Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

25 січня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Херсона, реєстровий запис № 384. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана судді Приморського районного суду м. Одеси Косіциній В.В. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання, призначене на 24 лютого 2023 року, ніхто із учасників судового процесу не з`явився; позивач у позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності; відповідач через канцелярію суду надала заява, в якій вона повідомляла суд про визнання нею позовних вимог у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою усіх учасників справи у судове засідання, його фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд встановив, що 20.09.2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Херсона та про що зроблено реєстровий запис № 384. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що не заперечує проти проживання дітей разом з матір`ю (відповідачем по справі), погоджується брати активну участь у вихованні та утриманні спільних дітей; спору щодо спільного майна у подружжя немає. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач повідомив суд, що примирення з відповідачем задля збереження шлюбу неможливе. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивач зазначає, що хі сімейне життя з відповідачем не склалося, між ними почали виникати сімейні негаразди, які переростали у конфліктні ситуації, причинами яких була різниця у характерах. Поступово різне відношення до життя призвело до відділення між подружжям і, як наслідок, до повного відчуження, втрати почуття любові один до одного та поваги. Наразі сторони не підтримують шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін. У зв`язку із вище викладеним, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved