Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

24.10.2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Гребенюк О.С. звернулось до Сколівського районного суду Львівської області з позовною заявою до[PERSON] , в якій просить стягнути з останньої на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.12.2014 року у розмірі 21 914,79 грн. станом на 19.09.2022 року, яка складається з наступного: 10 827,12 грн. - заборгованість за кредитом; 8 493,19 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 594,48 грн. - заборгованість за пенею. Разом із позовною заявою представником позивача було подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 03.02.2023 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Розгляд справи відбувся 07.03.2023 року без учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 15.12.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 11 408,19 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця шляхом надання відповідачем банку грошових коштів (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Даний кредит було надано відповідачу строком на 36 місяців, а саме з 15.12.2014 року по 31.12.2017 року. Вказує на ту обставину, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці кредит у сумі, визначеній у договорі. Однак остання, на порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 19.09.2022 року утворилася загальна заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у сумі 43 831,94 грн., яка складається з наступного: 10 827,12 грн. - заборгованість за кредитом; 8 493,19 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 23 472,80 грн. - заборгованість за пенею; 1 038, 83 грн. - штраф, відповідно до п 2.2 Генеральної угоди. Крім цього, позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 21 914,79 грн., яка складається з наступного: 10 827,12 грн. - заборгованість за кредитом; 8 493,19 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 594,48 грн. - заборгованість за пенею. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час, відповідно до тверджень позивача, відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», просить позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не подала. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У ході судового розгляду встановлено, що 15.12.2014 року акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт з [PERSON] . Відповідно до умов угоди кредитор зобов`язався надати відповідачці кредит у сумі 11 408,19 грн. Відповідачка зобов`язалася повернути кредит, відсотки за його використання, а також здійснювати інші платежі відповідно до угоди та умов і правил надання продукту кредитних карт. Даний кредитний договір укладався строком на 36 місяців з 15.12.2014 року по 31.12.2017 року. Кредитором у повному обсязі та належним чином виконав свої зобов`язання. До кредитного договору позивач додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті http://privatbank.ua/rules. Як вбачається з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, [PERSON] погодилась, що дана угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у Генеральній угоді. Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] перед позичальником станом на 19.09.2022 року становить 43 831,94 грн. і складається з наступного: 10 827,12 грн. - заборгованість за кредитом; 8 493,19 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 23 472,80 грн. - заборгованість за пенею; 1 038, 83 грн. - штраф, відповідно до п 2.2 Генеральної угоди. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.12.2014 року у розмірі 21 914,79 грн. станом на 19.09.2022 року, яка складається з наступного: 10 827,12 грн. - заборгованість за кредитом; 8 493,19 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 594,48 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з п. 2.1. Генеральної угоди від 15.12.2014 року, сторонами погоджено процентну ставку - 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на викладене, а також на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у встановлений у Генеральній угоді строк не повернуті, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом у розмірі 10 827,12 грн. підлягає стягненню з відповідачки, оскільки зазначена сума коштів кредиту використана боржником, що стверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 15.12.2014 року. Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 8 493,19 грн., оскільки обов`язок відповідачки [PERSON] сплачувати відсотки був погоджений сторонами у п. 2.1. Генеральної угоди від 15.12.2014 року. Щодо даної позовної вимоги суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодаця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається з п. 2.1 укладеної між сторонами Генеральної угоди від 15.12.2014 року, така була укладена строком на 36 місяців, з 15.12.2014 року по 31.12.2017 року. Таким чином, термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом становив до 31.12.2017 року. Аналізуючи вищенаведені норми закону позивач вправі був нараховувати проценти за користування кредитом відповідачу виключно в межах строку дії договору, тобто у конкретному випадку - в межах 36-ти місячного строку (з 15.12.2014 року по 31.12.2017 року). Внаслідок зазначених обставин, заборгованість зі сплати процентів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5 935,59 грн. Крім цього, станом на 19.09.2022 року позивачем було нараховано відповідачу пеню за прострочене виконання зобов`язання у розмірі 23 472,80 грн. з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до п. 2.8 Генеральної угоди від 15.12.2014 року, за порушення відповідачем зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах, за кожний день прострочення. Як вбачається з матеріалів справи до позовної заяви додано роздруківку витягу з умов та правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір. Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цьому документі розмірах і способу нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У зв`язку з викладеним Умови та правила надання банківських послуг, який долучений позивачем до справи, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому нарахування пені згідно даних умов та правил у даному випадку є безпідставним. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначені висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17-ц , які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Враховуючи вищенаведений аналіз норм законодавства, умови Генеральної угоди та строк її дії, наданий банком розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15.12.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 10 827,12 грн. заборгованості за кредитом та 5 935,59 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом. Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2 481 грн 00 коп., оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 76%, а тому стягненню з відповідачки пропорційно частці задоволених вимог підлягає 1 885,56 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial