Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, вимоги якого було збільшено під час розгляду справи, до відповідачів про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги позивач мотивала тим, що між ТОВ «Київмонтажбуд» та нею було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № КМБ/02/072/Н від 26.01.2015 року та договір купівлі-продажу майнових прав № КМБ/03/071 від 26.01.2015 року. Умови вказаних договорів вона виконала належним чином, що підтверджується відповідними квитанціями та довідкою ТОВ. 11.09.2019 року вона звернулась до ТОВ з проханням підписати акти прийому-передачі прав власності на майнові права на два об`єкти нерухомості відповідно до умов укладених договорів, однак зазначене звернення ТОВ було проігноровано, відповідні акти підписані не були. На даний момент будівництво житлового будинку не закінчено, об`єкт в експлуатацію не введено, при цьому ТОВ не дотримується взятих на себе зобов`язань щодо строків будівництва, тим самим порушуючи умови договорів. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд визнати за нею майнові права на нежитлове приміщення № [NUMBER], що розташоване на першому поверсі у другій секції об`єкту капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.05.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено її підготовчий розгляд. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 07.06.2019 року вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 13.09.2019 року повернуто заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 16.10.2019 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту. 08.10.2019 року до суду надійшла уточнююча позовна заява, відповідно до якої позивач зазначає про те, що вищевказані договори було укладено між нею, ТОВ «Глобал строй-3» та ТОВ «Київмонтажбуд», а також укладено додаткові угоди від 28.03.2017 року. Позивач зазначає і про те, що листом ТОВ «Київмонтажбуд» повідомило, що товариство є замовником будівництва і станом на 28.07.2017 року товариство не має можливості передати за актами приймання-передачі про інвестовані приміщення згідно вищевказаних договорів, а також зазначає, що ТОВ вживає всіх необхідних заходів для забезпечення будівництва та передачі їй за актами про інвестованих приміщень. Позивач зауважила, що згідно актів прийому-передачі від 28.03.2017 року відповідачем їй було передано технічні паспорти на інвестиційні приміщення, в яких зазначено, що продавцями є ТОВ «Глобал Строй-3» та ТОВ «Київмонтажбуд». Крім того, під час розгляду справи невідомими особами було привласнено нежитлове приміщення № [NUMBER]. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати за нею майнові права на вищевказані об`єкти нерухомості, а також зобов`язати відповідачів виконати умови п.п.2.4, 3.1 вищевказаних договорів шляхом підписання актів прийому-передачі майнових прав на об`єкти інвестування, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. 25.11.2019 року до суду надійшла уточнююча позовна заява. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.06.2020 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Євро-Клінт», про визнання майнових прав на об`єкти інвестування та передання майнових прав шляхом підписання Акту прийому-передачі майнових прав на складові частини об`єктів незавершеного будівництва; виділено в самостійне провадження позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] майнових прав на нежитлове приміщення № [NUMBER] загальною площею 62,70 кв.м., що розташоване на першому поверсі у другій секції об`єкту капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , а також вимогу про зобов`язання відповідачів передати [PERSON] майнові права шляхом підписання Акту прийому-передачі майнових прав на складову частину об`єкта незавершеного будівництва, а саме: нежитлове приміщення за № [NUMBER], загальною площею 62,70 кв.м., що розташоване на першому поверсі у другій секції об`єкту капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.06.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] 05.11.2020 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.04.2021 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 754/12401/19 за позовом [PERSON] до приватного КМНО Мазарчук Н.В., ТОВ «Глобал-Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд», [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.05.2022 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.06.2022 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, а також залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1732 від 25.07.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47952610 від 25.07.2019 року, прийняте приватним нотаріусом КМНО Мазарчук Н.В. про проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] ; визнати за нею майнові права на вказане нежитлове приміщення, а також зобов`язати відповідачів ТОВ «Глобал Строй-3» та ТОВ «Євро-Клінт» виконати умови п.п.2.4, 3.1 договору купівлі-продажу майнових прав № КМБ/02/072/Н від 26.01.2015 року та додаткових угод до вказаного договору та передати їй майнові права шляхом підписання актів прийому-передачі майнових прав на вказаний об`єкт інвестування. Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 17.12.2021 року у справі № 754/12401/19 було визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № КМБ/02/049, укладений 30.12.2014 року між ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» (в подальшому перейменовано на ТОВ «Євроклінт» та [PERSON] , а також скасовано рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення. Проте, під час розгляду вказаної справи їй стало відомо про подальший незаконний продаж 25.07.2019 року вказаного приміщення [PERSON] . Під час розгляду справи № 754/12401/19 судом було встановлено, що на момент відчуження [PERSON] майнових прав на нежитлове приміщення ці права належали їй (позивачу), то вищевказані ТОВ не мали права продажу майнових прав [PERSON] . Крім того, нежитлове приміщення до даного часу не було сформовано як окреме нерухоме майно, оскільки об`єкт будівництва не введено в експлуатацію, а тому відчуження та будь-яка реєстрація права власності на спірне приміщення є незаконним та таким, що порушує її права як інвестора, оскільки вона є законним власником майнових прав на нежитлове приміщення, а вищевказаний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки укладений особою (продавцем), яка не була його власником. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.11.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності, а якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями. Відзиву на позов відповідачами не надано. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідач [PERSON] та представників відповідачів на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26.01.2015 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» укладено договір купівлі продажу майнових прав № КМБ/02/072/Н, відповідно до п.2.2. якого сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: Секція 2, нежитлове приміщення 1, загальна площа 56 кв. м., поверх 1. Згідно п.4.2 даного договору, загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості складає 616 000,00 грн. Згідно п.3.1. Договору № КМБ/02/071 від 26.01.2015 року купівлі продажу майнових прав визначено, що майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором передаються продавцем покупцю шляхом підписання акту прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості. Акт підписується сторонами не пізніше 60 робочих днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення покупцем оплати 100 % загальної площі об`єкта нерухомості, що визначена у п.2.2 цього договору, введення об`єкту капітального будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків відповідно до п.4.3 даного договору. Даним договором також встановлено, що запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 2 квартал 2016 року. Відповідно до п. 4.5 зазначеного вище договору, після повної сплати покупцем вартості майнових прав на об`єкт нерухомості, визначений в п.2.2 даного договору, продавець видає йому довідку про повну оплату вартості майнових прав на об`єкт нерухомості згідно цього договору. Пунктом 5.1.2 цього договору визначено, що продавець закріплює за покупцем майнові права на об`єкт нерухомості в момент підписання договору сторонами на строк дії цього договору. 28.01.2015 року на р/р ТОВ «Київмонтажбуд», відкритий в відділенні № 894 АТ «Укрсиббанк», МФО 351005, позивачем було здійснено 100% оплату вартості приміщення в розмірі 616 000 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №1, №2, №3 від 28 січня 2015 року. Відповідно Додаткової угоди №1 від 06.09.2015 року сторони домовились викласти п. 2.2 Договору в новій редакції, зміст якої зводиться до зміни розташування об`єкту нерухомості, а саме: Секція 2, нежитлове приміщення 1, загальна площа 62 кв. м., поверх 1. Згідно з п. 3 вказаної додаткової угоди, у зв`язку із внесенням змін у Договір Сторони погодили замінити Додаток 1 до Договору та викласти його у новій редакції: «Додаток 1 до Договору купівлі продажу майнових прав від 26.01.2015 року № КМБ/02/072/Н у редакції до Додаткової угоди від 06.09.2016 р. №1», яка додається до даної Угоди. 28.03.2017 року між позивачем та ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якої визначено, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються, є нежитлове приміщення, що розташоване в 2 секції об`єкту капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: Секція 2, нежитлове приміщення № [NUMBER], загальна площа 62,70 кв.м., поверх 1. Після укладення вищевказаної Додаткової угоди позивачу було видано Довідку від 28.03.2017 року про фінансування 100% майнових прав об`єкта нерухомості до Договору № КМБ /02/072/Н купівлі-продажу майнових прав від 26.01.2015 року в розмірі 616 000,00 грн. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 25.07.2017 року за кодом ЄДРПОУ: 38735603 мала місце державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, а саме зміна повного найменування ТОВ "Киїмонтажбуд" на ТОВ "Євро-Клінт" ЄДРПОУ 3873560. Також, судом встановлено, що 27.05.2019 року приватним нотаріусом Мазарчук Н.В. була здійснена державна реєстрація прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): реквізити рішення державного реєстратора: індексний № 47145181 від 31.05.2019 року на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення № [NUMBER], загальною площею (кв.м.): 62,70 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1842506580000, номер запису про право власності: 31808377), право власності на яке в Державному реєстрі речових прав на майно було зареєстровано за [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу майнових прав № КМБ/02/049, укладений 30.12.2014 року між ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» та [PERSON] . 25.07.2019 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , вартістю 911 344, 00 грн., яка підтверджується Висновком про вартість об`єкту оцінки від 18 червня 2019 року, що виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СЕВЕН ГРУП ПЛЮС». В той же час, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 17.12.2021 року у справі № 754/12401/19 визнано недійсним договір № КМБ/02/049 від 30.12.2014, укладений між ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» (яке в подальшому змінило назву на «Євро-Клінт»), [PERSON] , а також скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з Відкриттям розділу), індексний № 41745181 від 31.05.2019 року, прийняте приватним нотаріусом КМНО Мазарчук Н.В. про проведення державної реєстрації права власності (номер запису 31808377) на нежитлове приміщення [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1842506580000). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням встановлено, що відчуження майнових прав на нежитлове приміщення № [NUMBER] за підробленим договором на користь [PERSON] відбулось після набуття позивачем майнових прав на це приміщення. Зазначене вказує на те, що на момент відчуження [PERSON] майнових прав на нежитлове приміщення № [NUMBER], ці майнові права належали позивачу, а не ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд», отже в розумінні положень ст. 658 ЦК України останні не мали права продажу цих майнових прав. Як зазначає позивач, вона вчасно здійснила повну оплату, визначену умовами договору, однак до теперішнього часу її майнові права відповідачі не тільки не оформили належним чином, але і відбулось незаконне відчуження спірного майна на користь [PERSON] . Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання відповідачами своїх вищевказаних договірних зобов`язань та які повністю або частково спростовували позовні вимоги, відповідачі суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (частина друга стаття 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Виходячи з приписів статті 190 ЦК України, частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та умов укладених між сторонами договорів, суд визнає позивача таким, що набув майнових прав на квартиру, оскільки він в повному обсязі виконав умови договору в будівництві. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 11 ЦК України, встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 202, 204 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням того, що згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість, спрямована на виникнення, зміну та припинення прав та обов`язків, укладення з позивачем Договору купівлі-продажу майнових прав є дією, спрямованою на набуття цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки квартира є оплаченою позивачем об`єктом, який після завершення будівництва стає окремим майном, то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - позивачу належить не право власності на квартиру, а майнове право на неї. Відтак, позовні вимог в цій частині є обґрунтованими. Щодо вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення та скасування державної реєстрації права власності, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норм ЦК України до первісних підстав набуття права власності належать набуття права власності на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва. Згідно зі ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (частина друга стаття 3 Закону). Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Згідно ч. 5 ст. 7, ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій й об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, а також майнові права. Відповідно до положення ст. 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність», захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об`єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, у тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. З метою забезпечення сприятливого та стабільного інвестиційного режиму держава встановлює державні гарантії захисту інвестицій. Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №761/32696/13-ц . З наведеного вбачається, що приписами чинного законодавства України та практикою Верховного Суду визначено, що інвестор як вкладник матеріальних цінностей в об`єкт інвестування має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора або без його згоди, порушує права інвестора та надає йому право заперечувати дійсність правочину, вчиненого із порушенням його прав на об`єкт інвестування на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України, відповідно до якої якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.ст.215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст.ст. 202, 203, 204 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст.655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Як вже зазначено вище, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 17.12.2021 року у справі № 754/12401/19 встановлено, що на момент відчуження [PERSON] майнових прав на нежитлове приміщення № [NUMBER], ці майнові права належали позивачу, а не ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд», отже в розумінні положень ст. 658 ЦК України останні не мали права продажу цих майнових прав. З цієї підстави вказаним рішенням визнано недійсним договір № КМБ/02/049 від 30.12.2014 року, укладений між ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» (яке в подальшому змінило назву на «Євро-Клінт») та [PERSON] , а також скасовано відповідне рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності. Відтак, наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1732 від 25.07.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47952610 від 25.07.2019 року, прийняте приватним нотаріусом КМНО Мазарчук Н.В. про проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , з огляду на наступне. Частиною другою ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно пункту 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає, зокрема, рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Так як на підставі визнаного судом недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення відбулась реєстрація права власності на нежитлове приміщення № [NUMBER] за [PERSON] , то саме по собі визнання договору купівлі-продажу недійсним не призведе до поновлення порушених майнових прав позивача. Відтак, враховуючи положення абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 5 ЦПК України, як наслідок недійсності правочину та спосіб захисту порушеного права, що призведе до належного ефективного результату з повернення майна законному володільцю, суд вважає необхідним скасувати рішення приватного нотаріуса щодо реєстрації прав на вказаний об`єкт нерухомості за [PERSON] . Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності в світлі наведених правових норм, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання за позивачем майнових прав, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та скасування державної реєстрації права власності на нього є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог позивача про зобов`язання відповідачів виконати умови п.п.2.4, 3.1 вищевказаних договорів шляхом підписання актів прийому-передачі майнових прав на об`єкти інвестування, то суд не вбачає підстав для їх задоволення. Так, оскільки майнові права на спірний об`єкт нерухомості визнаються за позивачем на підставі судового рішення, то визнання майнових прав судом забезпечує ефективний та достатній захист порушених прав позивача, а тому таке зобов`язання, про яке просить позивач, не є необхідним та відпадає в силу обов`язковості судового рішення. Відтак, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. З урахуванням вищенаведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial