Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що Головним управлінням Військової служби правопорядку Збройних Сил України Міністерства оборони України 05 квітня 2018 року було складено «Акт службового розслідування» № 306/2/2066 стосовно нього, в якому зазначені відомості, що не відповідають дійсності та ганьблять честь, гідність та ділову репутацію. На підставі цього Акту Міністром оборони України було видано наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності - пониження в посаді (наказ № 64-КП від 11 квітня 2018 року), який був реалізований наказом ПЗ НГШ ЗСУ № 381 від 10 липня 2018 року. У такий спосіб була поширена інформація, що порушує його особисті немайнові права. Зокрема, відповідачем в Акті була розміщена недостовірна інформація щодо вчинення грубих порушень норм і положень Статуту ЗСУ, своїх посадових обов`язків та спричинення збитків державні, яка стала відома багатому колу осіб. Просить суд ухвалити рішення, яким: -визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, інформацію, розповсюджену відповідачем та викладену в Акті службового розслідування № 306/2/2066; -зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію шляхом видання відповідного наказу про визнання Акту службового розслідування № 306/2/2066 від 05 квітня 2018 року недійсним; -стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1000000 гривень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження в справі. У вересні 2021 року представник позивача подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд ухвалити рішення, яким: -визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, інформацію, розповсюджену відповідачем та викладену в Акті службового розслідування № 306/2/2066; -зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію шляхом відкликання Акту службового розслідування № 306/2/2066 від 05 квітня 2018 року; -стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1000000 гривень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року виправлено описку у вступній та резолютивній частинах ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву представника відповідача (а.с. 128-133), з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що Акт службового розслідування було складено членами комісії з проведення службового розслідування, до складу якої входили не лише військовослужбовці. Комісія є повністю незалежною від будь-яких посадових осіб та ГУ ВСП немає відношення до інформації, яка викладена в Акті службового розслідування. Позивач у 2018 році вже звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва щодо оскарження результатів службового розслідування та наказів Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗСУ, які видавались за результатами розгляду зазначеного Акта. Окружним адміністративним судом м. Києва та Шостим апеляційним адміністративним судом у справі № 826/9277/18 досліджувались всі доводи стосовно інформації, викладеної в акті, а також висновки, до яких прийшла комісія за результатами службового розслідування. Таким чином, не підлягає повторному дослідженню в суді інформація, що міститься в акті службового розслідування та не може визнаватись недостовірною. Більшість інформації, яку позивач піддає сумніву є висновками, які зроблені комісією за результатами дослідження доказів, опитування свідків та розгляду документів. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що недостовірна інформація була поширена широкому колу людей. Також, позивач не навів обґрунтування моральної шкоди, конкретних протиправних дій або бездіяльності не зазначив. Наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача не зазначено. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Головним управлінням Військової служби правопорядку Збройних Сил України Міністерства оборони України 05 квітня 2018 року було складено Акт службового розслідування № 306/2/2066 стосовно позивача (а.с. 48-57). На підставі цього Акту Міністром оборони України було видано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності - пониження в посаді (наказ № 64-КП від 11 квітня 2018 року (а.с. 15-17)), який був реалізований наказом Першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ № 381 від 10 липня 2018 року (а.с. 13). Позивач зазначає, що інформація, зазначена Акті службового розслідування № 306/2/2066 від 05 квітня 2018 року, є недостовірною та її поширення порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Зокрема, відповідачем в Акті була розміщена недостовірна інформація щодо вчинення грубих порушень норм і положень Статуту ЗСУ, своїх посадових обов`язків та спричинення збитків державні, яка стала відома багатому колу осіб. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У ч. 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 302 ЦК України. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України). Позивач просить визнати недостовірною інформацію, викладену в Акті службового розслідування № 306/2/2066 від 05 квітня 2018 року. Встановлено, що зазначений Акт покладено в основу наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності № 64-КП від 11 квітня 2018 року. У провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебувала справа № 826/9277/18 за позовом [PERSON] до Міністерства оборони України, військової частини та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів. Позивачем у рамках зазначеної справи оскаржувались наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності № 64-КП від 11 квітня 2018 року та наказ Першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ № 381 від 10 липня 2018 року. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року залишено без змін. З рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року вбачається, що висновки службового розслідування стосовно позивача досліджені судом та вина останнього повністю доведена, а тому командир військової частини мав підстави прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Службове розслідування було призначено та проведене відповідно до порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608. Згідно з актом службового розслідування від 04 квітня 2018 року в ньому відображено встановлені в акті перевірки від 30 березня 2018 року факти виявлених порушень, проаналізовано функціональні обов`язки позивача як начальника продовольчого складу об`єднаного центру забезпечення, а також його підлеглих. Звернення до суду з позовом про спростування недостовірної інформації в Акті службового розслідування, який вже досліджувався іншим судом, фактично спрямоване на повторну оцінку іншим судом обставин, які були предметом розгляду при вирішенні іншого судового спору між сторонами - оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що інформація, зазначена в Акті службового розслідування є недостовірною, тому суд приходить до висновку, що вимога про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації не знайшла свого підтвердження при розгляді справи. За таких обставин, відсутні підстави й для задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача спростувати поширену щодо нього інформацію та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від первісної вимоги. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed