Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що позивач [PERSON] являється співвласником житлової квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 05 листопада 1997 року та рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 02 листопада 2022 року, яким частку позивача у спільній власності збільшено в зв`язку з прийняттям спадщини. В даній квартирі крім позивача, зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , однак більше двадцяти років не проживають, не приймають участі в її утриманні та не сплачують комунальні послуги, що є обтяжуючим фактором для позивача. У добровільному порядку відповідачі не бажають знятись з реєстраційного обліку, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно з ухвалою судді від 30 січня 2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, не скористалися своїм процесуальним правом та не направили суду відзив на позовну заяву, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду, вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником житлової квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 05 листопада 1997 року, зареєстровано в Дунаєвецькому МХП " Інвентарбюро". Згідно рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 02 листопада 2022 року частку позивача у спільній власності збільшено в зв`язку з прийняттям спадщини, так як [PERSON] , [INFO] , визнано таким, що втратив право на спадкування після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . Згідно акту складеного депутатом Дунаєвецької міської ради від 06 квітня 2022 року, вбачається, що обстежено житлову квартиру [ADDRESS] та встановлено, що дійсно в житловій квартирі зареєстровано 4 особи, а саме: [PERSON] , [INFO] , яикй згідно свідоцтва про смерть помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ., зі слів свідків в квартирі [ADDRESS] не проживають [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з 2001 року, являються громадянами Росії. Разом з цим, відповідачі у добровільному порядку з реєстраційного обліку у вказаній квартирі знятись не бажають, чим порушили право позивача на користування своїм майном, вказана обставина стала підставною для звернення до суду із зазначеним позовом. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами за своєю природою є цивільно-правовими, регулюються ЦК України щодо права власності та захисту права власності та положеннями ЖК України. Права власника житлового будинку визначені у статті 383 ЦК України і статті 150 ЖК України, які передбачають, що власник майна має право використовувати помешкання житлового будинку, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до змісту частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні для постійного проживання в них. Також, відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зокрема, стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною 15 лютого 2021 року у справі 235/2993/19. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Судом встановлено, що відповідачі тривалий час, більше двадцяти років не проживають в даній квартирі, не приймають участі в її утриманні та не сплачують комунальні послуги, що підтверджується письмовими доказами. Отже, право [PERSON] та [PERSON] на користування майном підлягає припиненню, оскільки останні не проживають у вказаній квартирі більше двадцяти років, що свідчить про втрату інтересу до даного житла як до постійного місяця проживання, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує підстави виникнення спору і те, що позивач не просить стягнути судові витрати з відповідачів, та покладає їх на позивача.

Outcome: approved