Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~23.12.2022р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2022р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В. (а.с. №30). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 29.12.2022р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№32). Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вони з чоловіком зареєстрували шлюб 08.08.2019р. у Центральному районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області під актовим записом №471. Від даного шлюбу у сторін спільних дітей немає. Позивачка вважала, що родина розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе, по тексту позову також надала згоду на ухвалення заочного рішення суду, також просила справу розглядати за її відсутності. Представник позивачки адвокат Дупак В.Г. (діє за ордером від 06.10.2022р. а.с. № 50) в заявах до суду від 15.02.2023р., які надійшли на е/адресу суду, позовні вимоги підтримав, просив розірвати шлюб. Також в цих заявах адвокат додатково зазначив, що причиною припинення шлюбних відносин між сторонами стали різні погляди на сімейне життя та обов`язки, подружжя фактично стало чужими людьми, наразі позивачка живе та працює у Чехії. Також додатково зазначив, що шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені в березні 2022р. (а.с. № 47, 48-49 ). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначалися судом на 15.02.2023р. та 22.02.2023р., повторно не з`явився, про дати та час розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання sms-повідомлень та шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України» (а.с. № 38, 40, 41, 45, 46). Повідомити відповідача рекомендованим листом з повідомленням у суду була відсутня можливість через те, що останній зареєстрований у м. Маріуполі Донецької області (а.с. № 22). Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дати розгляду справи, втім, про причини неявки суд не сповістив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні 22.02.2023р. за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобам Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє\~\~прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.08.2019р. у Центральному районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області під актовим записом №471 (а.с. №4). Від даного шлюбу у сторін спільних дітей немає. Сторони припинили шлюбні відносини, зі слів представника позивачки, з березня 2022р., шлюбні відносини не склалися через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, подружжя фактично стало чужими людьми, наразі позивачка живе та працює у Чехії. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені, зі слів представника позивачки, з березня 2022р. (отже, майже рік назад), з того часу не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач заперечень стосовно позову не висловив, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При ухваленні рішення суд зазначає період остаточного припинення шлюбно-сімейних стосунків між сторонами саме з березня 2022р., зі слів представника позивачки, відповідно до даних, які містить заява представника позивача від 15.02.2023р. (а.с. № 48-49), оскільки відповідач своїх заперечень проти позову суду не направив, а також не повідомив суду іншого періоду припинення шлюбних стосунків. Одночасно з ухваленням рішення суду про розірвання шлюбу, суд не вирішує питання про зміну прізвища позивачки у відповідності до положень ст.113 Сімейного Кодексу України, оскільки остання по тексту позовної заяви не висловила свого прохання щодо цього питання. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 992грн.40коп. (а.с.№26). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved