Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

В червні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, посилаючись на невиконання [PERSON] з власної вини аліментних зобов`язань, просить з стягнути з останнього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на їхню неповнолітнього сина [PERSON] за період часу з 29 вересня 2020 року в сумі 45418 грн. Позивач подала заяву, якою позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні з позовом погодився частково. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року по справі №522/16936/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 7000 грн. щомісячно, починаючі з 20.09.2020 року до досягнення сином повноліття. Рішення набрало законної сили. На виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист. В подальшому, а саме 10.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66439068 щодо стягнення аліментів. Із розрахунку державного виконавця Овідіопольського відділу виконавчої служби м.Одеси вбачається, що аліментні зобов`язання [PERSON] не виконує, що призвело до виникнення заборгованості на суму 55269 грн. станом на 01.06.2022р. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Позивачем наведений розрахунок заборгованості на підставі ч.1 ст.196 СК України, з якого слідує, що пеня по аліментам з вересня 2020 року по 23 червня 2022року складає 45418 грн. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виплати аліментних зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 25 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду своєю постановою відійшла від правової позиції, висловленої у постановах ВСУ у справах № 6-94цс15, №6-300цс16,6-1551цс16 та змінила порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, зазначивши, що правило про стягнення неустойки/пені/ у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно. Строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Відповідно до ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129,ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу. У випадках, передбачених ч.1 цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом, тобто до даного спору позовна давність не застосовується. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Братової підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. На підстав ст.141 ЦПК України з відповідача стягується судовий збір у дохід держави.

Outcome: approved