Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «АЛЬФА-ЛІЗИНГ УКРАЇНА», третя особа - товарна біржа «УКРРЕСУРС», про визнання біржової угоди серії ВВ №43282 від 09.04.2009 року недійсною (унікальний номер справи 756/6840/21). У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «АЛЬФА-ЛІЗИНГ УКРАЇНА», третя особа - товарна біржа «УКРРЕСУРС», про визнання біржової угоди серії ВВ №43283 від 09.04.2009 року недійсною (унікальний номер справи 756/6841/21). Ухвалою від 02 грудня 2021 року вказані цивільні справи №756/6840/21 та №756/6841/21 об`єднано в одне провадження, їм присвоєно єдиний унікальний №756/6840/21, провадження №2/756/4393/21. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказував на те, що лише у 2020 році випадково встановив, що спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та його колишньої дружини [PERSON] було поділене заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва по цивільній справі №2601/19041/12 від 15.01.2013 року. Здійснюючи збір доказів, необхідних для захисту прав [PERSON] в судах апеляційної та касаційної інстанції представником позивача встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 10.04.2009 року у ВРЕР-7 УДАІ ГУМВС України в м. Києві за позивачем були зареєстровані транспортні засоби VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску та VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску. При цьому, відчуження автомобілів від ТОВ «УНІКРЕДИТ ЛІЗИНГ» (актуальне найменування - ТОВ «АЛЬФА-ЛІЗИНГ УКРАЇНА») на користь позивача здійснено на підставі біржових угод серії ВВ №43282 від 09.04.2009 року та ВВ №43283 від 09.04.2009 року, укладених в ТБ «УКРРЕСУРС». Станом на 17.03.2021 року автомобілі зареєстровані за іншими власниками. [PERSON] вказує, що до моменту отримання зазначених відомостей із відповіді на адвокатський запит, йому не було відомо про реєстрацію за ним транспортних засобів, укладення угод з відповідачем на товарній біржі та про подальше відчуження цих автомобілів на користь третьої особи. Таким чином, позивач вважає біржові угоди серії ВВ №43282 від 09.04.2009 року та ВВ №43283 від 09.04.2009 року, укладені в ТБ «УКРРЕСУРС» незаконними, а тому звертається до суду з даними позовними заявами, якими просить визнати такі угоди недійсними. Обґрунтовуючи позовну заяву [PERSON] посилається на ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» в якій передбачено, що біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам, однак він не є та ніколи не був членом ТБ «УКРРЕСУРС» на якій ці угоди було укладено. Позивач зазначає, що у нього було відсутнє волевиявлення на укладення оспорюваних договорів та набуття цих автомобілів у власність, що свідчить про невідповідність умов договору внутрішній волі позивача й загальним вимогам законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що встановлено ч. 3 ст. 203 ЦК України. За твердженням [PERSON] автомобілі були зареєстровані за ним фіктивно на підставі біржових угод з метою збільшення загальної маси спільного сумісного майна колишнього подружжя з подальшим відчуженням автомобілів без волі та відома позивача для отримання колишньою дружиною права вимоги компенсації вартості 1/2 частини у спільному майні при його поділі, а тому угоди не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, що тягне за собою недійсність правочину з цієї підстави (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Представник ТБ «Укрресурс» в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомили. [PERSON] та її представник категорично заперечили проти позову вказуючи на зловживаннях позивачем процесуальними правами та створення штучних умов і підстав для нових позовів. Наполягали на застосуванні до вимог [PERSON] наслідків спливу строку позовної давності. З огляду на позицію представників сторін, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та третьої особи - [PERSON] , вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст. 208 ЦК України передбачає, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. У ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, ініціюючи питання про визнання недійсними біржової угоди серії ВВ №43282 від 09.04.2009 року, біржової угоди серії ВВ №43283 від 09.04.2009 року, позивач та представник позивача не надали доказів на підтвердження їх існування та наявності. Згідно Акту про відсутність документів від 20.01.2023 року ТОВ «АЛЬФА-ЛІЗИНГ УКРАЇНА» на запит суду документи щодо укладення ТОВ «АЛЬФА-ЛІЗИНГ УКРАЇНА» угод/договорів/правочинів, зокрема предметом яких був автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року VIN № [NUMBER] та автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року VIN № [NUMBER] відсутні. З відповіді Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 12.03.2021 року вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 10.04.2009 року у ВРЕР-7 УДАІ ГУМВС України в м. Києві було здійснено реєстрацію придбаних в торгівельній організації транспортних засобів VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску за [PERSON] . Станом на 17.03.2021 року вищевказані транспортні засоби зареєстровані за іншими власниками. Відповідно до п.8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Таким чином, реєстрація транспортного засобу, його відчуження не може бути здійснена без участі, згоди та відома власника, що спростовує твердження [PERSON] про те, що він не знав про набуття у власність в 2009 році автомобілів VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року VIN № [NUMBER] , VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року VIN № [NUMBER] та вчинення вказаних правочинів проти його волі. В судовому засіданні представник позивача стверджуючи про відсутність відомостей у [PERSON] про належність йому автомобілів не зміг пояснити суду яким чином було здійснено реєстрацію 2-ох вказаних транспортних засобів у 2009 році на ім`я [PERSON] , володіння та експлуатацію ними до 2021 року та зняття з реєстраційного обліку без його відома і участі. Судом встановлено, що предметом поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2013 року у справі №2601/19041/12, крім іншого були автомобілі VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року VIN № [NUMBER] , VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року VIN № [NUMBER] . З постанови Київського апеляційного суду від 17.02.2021 року за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2013 року вбачається, що [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції. З огляду на зазначене, твердження позивача про отримання ним відомостей про набуття у власність майна подружжя, в тому числі автомобілів VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випадково лише у 2020 році спростовуються змістом постанови Київського апеляційного суду. Отже, отримавши 28.12.2012 році позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у справі [PERSON] довідався (мав довідатись), що його дружина вимагає поділу майна до переліку якого входять автомобілі VolkswagenCaddy, 2008 року випуску. Таким чином, саме з 2012 року для [PERSON] , почав перебіг строку позовної давності щодо захисту, можливо порушеного права при оформленні у власність автомобілів VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року VIN № [NUMBER] , VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року VIN № [NUMBER] , в тому числі, щодо оскарження біржових угод на їх придбання. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252ЦК України). Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з положеннями ч. 3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення. В судовому засіданні представником відповідача ініційовано заяву про застосування до позовних вимог [PERSON] наслідків спливу строків позовної давності, яка підтримана [PERSON] та її представником. Позивачем та його представником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ним пропущено строк для звернення до суду з даним позовом з поважних причин, при цьому він не заявляв вимогу про поновлення строку для захисту свого права. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed