Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

позивач звернувся у суд із позовом до відповідача у якому просить: розірвати шлюб, який укладений між сторонами 25 червня 2015 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 1143; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати подання позову і до досягнення діфтьми повноліття; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на даний час шлюбні відносини фактично припинились у зв`язку із втратою спільних інтересів, наявністю різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, втратою почуттів любові та поваги один до одного. Шлюб має формальний характер. Спільного господарства не ведуть. Від шлюбних відносин у сторін народилось двоє дітей, які проживають із матір`ю. Відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання синів ухиляється та жодної домовленості з цього питання між сторонами не досягнуто. Просить позов задовольнити повністю у відповідності до вимог Сімейного кодексу України. Разом із тим, вирішити питання судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідачем подано відзив, який містить заперечення проти позову. Наводить аргументи про те, що проти позовних вимог про розірвання шлюбу і стягнення аліментів не заперечує. Однак, наводить обставини, що почуття любові до дружини збереглися, ніколи не ухиляється від матеріального утримання синів, дохід від підприємницької діяльності значно скоротився через воєнний стан в Україні, а також і тим, що призваний на військову службу. Разом із тим, заперечив проти розміру витрат на професійну правничу допомогу, адже такі є завищеними з огляду на категорію справи. 01 лютого 2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити повністю. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. З урахування поданої представником позивача заяви про розгляд справи у їх відсутності, наявністю відзиву на позов, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 25 червня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у приміщенні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 1143, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб від 25 червня 2015 року серії [NUMBER] . Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, згідно з частини 1 статті 112 цього Кодексу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Разом із тим, суд установив, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують шлюбних відносин, у зв`язку із чим такі фактично припинились. Також, суд враховує фактичні взаємини подружжя. Відтак, аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачем у позові, в останнього відсутні які-небудь почуття до відповідача та збереження такого шлюбу суперечить його інтересам, а відтак суд прийшов до висновку про те, що порушене право позивача щодо припинення шлюбу, підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу повністю. Від шлюбних відносин у сторін народилась двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження, що містяться у матеріалах справи. Діти проживають із матір`ю за кордоном. Ця обставина підтверджена посвідками на проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у державі Норвегія, які перекладені 09.01.2023 Бюром перекладів «Атлант» з норвезької мови на українську мову та містяться у матеріалах справи / а.с. 25-26/. У зв`язку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дітей, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Із матеріалів справи суд встановив, що відповідач не бере участь в утриманні дітей, хоч у відзиві на позов стверджує протилежне, однак жодних доказів цього не подав суду. При цьому, суд враховує законодавчі положення, щодо розміру прожиткового мінімуму для дітей у віці до 6 років та від 6 до 18 років, згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 2272,00 грн, від 6 років до 18 років становить у розмірі 2833,00 грн. Таким чином, суд враховує законодавчо визначені положення закону, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальне становище дітей, матеріальне становище відповідача та стан здоров`я останнього, законодавчо закріплений обов`язок обох батьків рівною мірою утримувати дітей, а відтак суд прийшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання двох дітей у частці від усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 1/3, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 23 січня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дітей, підлягає захисту, шляхом задоволення позову повністю. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду щодо розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнений законом (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 1073,60 грн судового збору в дохід держави. Щодо розподілу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов наступного. Із матеріалів справи убачається, що 05 грудня 2022 року між позивачем та адвокатом Орловим О. О. укладено договір про надання правової допомоги, копія якого міститься у матеріалах справи. Представництво інтересів позивача у суді адвокат здійснював на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги. Представником позивача подано до суду клопотання про понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн, які просить стягнути з відповідача. Відповідачем подано до суду клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, з урахування категорії справи, реальність надання правничої допомоги та не заперечення позовних вимог з його сторони. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що відповідно до укладеного договору позивач сплачує адвокату гонорар, розмір якого визначається за домовленістю сторін окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною такого договору. Відповідно до додатку № 1 до договору сума гонорару складає 13000,00 грн. Згідно з акта від 19 січня 2023 року позивач отримав та прийняв правову допомогу від адвоката Орлова О. О. на загальну вартість 13000,00 грн за наступні послуги: ознайомлення із матеріалами та узгодження правової позиції з клієнтом - кількість витраченого часу 1 год., вартість - 1000,00 грн; збір та аналіз документ для подання позовної заяви - кількість витраченого часу 3 год., вартість - 3000,00 грн; підготовка, складання та направлення поштою до суду клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження - кількість витраченого часу 1 год., вартість - 1000,00 грн; підготовка, складання та направлення поштою до суду позовної заяви - кількість витраченого часу 5 год., вартість - 5000,00 грн; підготовка, складання та направлення поштою до суду клопотання про витребування доказів - кількість витраченого часу 1 год., вартість - 1000,00 грн; звернення до суб`єкта що здійснює переклад документів, що будуть додаватися до позовної заяви - кількість витраченого часу 2 год., вартість - 2000,00 грн. На підтвердження понесення позивач витрат на професійну правничу допомогу до суду подано квитанцію № 1-СМ-21838-МРКВ-ЕР66 від 22.12.2022. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved