Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , мешкають від дитини окремо, оскільки рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2020 року малолітня дитина сторін відібрана від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Малолітній дитині рішенням виконкому надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено над ним опіку, і призначено опікуном рідну бабу малолітньої дитини - [PERSON] . За весь час після відібрання дитини його батьки - відповідачі по справі - не звернулися ані до служби у справах дітей, ані до суду з питанням про повернення їм сина на виховання у свою сім`ю, не проявили батьківського піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Оскільки батьки дитини ставлення до виконання батьківських обов`язків не змінили, позивач просить позбавити їх батьківських прав. Процесуальні дії у справі. 06.06.2022 позовна заява отримана судом. 13.06.2022 та 20.06.2022 отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. 21.06.2022 провадження у справі відкрито. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 20.09.2022 підготовче провадження закрито. Справа призначена до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 12.12.2022 року надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило, відповідачі відзив на позов вони не подавали. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у справі за відсутності відповідача [PERSON] . У судовому засіданні: Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначила, що передання дитини під опіку бабусі позитивно вплинуло на поведінку дитини, за час проживання дитини з бабусею жодних скарг на нього не надходило. Відповідач [PERSON] , яка на цей час змінила прізвище на « [PERSON] », проти позовних вимог категорично заперечувала, суду пояснила що дійсно був період часу, коли вона неналежно виконувала свої обов`язки по відношенню до сина, але на цей час щодня спілкується з дитиною, з бабусею, у якої її син проживає, їхні відносини значно покращилися і розвіваються. Вона, хоч не офіційно, але працює, отримала у спадщину квартиру після померлого чоловіка, в якій планує зробити ремонт, спільно планують як облаштувати кімнату для сина. В подальшому має намір звернутися до суду із заявою про повернення їй дитини. Просила суд дати їй шанс виправитися і не позбавляти батьківських прав. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідачі у зареєстрованому шлюбі не перебувають. Відповідач [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу з [PERSON] 13.11.2021 року змінила прізвища на « [PERSON] », є матір`ю, а відповідач [PERSON] - батьком [PERSON] , [INFO] /а.с.5/. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2020 року у батьків [PERSON] та [PERSON] відібрано сина [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, передавши дитину органу опіки та піклування для вирішення питання подальшого влаштування дитини. Стягнуто з кожного з батьків аліменти на утримання сина у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача на корись опікуна або дитячого навчально-виховного заелвду, у випадку влаштування дитини до нього /а.с.10-13/. Як видно із повідомлення Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 03.05.2022, відповідач [PERSON] має ще двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з якими проживає за адресою: [ADDRESS] . Після відібрання на підставі рішення суду малолітнього [PERSON] , [INFO] , до центру з приводу повернення сина не зверталася та жодного разу не з`являлася /а.с.8/. Рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 17.03.2021 року малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON] /а.с.15/. Згідно з наданими відповідачем [PERSON] довідками, із його заробітної плати, починаючи з жовтня 2021 року, стягуються аліменти на користь опікуна [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки заробітку. Як зазначено в довідці, заборгованість утримана, станом на 01.09.2022 року відсутня /а.с.44-46/. 18.01.2023 року адміністрація Криворізької гімназії № 102 КМР надала інформацію до Служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради, відповідно до якої батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] гімназію не відвідують, з класним керівником не спілкуються. Опікується дитиною його бабуся [PERSON] . Зі слів дитини, він хоче проживати з бабусею, та іноді спілкуватися з матір`ю /а.с.90/. Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , про прийняв відповідне рішення за № 149 від 15.06.2022 року /а.с.29-30/. Зміст спірних правовідносин. Встановленим в судовому засіданні фактам відповідають правовідносини, які регулюють умови та порядок виховання батьками неповнолітніх дітей, наслідки ухилення ними від виконання своїх обов`язків та з аліментних обов`язків батьків по утриманню своїх неповнолітніх дітей. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.164 СК України - мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При цьому, суд керується положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно з п.15 якої, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з положеннями п.16 цієї Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За приписами ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина, його вихованням не займається, не спілкується, не проявляє ініціативи зустрічей, не цікавиться життям та здоров`ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, тобто байдуже ставиться до його долі і не вчиняє жодних дій для покращення життя дитини. З урахуванням вищевказаного, а також у зв`язку з визнанням позовних вимог, суд вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] суд приходить до наступного висновку. Позивачем не надано переконливих доказів свідомого ухилення матері дитини від виконання батьківських обов`язків по її вихованню та утриманню, байдужого ставлення або негідної поведінки по відношенню до дитини. Посилання позивача на те, що відповідач не займається вихованням сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, не займається підготовкою до самостійного життя, не цікавиться її здоров`ям, не знайшли підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд керується також практикою Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. Так, Верховний суд в Постанові від 06.052020 року у справі № 753/2025/19 зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише у разі наявності вини у діях батьків. Рішення Європейського суду з прав людини свідчать про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Суд не може погодитися з представником позивача, яка просить врахувати, що дитині краще проживати з опікуном, оскільки із інформації адміністрація гімназії, де навчається дитина, видно, що зі слів дитини, він хоче спілкуватися з матір`ю, а тому суд вважає, що на даний час не встановлено, чи буде застосування такого крайнього заходу, як позбавлення матері батьківських прав відповідати якнайкращим інтересам дитини. Враховуючи, що згідно з нормами ст.ст.164, 166 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, і позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд, незважаючи та висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав обох відповідачів, за відсутності в позовній заяві та доданих до неї документах прямих доказів, на підставі яких можна дійти беззаперечного висновку про винну поведінку відповідача [PERSON] в ухиленні від виховання сина, не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення її батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON] . Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач [PERSON] має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статтею 169 СК України. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, оскільки задовольняються позовні вимоги лише до відповідача [PERSON] , з нього підлягає стягненню судовий збір на користь держави, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: partial