Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

У серпні 2022 року позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою, в якій просили виселити та зняти з реєстрації [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] з домоволодіння [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] , та другому позивачу за нашим позовом [PERSON] на праві спільної дольової власності по 1/4 частині кожній. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23.05.2017 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-454 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 1254715912101, номер запису про право власності: 205351191, та другому позивачу за нашим позовом, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23.05.2017 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-456 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 1254715912101, номер запису про право власності: 20535655. Вказані обставини підтверджуються зазначеними свідоцтвами, копії яких додано до цієї позовної заяви. В належному позивачам домоволодінні, згідно Довідки № 4620 про зареєстрованих у житловому будинку осіб, зареєстровані та постійно мешкають, позивач 1 - [PERSON] , [INFO] з 17.02.1998 року та відповідач за нашим позовом - [PERSON] , [INFO] з 15.04.1999 року. Починаючи з 2016 року, відповідач [PERSON] , постійно, за місцем свого проживання та реєстрації (домоволодіння [ADDRESS] ) систематично порушує та продовжує порушувати правила співжиття, постійно пиячить, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує застосуванням насилля до позивача [PERSON] , сусідів та працівників поліції, чіпляється до громадян, б`є перехожих, погрожував перехожим фізичною розправою, вчиняє домашнє насильство фізичного характеру стосовно позивача [PERSON] , завдає шкоди домоволодінню, шляхом побиття вікон, посуду, меблів, та не дає можливості позивачу [PERSON] користуватися належним нам майном. За всіма переліченими фактами неодноразово викликалися працівники поліції. Крім того, відповідач [PERSON] , не сплачує жодних комунальних платежів за користування домоволодіння. Вказані обставини підтверджуються низкою постанов Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, роздрукованих із сайту Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, таблицею справ Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, відповіддю з поліції. Усі перелічені дії відповідача [PERSON] порушують наші законні права, як власників, на користування, володіння та розпорядження нашим майном. Позивачки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивача у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідчених 23.05.2017 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-454 та №4-456 належить право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частини кожній (а.с.7, 11). Право власності позивачів на вказаний житловий будинок підтверджується також Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87755480 від 23.05.2017 року, №87757948 від 23.05.2017 року (а.с. 8, 12). Відповідно до довідки №4620 відділу обліку проживання фізичних осіб про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] (співвласник), [PERSON] (співвласник), [PERSON] (зареєстрован з 15.04.1999 року). Позивачі вказують, що відповідач систематично створює перешкоди позивачам у користуванні вказаним житловим будинком, чим порушує права позивачів, як власників, що підтверджується наданими позивачами доказами, які знадяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] , постійно, за місцем свого проживання систематично порушує та продовжує порушувати правила співжиття, постійно пиячить, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує застосуванням насилля до позивача [PERSON] (а.с. 13-29). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Оскільки власниками будинку за адресою [ADDRESS] є позивачі, то відповідно проживання відповідача, без відповідних правових підстав у спірному будинку, суперечить правам позивача. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин 1 статті 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог статті 157 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами 1, 2 ст. 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача позивачі посилаються на те, що відповідач руйнує та псує житлове приміщення, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для них проживання з відповідачем в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними. Вказані обставини підтверджені письмовими доказами, дослідженими судом. З наведених обставин в діях відповідача вбачається систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, у зв`язку з чим відповідача слід виселити із житла, належного на праві власності позивачу, без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, у зв`язку з чим, підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved