Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

свої вимоги позивачі обгрунтовують тим, що позивач [PERSON] працює юристом у благодійній організації «Всеукраїнська коаліція захисту прав осіб з інвалідністю внаслідок інтелектуальних порушень», що в смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області. Окрім юридичної роботи, ця позивач відстоює інтереси громадськості, готує різного характеру звернення до відповідних адресатів. Додатково позивач [PERSON] є адміністратором публічної групи « [INFO] » у соціальній мережі «Фейсбук». Ця група створена у 2017 році, вона охоплює понад 8\~000 учасників та у ній опубліковувалися дописи щодо різних сфер життя Отинійської громади Коломийського \~району Івано-Франківської області, включаючи рекламні оголошення, новини тощо. Позивач [PERSON] з 24.02.2022 року до 11.07.2022 року проходив добровольцем військову службу у Збройних Силах України на території Харківської та Донецької областей. У месенджері «Вайбер» створена група « [INFO] », учасниками якої є позивачі. Адміністратором даної групи є відповідач [PERSON] , який обіймає посаду селищного голови смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області. У даному месенджері відповідачем викладено інформацію \~щодо \~звітності \~ використання \~ волонтерських \~коштів. З приводу цього позивач [PERSON] в даному месенджері задав відповідачу запитання з приводу інформації щодо використання дизельного палива, оскільки, як зазначив [PERSON] , дизпаливо було надано військовими на транспортні засоби, які доставлялися до них, і дане паливо їм не повернуто, хоча у вказаній звітності відповідач зазначає, що витрати на повернення даного нафтопродукту складають 52 800 грн. та висловлює подяку [PERSON] за\~ це \~дизпаливо. Після заданого питання позивачів видалено із даної групи у месенджері «Вайбер». З приводу цього позивачкою [PERSON] зроблено копію вказаної переписки та опубліковано у зазначеній групі « [INFO] », що в соціальний мережі Фейсбук» пост із запитанням: «Чому [PERSON] видалив із групи?» та просила щоб він надав пояснення про причини для цього. Після опублікованого посту учасники групи почали не задоволено висловлюватись в адресу відповідача. В зв`язку з цим відповідач прокоментував \~вказаний \~пост, зазначивши:\~«Люди!\~Просто,\~не\~пишіть\~нісенітниці!\~Хто\~на\~чому\~наживається???\~Ця\~пара\~\~це\~відомі \~в\~\~нашій \~окрузі\~\~хейтери. Скажіть хто\~ще їх\~не знає?\~Більше нічого сказати не можу. Точніше не хочу». Тому позивачі просять визнати недостовірною та такою, що порушує права позивачів на повагу до їхньої гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену відповідачем у вказаній публічній групі, наступну вказану інформацію, поширену відповідачем у соціальній мережі «Фейсбук», та \~зобов?язати відповідача спростувати вказану інформацію шляхом публічного вибачення у цій соціальній мережі, оскільки вжите відповідачем слово «хейтер» є образливим та таким, що принижує гідність, честь та недоторканість ділової репутації позивачів. В судовому засіданні 20.02.2023 року позивачі позов підтримали із зазначених підстав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, 08.02.2023 року його представник, адвокат Ломничук Ю.Ю. подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його та відповідача участі. 23.09.2022\~року відповідач\~ подав\~відзив на\~позов,\~в якому\~позовні вимоги\~ не\~ визнав\~ та\~ \~зазначив,\~що позивачем [PERSON] в групі «ТЕРОБОРОНА\~ОТИНІЯ»,\~ що\~ в\~ месенджері\~«Вайбер»,\~ розміщене запитання до відповідача щодо звітності використання волонтерських коштів. Однак, зі змісту цього запитання вбачається, що цей позивач насправді констатує факти, тобто обставини, які нібито склалися у певному місці та часі за певних умов, але без посилання на будь-які докази. Таким чином, цей позивач сам безпідставно поширює серед учасників групи інформацію, яка не відповідає дійсності, дискредитує відповідача, ставить під сумнів його допомогу у волонтерській діяльності. Крім того, позивач [PERSON] в своєму дописі в соціальній мережі «Facebook» розповсюдила інформацію без будь-яких на те підстав та доказів про те, що відповідач нібито брав у військовослужбовців грошові кошти чи пальне для заправляння автомобілів, які доставлялися до них. Ця позивач також фактично констатує певні факти без будь-яких на те підстав, поширює неправдиву, нічим не підтверджену, інформацію, дискредитуючи відповідача в очах учасників загальнодоступної спільноти « [INFO] ». Відповідач вважає, що позивачі через особисту неприязнь навмисно поширюють неправдиву інформацію щодо нього в соціальних мережах та месенджерах. Тому на свій захист з приводу наведеного допису позивача [PERSON] відповідач розмістив коментар, в якому висловив свою думку з приводу дій позивачів при поширенні інформації в соціальних мережах та месенджерах, зазначивши, що вони є «хейтерами». Вказане слово іншомовного походження відповідно до визначень, які наводить загальнодоступна багатомовна онлайн-енциклопедія «Вікіпедія», в перекладі з англійської мови на українську означає «ненависник», походячи від англійського слова «hate» \~«ненавидіти».\~ \~Словом \~«хейтер» \~ характеризують людину, яка: -заздрить успіхам іншої або ж просто псує їй життя; -каже чи пише неприємні речі про когось або критикує чиїсь досягнення, особливо в Інтернеті; -відчуває ненависть або ворожість до чого-небудь або кого-небудь. Також в мережі Інтернет можна знайти такі визначення поняття «хейтер»: - інтернет-користувачі, які транслюють ненависть, ображають, зневажають та провокують усіх тих, з чиєю думкою або ідеєю вони не згодні; - люди, які пишуть не мотивовано злісні, образливі та агресивні коментарі, пости та повідомлення в соціальних мережах. В свою\~чергу ненависть це глибоке емоційно негативне ставлення суб`єкта до індивіда чи іншого об`єкта, що характеризується відчуттям гніву, ворожістю, огидою, бажанням заподіяти йому біль, як фізичний, так і моральний, чи шкоду. Ненависть може реалізовуватися: - прямим шляхом - у формі активних дій відносно об`єкта ненависті; -\~непрямим \~-\~ \~у формі\~ блокування саморозвитку або ненадання допомоги об`єкту ненависті. Отже, на сьогодні немає єдиного чіткого визначення слова «хейтер», тому особисте розуміння цього поняття або розуміння будь-якого іншого автора може відрізнятися. Використання терміну «хейтери» в коментарі до допису позивача є нічим іншим як суб`єктивним вираженням особистої думки відповідача, що ґрунтується на власному баченні та розумінні дій позивачів при поширенні інформації в соціальних мережах та месенджерах, тобто фактично є оціночними судженнями. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з копії переписки від 07.08.2022\~року у месенджері «Вайбер» створена група «ТЕРОБОРОНА ОТИНІЯ», учасниками якої є сторони (а.с.\~15). Згідно з копіями скріншотів\~ інтернет - сторінки публічної групи « [INFO] » у соціальній мережі «Фейсбук» відповідач під час переписки 10.08.2022 року поширив у вказаній групі інформацію такого змісту: «Люди!\~\~Просто,\~не\~ пишіть\~\~нісенітниці!\~\~Хто \~на\~\~чому\~ наживається???\~\~Ця \~пара\~-\~\~це\~ відомі\~\~в \~нашій\~\~окрузі\~ \~хейтери.\~\~Скажіть\~ хто\~\~ще \~їх\~\~не знає?\~\~Більше нічого сказати не можу. Точніше не хочу» (а.с.\~82-84). Стороною відповідача визнаються ті обставини, що дана інформація стосується саме позивачів. Відповідно до\~ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У відповідності до ч. 5\~ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.\~\~\~ Згідно зі\~ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. \~\~ Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із \~статтею 10\~\~Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема,для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до статей 16\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до норм\~ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі\~статтею 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або)моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Наведені у частині першій\~статті 277 та 280 ЦК України\~способи захисту є самостійними способами правового захисту, закон не передбачає похідного характеру вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та не обумовлює стягнення моральної шкоди вирішенням судом питання щодо спростування недостовірної інформації. Згідно зі статтями\~94, 277 ЦК України, частиною четвертою\~статті 32 Конституції України, статтею 10 Конвенції кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Главою 22 вказаного Кодексу \~визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п. 9 цієї постанови відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. \~\~\~\~ Згідно з положеннями п.19\~ даної постанови відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. \~ \~ \~Отже,\~провівши системний\~аналіз діючого\~законодавства України,\~взявши до\~уваги \~доводи \~сторін та\~їх представників,\~вивчивши \~ надані\~сторонами \~докази,\~ суд дійшов висновку про те, що на час ухвалення даного рішення відсутнє єдине та чітке визначення слова англомовного походження «хейтер». Судом встановлено, що використання терміну «хейтери» в коментарі до допису позивача [PERSON] є реакцією, відповіддю відповідача на вказаний допис. Тому поширена відповідачем інформація є саме суб`єктивним вираженням його особистої думки, що ґрунтується на власному баченні та розумінні дій позивачів при поширенні інформації в соціальних мережах та месенджерах, відображає лише його власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, і такі судження не підлягають спростуванню в порядку, про який просять позивачі. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.08.2018 року у справі № 607/4318/16-ц (провадження № 61-24241св18), від 22.05.2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18), від 17.01.2020 року у справі № 343/1867/17 (провадження № 61-4278св19), від 04.11.2020 року у справі № 757/30984/18-ц (провадження № 61-12258св20), від 08.04.2021 року у справі № 551/881/16-ц (провадження № 61-8453св18). \~ \~Європейський суд\~з прав\~людини вказав,\~що згідно\~з його\~усталеною практикою,\~яка відображає\~принцип,\~пов`язаний\~з належним\~здійсненням правосуддя,\~у рішеннях\~судів та\~інших органів\~з вирішення\~спорів мають\~бути належним\~чином зазначені\~підстави,\~на яких\~вони ґрунтуються.\~Хоча пункт\~1\~статті 6\~Конвенції зобов`язує\~суди обґрунтовувати\~свої рішення,\~його не\~можна тлумачити\~як такий,\~що вимагає\~детальної відповіді\~на кожен\~аргумент.\~Міра,\~до якої\~суд має\~виконати обов`язок\~щодо обґрунтування\~рішення,\~може бути\~різною в\~залежності від\~характеру рішення\~ (SERYAVIN\~AND\~OTHERS\~v.\~UKRAINE,\~№ 4909/04,\~§ 58,\~ЄСПЛ,\~від 10\~лютого 2010\~року). Отже, судом не встановлено юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. З огляду на вище викладене, в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з безпідставністю позовних вимог . Оскільки при подачі даної позовної заяви позивачами не сплачено судовий збір, то його відповідно до правил, передбачених ч.2 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з позивачів в рівних частинах на користь держави в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved