Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, припинення стягнення аліментів, зміна розміру аліментів стягнутих на дитину та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 12 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного шлюбу у позивача та відповідача народились діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 07.04.2020 шлюб між сторонами розірвано. 30 червня 2020 року Полтавським районним судом Полтавської області було видано Судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25.06.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. 15.07.2020 Полтавським районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито ВП № 62547769 щодо примусового виконання судового наказу № 545/1577/20 виданого 30.06.2020 Полтавським районним судом Полтавської області. За даним виконавчим провадженням відбувається стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Заборгованість за даним виконаним провадженням нарахована з червня 2020 і станом на 08.1 1.2022 становить 31838,17 гривень. 17.01.2022 Київським районним судом м. Полтави по справі за позовом [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітніх дітей [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей ухвалено рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовлено. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за місцем реєстрації батька [ADDRESS] . З 26.10.2022 р. донька позивачки - [PERSON] стала проживати разом з матір`ю [PERSON] . За виконавчим провадженням № 62547769 з примусового виконання судового наказу Полтавського районного суду Полтавської області від 30.06.2020 стягуються аліменти на утримання двох дітей. Разом з тим, наразі [PERSON] , [INFO] , виявила бажання проживати разом з матір`ю, та з 26.10.2022 проживає разом з позивачкою. Позивачка поважає думку дітей і їх бажання. [PERSON] з розумінням відноситься до бажання дітей на власний вибір проживати з одним з батьків. З 26.10.2022 донька [PERSON] проживає з матір`ю. В той час як син [PERSON] бажає проживати з батьком та фактично з ним і проживає. Позивач погоджується з тим фактом, що вона зобов`язана сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] починаючи з 25.06.2020 р. Але позивач абсолютно не погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки, яка проживає з нею і перебуває на її утриманні, так само вона не повинна сплачувати заборгованість за аліментами на утримання доньки нараховану за період з 26.10.2022. Позивач забезпечена житлом, орендує квартиру у своєї сестри [PERSON] на підставі договору оренди від 01.10.2022. Квартира належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 30.08.2019. Згідно Акту обстеження умов проживання від 28.10.2022 складеного Службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради на підставі заяви [PERSON] з метою перевірки умов проживання дитини: «Умови проживання Задовільні. Опалення - котел, є світло, газ, вода та побутова техніка, Сі`я забезпечена продуктами харчування. Сім`я орендує дану квартиру у рідної сестри [PERSON] . Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: дитина займає окрему кімнату. Є ліжко, місце для навчання та відпочинку, є телевізор, ноутбук, стіл, стілець. Дитина забезпечена одягом за сезоном. Стосунки, традиції сім`ї: взаємовідносини в сім`ї задовільні, дочка слухається та поважає матір. За даною адресою проживають: [PERSON] - [INFO] - мати, [PERSON] - [INFO] - донька. Малолітні діти проживали з відповідачем з травня 2020 року по 26 жовтня 2022 року разом. З 26 жовтня 2022 донька [PERSON] проживає разом з матір`ю і вона незалежно від місця проживання дітей весь цей час постійно піклується про них, влаштовує їм побут, допомагає вирішувати їм їх проблеми, має постійну роботу, заробіток. У позивача наявне своє житло та (орендоване), створені умови належного виховання та розвитку дітей. Враховуючи бажання доньки проживати з матір`ю та фактичне проживання дитини з матір`ю, абсолютно в інтересах дитини буде визначення місця проживання з нею. На підставі вищевикладеного, просить змінити місце проживання, визначене рішення Київського районної суду м. Полтави від 17.01.2022 року по справі № 545/3037/20, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за місцем реєстрації батька та визначити місце проживання доньки [PERSON] [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; припинити стягнення аліментів та звільнити від сплати аліментів за судовим наказом по справі № 545/1577/20 виданий 30.06.2020 Полтавським районним судом Полтавської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/6 (1/3 /2=1/6) частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, за аліментами які нараховуються з 26.10.2022. Змінити розмір аліментів стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі судового наказу по справі № 545/1577/20 виданого 30.06.2020 Полтавським районним судом Полтавської області в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на частину всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Згідно положень ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 ЦПК України, позивач має такі права: вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; до закінчення підготовчого засідання має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. 01.03.2023 від позивачки [PERSON] надійшла заява про відмову від частини позовних вимог. Ухвалою від 01.03.2023 закрито провадження у даній справі в частині вимог про стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу та витрат по сплаті судового збору. Відповідач у судове засідання не з`явився, в наданій суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов, в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, припинення стягнення аліментів, зміна розміру аліментів стягнутих на дитину та стягнення аліментів на утримання дитини визнав. Представник третьої особи виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради у судове засідання не з`явилась, в наданій суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності. Представник третьої особи Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Позивачка [PERSON] , та її представник - адвокат Хворост Д.М. в судовому засіданні на позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, думку дитини, суд доходить до такого: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 12 січня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 07.04.2020 /а.с.23/. Сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] /а.с.21/, та неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] /а.с.20/. Рішенням Київського районного суду м. Полтава від 17.01.2022 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за місцем реєстрації батька: [ADDRESS] /а.с.24-27/. Судовим наказом Полтавського районного суду Полтавської області від 30.06.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25.06.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Постановою державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 15.07.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 62547769 з примусового виконання судового наказу № 545/1577/20 виданого Полтавським районним судом Полтавської області 30.06.2020 про стягнення з божника, якою є [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25.06.2020 року і до досягнення дітьми повноліття /а.с. 28/. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.11.2022 /а.с.29/ заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 08.11.2022 складає 31838,17 гривень. Згідно договору оренди квартири (житлового приміщення) від 01.10.2022 позивач [PERSON] орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с.32-36/. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.10.2022 за адресою: [ADDRESS] /а.с.37/ за вказаною адресою проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Умови проживання задовільні, опалення -котел, світло, газ, вода. В квартирі зроблено сучасний ремонт. Є необхідні меблі та побутова техніка. Сім`я забезпечена продуктами харчування. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина займає окрему кімнаті, є ліжко, місце для навчання та відпочинку, телевізор, ноутбук, стіл, шафа. Дитина забезпечена одягом по сезону. Згідно договору купівлі-продажу від 14.05.2015 року /а.с.38-39/ [PERSON] являється власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується заявою [PERSON] /а.с. 40/, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 41/. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За приписами ч.4, ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні, районі у м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м.Києві та м Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Пунктом 72 Порядку вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Висновку виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради, як органу опіки та піклування від 14.02.2023, виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] /а.с. 73-74/. Частиною другою статті 6 СК України визначено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Враховуючи вік дитини [PERSON] , [INFO] , можливість матері створити дитині належні умови для проживання, розвитку та виховання, беручи до уваги висновок Служби у справах дітей Київської районної в м. Полтаві ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] , суд вважає необхідним змінити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначене рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17.01.2022, та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] , оскільки це забезпечить як найкраще її інтереси. При цьому суд зауважує, що місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою згідно з ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. З аналізу норми частини 2 статті 181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, батько дитини не витрачає отримувані ним аліменти на дитину або діти проживають із матір`ю. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - батька дитини. При цьому обов`язок матері - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Як встановлено судом, проживання доньки [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , з якої стягнуто аліменти на утримання матір`ю своєї дитини в зв`язку з цим є суттєвою обставиною, яка є підставою для припинення сплати аліментів на користь [PERSON] . Отже, в зв`язку з тим, що донька [PERSON] перестала проживати з батьком, а стала проживати з матір`ю, що є обставиною, яка має істотне значення, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд доходить висновку про звільнення позивачки від сплати аліментів на утримання малолітньої доньки з дня набрання рішенням суду законної сили та стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до ст. 192 СК України у зв`язку з припиненням стягнення аліментів на доньку, необхідно змінити і розмір аліментів визначений судовим наказом Полтавського районного суду Полтавської області від 30.06.2022. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для штани відповідного віку. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи позицію відповідача, те, що малолітня донька на теперішній час проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, припинення стягнення аліментів, зміну розміру аліментів, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved