Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до липня 2016 року. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON] . Через військову агресію російської федерації та окупацію Кримського півострова, позивач був змушений із сином залишити місце свого постійного проживання у м. Феодосія та переїхати на територію, підконтрольну Україні. Таким чином в квітні 2017 року вони оселились у м. Кривий Ріг, а в подальшому в 2018 році переїхали до м. Львова, де і проживають до цього часу. Відповідач залишилась на окупованій території, де створила нову сім`ю. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди про визначення місця проживання спільного сина, з огляду на те, що відповідач залишилась на тимчасово окупованій території, позивач змушений звертатися до суду зі даним позовом та просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак представник позивача направила на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, однак направила на адресу суду заяву про визнання позову, не заперечувала проти його задоволення та просила суд розглянути справу за її відсутністю. Представник органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] .. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернулась до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. З`ясувавши позиції сторін, а саме твердження позивача та думку відповідача, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, дослідивши аргументи сторін на надавши оцінку наданим суду доказам, суд доходить наступних висновків по справі. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до липня 2016 року. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON] . Через військову агресію російської федерації та окупацію Кримського півострова, позивач був змушений із сином залишити місце свого постійного проживання у м. Феодосія та переїхати на територію, підконтрольну Україні. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідками від 26.09.2022 року №1306-5002171565 та №1306-5002171510 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, виданими Залізничним відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, а також Довідкою з місця проживання та склад сім`ї №22, виданою 06.10.2022 року ТзОВ «Прауд Сервіс». Квартира в якій проживають позивач та його син належить на праві приватної власності матері позивача - [PERSON] , яка складається з однієї житлової кімнати площею 21,4 кв.м. та кухні, загальна площа квартири складає 65,1 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репетою О.М., 30.07.2021 року, індексний номер витягу 268341068, номер запису про право власності 43248571, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2418881246101. Малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в 7-Б класі Ліцею №52 ім. М. Лобачевського Львівської міської ради (м. Львів, вул. Гоголя, 17), що підтверджується довідкою №01-29/4/176 від 26.09.2022 року. Відповідно до характеристики учня Ліцею №52 ім. М.Лобачевського Львівської міської ради, [PERSON] , останній навчається в ліцеї з третього класу (з 31.08.2018 року), зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень, користується повагою серед викладачів, має авторитет серед товаришів. Батько [PERSON] , [PERSON] бере активну участь в житті класу, оскільки є членом батьківського комітету, завжди присутній на батьківських зборах, щодня приводить сина до ліцею та забирає його після занять. У вихованні [PERSON] беруть активну участь також дідусь та бабуся. Дані факти стороною відповідача не заперечувалися та спростовані не були. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення. Частина 5 статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, з доданого до матеріалів справи Висновку органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих.12448 від 02.02.2023 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також, у вказаному висновку зазначено, що вдповідно до акту обстеження умов проживання від 19.10.2022 складеного працівниками відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком гр. [PERSON] . Квартира належить на праві власності гр. [PERSON] , яка є бабусею малолітнього, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2021 № 268341068. Умови проживання у квартирі добрі. Дитина має все необхідне для проживання та гармонійного розвитку. Забезпечений одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, канцелярським приладдям. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї/особи, складеним 12.01.2023 фахівцями відділу соціальної роботи Залізничного району ЛМЦСС, ознаки складних життєвих обставин відсутні, перешкод, які підтверджували б неможливість батькові виконувати свої обов`язки, не виявлено. Відповідно до характеристики виданої ліцеєм № 52 ЛМР, [PERSON] навчається в ліцеї з третього класу, з 31.08.2018, оскільки родина змінила місце проживання. Батько, гр. [PERSON] бере активну участь у житті класу, оскільки є членом батьківського комітету. На зборах завжди присутній, щодня приводить та забирає сина з ліцею. У вихованні [PERSON] активну участь беруть також бабуся з дідусем. Гр. [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді адміністратора міні-готелю «Рудий Лис» з посадовим окладом 6700 грн. на місяць. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.. У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що позивач постійно піклується про дітей, бере участь у духовному та фізичному розвиткові, у позивача наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дітей. Відповідно до частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки органу опіки та піклування вказують на те, що проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на вище викладене, суд доходить до переконання про доцільність визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved