Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

I.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради про усунення перешкод власнику майна шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своєму позові позивач просить суд визнати відповідача за даним позовом [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] , що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що згідно з рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.08.2021 року по цивільній справі № 208/3886/21, яке набрало законної сили 03.09.2021 року, після отримання в спадщину 27/50 частки житлового будинку [ADDRESS] , вказаний об`єкт нерухомості був виділений позивачу [PERSON] в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, зокрема виділено [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] належні 27/50 кухня, Г-сарай. Д- гараж, Е - вбиральня. № 1 - зливна яма, № 2 - водопровід, № 4,6 - огорожі, і 7 - ворота з хвірткою. № 8 - ворота, І-ІІ - тверде покриття. Визнано частки житлового будинку [ADDRESS] власті в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, яке складається з: А1- житлового будинку, житловою площею 28,00 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м., В1 - літня за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається з: А1-житлового будинку, житловою площею 28.00 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м.. В1 - літня кухня, Г-сарай, Д-гараж, Е- вбиральня. № 1 - зливна яма, № 2 - водопровід. № 4,6 - огорожі, № 7 - ворота хвірткою, № 8 - ворота, І-ІІ - тверде покриття, як самостійний об`єкт нерухомості з подальшим наданням окремої поштової адреси. Як встановлено рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 03.08.2021 року по справі № 208/3886/21, що має преюдиціальне значення після набрання ним законної сили 03.09.2021 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.06.2008 р. за [PERSON] визнай право власності на 23/50 частки домоволодіння будинку [ADDRESS] , та виділено в натурі 23/50 частки домоволодіння будинку [ADDRESS] . Після цього, за рішенням Дніпродзержинської міської ради виконавчого комітету від 10.07.2008 р. змінено адресу 23/50 часток домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , на адресу [ADDRESS] . На підставі Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.08.2021 року по справі № 208/3886/21 - будинок [ADDRESS] як самостійний об`єктом нерухомості отримав окрему поштову адресу, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічним паспортом на будинок та Листом про наявність технічної інвентаризації (щодо присвоєння об`єкту поштової адреси) Державного підприємства «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект». Отже, позивач [PERSON] , є власником самостійного об`єкту нерухомості - будинку [ADDRESS] , який був успадкований після смерті дідуся [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про право на спадщину зі заповітом, реєстровий № 169 від 29.04.2021 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Татарець Т.К., а також рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.08.2021 року по цивільній справі № 208/3886/21, яке набрало законної сили 03.09.2021 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майне про реєстрацію права власності, технічним паспортом на будинок та листом про наявність технічної інвентаризації (щодо присвоєння об`єкту поштової адреси) Державного підприємстві «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект». Як вбачається з довідок про склад сім`ї №21/6742 від 09.08.2022 року та № 24/72 від 06.01.2023 року, у належному позивачу будинку [ADDRESS] , зареєстровані три особи, а саме: [PERSON] - відповідач у справі, позивач [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] [INFO] . У той же час, в успадкованому позивачем будинку за вищевказаною адресою, двоюрідний брат позивача - відповідач [PERSON] , не мешкає з 2009 року, оскільки після одруження добровільно залишив своє місце реєстрації по [ADDRESS] , маючи весь цей час зі своєю дружиною інше постійне місце проживання, але добровільно знятися з реєстрації в будинку позивача він відмовляється посилаючись на відсутність часу і зайнятістю по роботі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб відповідача та Актом про не проживання №1/9/2 від 09.01.2023 року. Оскільки відповідач не є постійно проживаючим членом сім`ї власника будинку і не користується будинком більше 13 років та не був пов`язаний з власником весь цей час спільним побутом, він відповідно до положень ст. 406 ч. 1 п. 4 ЦК України втратив право користування цим житловим приміщенням. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання ним позову та просив суд розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. III. Процесуальні дії по справі. 24 січня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником 27/50 частки житлового будинку [ADDRESS] , вказаний об`єкт нерухомості був виділений позивачу [PERSON] в натурі, згідно з рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.08.2021 року по цивільній справі № 208/3886/21, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, зокрема виділено [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] належні 27/50 кухня, Г-сарай. Д- гараж, Е - вбиральня. № 1 - зливна яма, № 2 - водопровід, № 4,6 - огорожі, і 7 - ворота з хвірткою. № 8 - ворота, І-ІІ - тверде покриття. Визнано частки житлового будинку [ADDRESS] власті в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, яке складається з: А1- житлового будинку, житловою площею 28,00 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м., В1 - літня за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається з: А1-житлового будинку, житловою площею 28.00 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м.. В1 - літня кухня, Г-сарай, Д-гараж, Е- вбиральня. № 1 - зливна яма, № 2 - водопровід. № 4,6 - огорожі, № 7 - ворота хвірткою, № 8 - ворота, І-ІІ - тверде покриття, як самостійний об`єкт нерухомості з подальшим наданням окремої поштової адреси, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. 29 квітня 2021 року, зареєстровано в реєстрі за № 169 та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 29.04.2021 р., наданий приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 06.01.2023 р. № 24/72 в будинку житлового будинку [ADDRESS] , зареєстрованим значиться відповідач [PERSON] , [INFO] , але не проживає в будинку близько тринадцяти років - з 2009 року, що підтверджується актом голови квартального комітету № 9 Заводського району Єгорової О.М. від 09.01.2022 р. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власник! відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійні проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого прав власності у будь-який час. Як роз`яснено п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. VI. Висновки суду. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, а тому вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved