Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

30.09.2022 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11.04.2013 року в розмірі 37\~955,94 грн., яка виникла станом на 11.07.2022 року через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. письмово просив розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримав. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату, місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 11.04.2013 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 27). Відповідно до вказаної заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений та згодний, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до довідки Банку 04.07.2014 року відповідачу видано картку «Універсальна», а 23.03.2018 року картку «Універсальна GOLD» з терміном дії до січня 2022 року (а.с.26). Згідно з довідкою Банку 04.07.2014 року кредитний ліміт картки, виданої відповідачу, було встановлено в розмірі 1 800 грн., який змінювався та 06.08.2018 року досяг 38 000 грн. (а.с.25). Як вбачається з виписки за договором № б/н за період з 04.07.2014 року по 12.07.2022 року, відповідач користувався кредитними коштами, повертав їх та знову використовував (а.с. 19-24). У позові зазначено, що відповідач порушив умови Договору та прострочив повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в нього виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку позивача, який не спростований відповідачем, заборгованість [PERSON] станом на 11.07.2022 року складає 37\~955,94 грн., з яких: 30\~001,16 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7\~954,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 15-18). Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та простроченими відсотками, суд виходив із такого. Відповідно до ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі \~ст.\~2\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банківський кредит,\~будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач користувався кредитними коштами, а також не спростував розрахунок Банку, суд доходить висновку, що заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 30\~001,16 грн. та простроченими відсотками у розмірі 7\~954,78 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 2\~481 грн.(а.с.69). Враховуючи викладене,

Outcome: approved