Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.09.2003 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що їх сімейне життя погіршилося, наразі вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, фактично припинили сімейні відносини з листопада 2019 року. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , а сина [PERSON] залишити проживати з батьком. 02.02.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила суд задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб між нею та відповідачем, а справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу та просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 22.09.2003 [PERSON] та [PERSON] вступили у шлюб (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як встановлено судом, сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, не примирилися, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення, а тому вважає за необхідне шлюб розірвати Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Як вбачається із матеріалів справи батьки дитини дійшли згоди, що малолітній [PERSON] після розірвання шлюбу залишиться проживати з батьком. Згідно ч.1 ст.160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи відсутність спору між сторонами щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] - з батьком. Судові витрати залишити за позивачем, згідно поданої нею заяви.

Outcome: approved