Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заяви зазначає, що з [INFO] помер її батько [PERSON] . У зв`язку з чим вона звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини, що складалась в тому числі з частини квартири, за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю. Однак, їй стало відомо, що частка в зазначеній квартирі була подарована ним його новій дружині [PERSON] на підставі договору дарування від 27 лютого 2014 року. Інша частина квартири, відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2009 року визнана за нею, як спадкове майно, після смерті матері. 29 травня 2018 року отриману частку квартири, [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON] . Вказаний договір дарування від 27 лютого 2014 року, укладений між [PERSON] від імені якого, за довіреністю діяла [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованому в реєстрі за № 388, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Красневичем Олександром Анатолійовичем було визнано недійсним, згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2021 року, що залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року (на момент укладення договору [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними). В подальшому, позивач мала намір виділити в натурі частки зазначеної квартири, однак відповідно до висновку судового експерта №17 від 24.08.2022 року технічно виділити зазначену частку в натурі не можливо. Необхідність виділу частки зумовлена наявністю перешкод у користуванні майном з боку відповідача. З огляду на наведене, позивач просить припинити своє право власності на частки квартири за адресою: [ADDRESS] , стягнути з відповідача на свою користь компенсацію вартості вказаної частки майна в сумі 251669,50 грн., визнати за відповідачем право власності на вказану частку квартири та стягнути на її користь понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. \~ \~ \~ \~Представник позивача в письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без його участі, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом подачі відзиву не скористався. Враховуючи положення частини першої статті 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-24). Власником іншої частки квартири є відповідач [PERSON] . Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. За змістом норм ст.ст.355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Нормою ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Так, правові підстави припинення права співвласника на частку у спільному майні визначені ст.365 ЦК України, аналіз положень якої дає підстави для висновку, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст.365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у ч.1 цієї статті обставин (зокрема, в п.п.1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника (п.4), та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. При цьому, застосування п.4 ч.1 ст.365 ЦК України має тлумачитись таким чином, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Аналогічні наведеним правові висновки викладені у постанові Великої Палати Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі №908/1754/17, постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №760/8958/15-ц, від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17, від 29 січня 2021 року по справі №629/511/17, від 02 березня 2021 року по справі №757/38476/17-ц, від 18 березня 2021 року по справі №759/7798/16-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З висновку судової будівельно-технічної експертизи №17 від 24.08.2022 року вбачається, що виділення частки квартири [ADDRESS] технічно неможливе (а.с.20-22). Відтак, здійснити поділ вказаного майна без втрати його функціонального призначення не вбачається за можливе з огляду на технічну характеристику квартири. Згідно висновку оцінювача від 14 червня 2022 року вартість частки квартири становить 251669,50 грн. (а.с.18). З матеріалів заяви вбачається, що спільне володіння майном є неможливим, через спричинення перешкод у користуванні з боку іншого співвласника, наявності конфлікту інтересів між сторонами. Будь-яких доказів спростовуючих наведене суду надано не було. Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд зазначає, що в даному випадку припинення права власності позивача не може завдати істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки спірна квартира перейде у такому разі у його одноосібне користування та власність. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2516,70 гривень.

Outcome: approved