дії, який не може перевищити двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку який не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Рішенням Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», яке 30 серпня 2013 року набуло статусу остаточного, Європейським судом з прав людини констатовано, що у цій справі відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами взагалі. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні зазначив, що «відсутність судового розгляду цього питання, яке серйозно вплинуло на численні аспекти життя заявниці, не можна виправдати легітимними цілями, що лежать в основі обмеження доступу до суду осіб, визнаних недієздатними» (п. 40). За таких обставин Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності, тобто було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ "Наталія Михайленко проти України" (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч. 6 ст. 300 ЦПК України встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у 2 роки). 03.01.2023 Управлінням охорони здоров`я Луцької міської ради, внесено подання про призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном над сином [PERSON] , [INFO] . Мати [PERSON] - [PERSON] та сестра [PERSON] подали до суду заяви про те, що не заперечуються щодо призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 41 ЦК України, над недієздатною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатності і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Вимогами ч. 4 ст. 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості (олігофренії в ст. імбецильності), не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, його слід визнати недієздатним, встановити над ним опіку та призначити заявника його опікуном. На підставі ст.ст. ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 89, 259, 296-300 ЦПК України, ст.40, ч.1 ст.41, ч.1 ст.60, ч.4 ст.63 ЦК України, суд, -

Outcome: approved