Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

27.12.2022 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою, в якій просять суд розірвати шлюб, укладений 24.04.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, посилаючись на те, що шлюбні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу заявники мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою, та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Питання з приводу місця проживання та утримання їх спільних дітей між заявниками вирішено у відповідному договорові. Отже, вважають, що шлюб фактично припинений, а тому звернулись до суду з дійсною заявою. Матеріали заяви суддя отримала 28.12.2022 року. Ухвалою суду від 12.01.2023 року заяву було залишено без руху та надано заявникам строк на усунення недоліків заяви. Недоліки заяви були усунуті 10.02.2023 року. Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 13.02.2023 року. Ухвалою суду від 15.02.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду на 06.03.2023 року. 22.02.2023 року [PERSON] на електронну адресу суду надала заяву, в якій вимоги заяви про розірвання шлюбу підтримала, просила задовольнити, справу просила розглядати за її відсутністю. У судовому засіданні 06.03.2023 року був присутній представник [PERSON] адвокат Приміч Д.В., вимоги заяви про розірвання шлюбу підтримав, просив задовольнити, позивачці просив залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». У судове засідання з`явився [PERSON] , надав суду пояснення та зазначив, що шлюбні відносини припинені з липня 2022 року, проживають окремо, майновий спір відсутній, у зв`язку з чим просив суд задовольнити заяву про розірвання шлюбу. По справі оголошено перерву до 08.03.2023 року. У судове засідання призначене на 08.03.2023 року сторони не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви сторін щодо розгляду справи за їх відсутністю. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, із урахуванням належного сповіщення сторін, з огляду на положення ч.ч.1,3 ст.223 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутністю сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. На вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 08.03.2023 року. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе заяву задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що заявники 24.04.2004 року зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №338, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.05.2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис №4547 (а.с.7). Між заявниками 09.02.2023 року було укладено договір щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, сплату аліментів та додаткових витрат (а.с.33-34). Згідно заяви, відносини між сторонами як подружжям припиненні і станом на лютий 2023 року їх примирення вважають недоцільним. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст.56\~СК\~України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.\~\~Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України\~\~подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.\~\~Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Ст.293\~ч.3\~ЦПК\~України передбачає, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між заявниками існує формально, вони не підтримують сімейні стосунки, сім`я заявників розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Згідно ст.294 ч.7 ЦПК України\~\~при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved