Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа -служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 28 жовтня 2007 року по 04 жовтня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.10.2022 року із відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання дітей. 01.03.2022 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що діти проживають із нею, усі обов`язки по їх матеріальному забезпеченню та вихованню вона несе самостійно, діти забезпечені всім необхідним. Однак на даний час виникла юридична необхідність у визначені місця проживання дітей, оскільки вона планує отримати статус багатодітної матері, проте через небажання відповідача укласти нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дітей вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Зважаючи на вищевикладене просить суд, визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із нею за адресою: [ADDRESS] . 09.02.2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] третя особа -служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення участі порядку у вихавонні дітей, згідно якої відповідач просить суд визначити йому спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми синами, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме: два дні на тиждень за домовленістю між батьками з 17.00 год. до 19.00 год. з обов`язковим дотриманням дітьми режиму відвідування навчально-виховних закладів, гуртків, секцій, тощо; кожного першого тижня місяця з 20 години п`ятниці з поверненням дітей до матері до 19.00 в неділю з правом переміщення дітей з батьком по території Чернівецького району, а за межі району - за домовленістю і за погодженням з матір`ю дітей; десять днів протягом року для сумісного відпочинку та оздоровлення дітей за попередньою домовленістю з матір`ю, зобов`язати [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , не чинити перешкод [PERSON] , [INFO] , у спілкуванні та вихованні з синами, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з позивачки понесені ним судові втрати по справі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте від її представника - адвоката Паламійчукка В.П. до суду надійшла заява, згідно якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати без його участі, зустрічну позовну заяву визнає. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ясінська Я.О. в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує, зустрічну позовну заяву підтримує. Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, однак від служби у справах дітей Чернівецької міської ради до суду надійшов лист про розгляд справи у відсутність представника служби у справах дітей Чернівецької міської ради. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа -служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дітей та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення участі у вихавонні дітей підлягають задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.10.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 01.03.2022 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Прізвище дружини після шлюбу [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї №393348 від 11.07.2022 року та акту обстеження житлово - побутових умов [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.10.2022 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 2500 гривень щомісячно, починаючи з 23.08.2022 року, до досягнення старшою дитиною повноліття. На підставі описаних вище доказів судом встановлено, що на даний час [PERSON] повністю опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається їх вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей. Крім того, як вбачається з позовної заяви, між сторонами є спір щодо місця проживання дітей. Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що на даний час психоемоційний зв`язок дітей із матір`ю є тісним, [PERSON] належним чином забезпечує духовний та фізичний розвиток неповнолітніх дітей, їх виховання та навчання. Позивачка належним чином виконує свої батьківські обов`язки та в ході розгляду справи не встановлені будь які факти негативного впливу матері на дітей, суд вважає, що визначення на даному етапі їх розвитку місця проживання разом з матір`ю відповідатиме їх якнайкращим інтересам та забезпечить сталий емоційний, фізичний та духовний розвиток. Вирішуючи вимоги зустрічної позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці зобов`язали поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я і сімейні зв`язки, які передбачені, не допускаючи протизаконного втручання. Відповідно до ст.ст. 141, 150, 151, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми і методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько, дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків. коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно із абз.3 ч.2 ст.159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо визначення порядку участі батька у вихованні неповнолітніх дітей, суд бере до уваги фактичні встановлені обставини справи, висловлена позиція сторін щодо участі батька у вихованні дитини та вважає, що вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] підлягають задоволенню На підставі викладеного та

Outcome: approved