Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, в обґрунтування зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер. З метою прийняття спадщини, вона звернулася до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області. Після заведення спадкової справи №238/2018 щодо майна померлого чоловіка [PERSON] Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області листом №238/18/01-16 від 12 січня 2022 року проінформувала її, що у 2010 році Відділ державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції, який зараз називається Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) наклав арешт на нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови серія та номер 72/2 виданої 28 квітня 2010 року. Позивач зазначає, що Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) листом №502 від 12 січня 2022 року повідомив її, що накладений арешт на нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови серія та номер 72/2 виданої 28 квітня 2010 року можливо зняти виключно на підставі рішення суду. Вказує, що у зв`язку зі смертю [PERSON] виникла ситуація, при якій неможливо усунути обставини, які стали підставою для накладання арешту на спадкове майно, тобто неможливо стягнути борг з боржника в зв`язку з його смертю і в даному випадку це є перешкодою для оформлення нею спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, позивач зазначає, що на даний час за наявності арешту, накладеного на спадкове майно, вона, як спадкоємиця померлого [PERSON] позбавлена змоги в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою подальшого користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових прав, ніж зняття арешту з нерухомого майна у неї немає, вважає, що обраний спосіб захисту прав в даному випадку буде правильним, а також таким що не порушує інтереси сторін. У зв`язку із зазначеним, просить суд: зняти арешт з нерухомого майна, а саме 12/25 будинку [ADDRESS] , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 4973355 від 28 січня 2014 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-446 від 14 лютого 2006 року; скасувати заборону відчуження об`єкту нерухомого майна - 12/25 будинку [ADDRESS] , яка накладена постановою Відділу ДВС Ірпінського МУЮ № 72/2 від 28 квітня 2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; скасувати обтяження у виді арешту нерухомого майна - 12/25 будинку [ADDRESS] , зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна за № 4973379 від 14 березня 2014 року та виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна запис № 49733379 від 14 березня 2014 року. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Суд дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 28 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 167, після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 17 квітня 2018 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зроблено відповідний актовий запис №249. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованого 17 січня 2022 року за №294823369, [PERSON] на праві приватної, спільної, часткової форми власності належить 12/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на підставі договору дарування №3775 від 26 вересня 1980 року, Ірпінська державна нотаріальна контора, за адресою: [ADDRESS] , наявний запис про обтяження № 4973379 від 28 квітня 2010 року, арешт на підставі постанови ВДВС Ірпінського МУЮ серії та номер 72/2 від 28 квітня 2010 року на нерухоме майно, що належить [PERSON] . Відповідно до копії листа Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області від 12 січня 2022 року № 238/18/01-16, [PERSON] звернулася до нотаріуса для надання роз`яснення з питань оформлення її спадкових прав після померлого, [INFO] , [PERSON] , на що їй було надано відповідь, що у Ірпінській державній нотаріальній конторі дійсно була заведена спадкова справа № 238/2018 до майна померлого [INFO] , [PERSON] , та при проведенні підготовки до видачі Свідоцтв про право на спадщину за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено арешт, а саме: номер запису про обтяження: 4973379, дата реєстрації 28 квітня 2010 року; підстава обтяження: постанова про накладення арешту, 72/2, 28 квітня 2010 року, ВДВС Ірпінського МУЮ; об`єкти обтяження: будинок, 12/25 частин будинку, [ADDRESS] . Спадковим майном є 12/25 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 14 лютого 2006 року за реєстровим № 1-446 державним нотаріусом Запісочною О.А. Відповідно до копії листа Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 січня 2022 року № 502, [PERSON] звернулася до останнього для зняття арешту з будинку за адресою: [ADDRESS] , на що їй повідомлено, що підстави для зняття арешту з майна, а саме будинку [ADDRESS] відсутні. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Таким чином, державний виконавець зобов`язаний здійснювати примусове звернення стягнення з боржника в порядку, врегульованому Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ст. ст.48, 50, 56 цього Закону, відповідно до яких першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на об`єкти нерухомості. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Положеннями ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю У ч. 1ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Відповідно до ч. 1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право позивача, реалізувати свої спадкові права. Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі про заборону на нерухоме майно впливають на права позивача, а тому, з метою недопущення порушення прав позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо зняття арешту з майна задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved