Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

02.11.2020 р. ТОВ «Черкасиенергозбут» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електричну енергію в сумі 18019,44 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ТОВ «Черкасиенергозбут» є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області відповідно до додатку 3 до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території». Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщено на офіційному сайті ТОВ «Черкасиенергозбут» за посиланням http:/energozbut.ck.ua/pob.html. Договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку. 02.01.2019 р. позивачем за об`єктом побутового споживача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] . За період липень 2020 р. - вересень 2020 р. за вказаним об`єктом спожито електричну енергію в розмірі 11608 кВт*год. на суму 19423,44 грн. У жовтні було скориговано суму боргу на 1404,00 грн. і залишок боргу до сплати становить 18019,44 грн. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Споживачем є будь-яка фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, а тому [PERSON] несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. На підставі даних, отриманих від Золотоніського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» (адміністратора комерційного обліку, який відповідно до Закону забезпечує організацію адміністрування комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії зокрема, веде облік спожитої електроенергії) в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку, Споживачу виставлено платіжні документи - рахунки за електроенергію за липень-жовтень 2020 р. по особовому рахунку № [NUMBER] , в яких зазначено поточний рахунок відповідача. Заборгованість станом на день подачі позову становить 18019,44 грн. На виконання умов пункту 7.2 Договору позивачем було надіслано відповідачу платіжний документ для погашення заборгованості за використану електричну енергію шляхом поміщення його до поштової скриньки за об`єктом побутового споживача-боржника. Додатково в межах досудового врегулювання спору боржнику на адресу: [ADDRESS] , було надіслано вимогу про стягнення заборгованості. Оскільки заборгованість не сплачено, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 18019,44 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. 13.11.2020 р. відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 16.09.2022 р. ухвалою суду було замінено неналежного відповідача - [PERSON] на належного - [PERSON] . 23.02.2023 р. позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено, що позовні вимоги, викладені в позовній заяві від 30.10.2020 р. щодо стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , натомість в документах, що підтверджують право власності, відсутнє визначення квартир, а визначені лише частки у спільній власності. Відповідач [PERSON] являється власником 4/25 частки нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , де утворилася заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 18019,44 грн. Дані уточнення позивач просив врахувати при винесенні рішення. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог не надходив. У судове засідання представник позивача [PERSON] не прибула, але скерувала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідача належним чином було повідомлено про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання він не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зі скріншоту особового рахунку старий № [NUMBER] , новий № [NUMBER] вбачається, що він відкритий за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . З розрахунків нарахувань по активній електроенергії за липень 2020 р. - жовтень 2020 р. вбачається, що [PERSON] , о/р [NUMBER], має заборгованість в сумі 18019,44 грн., що також відповідає сумі коштів, зазначеній в квитанції Золотоніського ЦОС ТОВ «Черкасиенергозбут» за жовтень 2020 р. На підтвердження своїх доводів позивач надав договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, в якому не вказана дата укладення договору, ім`я та адреса споживача послуг, а також відсутні підписи сторін договору. Таким чином, судом встановлено, що позивачем за адресою: [ADDRESS] , надавались послуги з постачання електричної енергії, яка споживалась користувачами. Згідно копії договору дарування частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської міської нотаріальної контори 25.03.2015 р., зареєстрованого в реєстрі за №372, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подарували належну їм на праві власності 4/25 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Натомість з копії договору дарування частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської міської нотаріальної контори 25.12.2015 р., зареєстрованого в реєстрі за №1550, [PERSON] подарував належні йому на праві власності 4/25 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №323368758 від 20.02.2023 р. вбачається, що [PERSON] згідно договору дарування від 25.12.2015 р., №1550, являється власником 4/25 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже судом встановлено, що з 25.12.2015 р. власником 4/25 частини житлового будинку по [ADDRESS] , де утворилася заборгованість за спожиту електричну в сумі 18019,44 грн. являється [PERSON] . Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст.ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно зі статтею 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до пп. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами За правилом ч. 1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 62 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. На час звернення позивача з позовом до суду, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам, регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VIII та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312. Відповідно до п. 7 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - Правила) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умов надання рахунку постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Відповідно до пункту 1.2.8 Правил постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору. Пунктами 2.1.2, 2.1.4 Правил оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил. Відповідно до п. 1.2.15 Правил укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). Пунктом 2.1.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії зазначено, що у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії. Таким чином, Правилами роздрібного ринку електричної енергії визначено загальне правило, за яким договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором, до якого приєднується споживач. Згідно ч. 1 ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. З огляду на викладене, зважаючи на цивільно-правову природу договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (публічний договір), виходячи із встановленої у ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, враховуючи що відповідачі, які належним чином повідомлені про розгляд справи, не надали жодних заперечень на спростування доводів позивача, колегія суддів дійшла висновку про доведеність вимог позивача стосовно укладення із власником житлового будинку договору про постачання електричної енергії. Той факт, що договір не підписано, не впливає на такий висновок суду, оскільки про прийняття умов договору свідчать конклюдентні дії відповідача, які полягають у споживанні наданої послуги та часткової їх оплати. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Таким чином, позивачем доведено право вимоги до відповідача, як до співвласника нерухомого майна за вказаною адресою, обов`язок утримувати дане майно та здійснювати оплату комунальних послуг в тому числі за спожиту електричну енергію. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви, судовий збір в сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved