Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У серпні 2022 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана цивільна справа за позовом [PERSON] обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей у розмірі 5 000 тисяч доларів США із строком повернення до 30.04.2022 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем складена боргова розписка від 20 жовтня 2021 року. Станом на 22.08.2022 року сума одержаної позики зі сторони відповідача не повернута навіть частково, тому заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 5 000 доларів США, що еквівалентно 182 843 (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот сорок три) гривні 00 копійок. Крім того, п. 1.3. договору позики визначено, що за кожен місять користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 10% від суми позики. На день звернення з даним позовом сума відсотків, які відповідач повинен сплатити позивачу становить 5 000 доларів США, що еквівалентно 182 843 (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот сорок три) гривні 00 копійок. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача суму позики, що становить 5 000 доларів США, що еквівалентно 182 843 (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот сорок три) гривні 00 копійок, проценти за користування позикою у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 182 843 (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот сорок три) гривні 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 24). У судове засідання позивач не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив не подала, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Згідно договору позики грошей від 20 жовтня 2021 року, вбачається, що позикодавець [PERSON] передає, а позичальник [PERSON] приймає у власність грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцю у готівковому порядку до 30.04.2022 року. Відповідно до п.1.3. договору, за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 10% від суми позики. Згідно боргової розписки від 20 жовтня 2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] згідно договору позики грошей від 20 жовтня 2021 року фактично отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, що підтверджує своїм підписом під текстом розписки. Зазначена розписка свідчить і однозначно підтверджує факт отримання [PERSON] на руки грошей в борг від позикодавця. Суму позики [PERSON] зобов`язується повернути в строк до 30.04.2022 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У відповідності до ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо розписки як договору позики: договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 20.10.2021 року [PERSON] та [PERSON] підписали договір позики грошей, відповідно до якого, [PERSON] отримує у власність від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, і зобов`язується їх повернути у строк до 30.04.2022 року. Крім того, 20.10.2021 року [PERSON] надала боргову розписку [PERSON] про те, що вона отримала в борг від останнього грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США та зобов`язується їх повернути в строк до 30.04.2022 року. Однак, у подальшому відповідач своїх зобов`язань не виконав. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд уважає, що позовні вимоги про стягнення боргу ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Таким чином, загальний розмір боргу, який підлягає стягненню із відповідача становить заборгованість за договором позики грошей від 20 жовтня 2021 року у розмірі 182 843 (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот сорок три) гривні 00 копійок та проценти за користування позикою у розмірі 182 843 (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот сорок три) гривні 00 копійок. Щодо судових витрат. Як передбачено ч.1,2,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2022 року між адвокатом Полевик Наталією Сергіївною та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги. До матеріалів справи також додана копія ордеру серії СВ № 1034550. Разом із позовної заявою адвокатом Полевик Н.С. подано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом згідно договору про надання правової допомоги б/н від 15.08.2022 року, в якому зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу на момент подання позовної заяви складають 20 000 тисяч гривень. Відповідно до акту здачі-прийняття наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги б/н від 15.08.2022 року, правова допомога, що надавалася відповідно до укладеного договору включає в себе: надання консультації - 1год., складання позовної заяви - 4 год., формування додатків до позову та ксерокопії документів - 20 хв., участь у судовому розгляді справи - 1 год. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.08.2022 року, адвокатом Полевик Н.С. від [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги прийнято 20 тисяч гривень 00 коп. Отже, вищевказаний розмір витрат на правничу допомогу пов`язаний із розглядом даної справи, відповідач не висловив заперечень щодо розміру вказаних витрат, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . На підставі викладеного, та

Outcome: approved