Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, яким просить суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу- [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , зокрема з 2006 року по [INFO] ; визнати за [PERSON] право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] разом із спадкоємцями першої черги. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.11.2018 року відкрито провадження у справі. [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] подали зустрічний позов до [PERSON] , третя особа- Лиманська районна державна нотаріальна контора Одеської області, Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.02.2020 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом, закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Доводи сторони позивача (первісний позов): На обгрунтування доводів позову заявниця вказує, що з 2006 року вона перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, вела з ним спільне господарство, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки. Проживали у будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Факт спільного проживання підтверджується довідкою Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 01.06.2018 року № 519, в якій зазначено, що [PERSON] проживав із [PERSON] більше 10 років, вели спільне господарство, доглядали житловий будинок, обробляли земельну ділянку. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадщину фактично прийняв [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Як стверджує заявниця, після смерті цивільного чоловіка вона здійснила його поховання, сплатила всі ритуальні послуги, подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Однак нотаріус пояснив їй, що потрібно довести право для закликання до спадкування. На підставу для зміни черговості до закликання до спадкування заявниця вказує, що [PERSON] тривалий час хворів, вона опікувалась чоловіком, купувала ліки, спадкоємець внаслідок важкої хвороби перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги. Доводи позивачів за зустрічним позовом: Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] . [PERSON] до дня своєї смерті проживав у будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який є батьком [PERSON] , відповідно дідом позивачам за зустрічним позовом. Позивачі не заперечують факту знайомства [PERSON] та [PERSON] , оскільки [PERSON] допомагала по домогосподарству покійному [PERSON] , а після смерті [PERSON] почала допомагати по домогосподарству [PERSON] . За допомогу покійний [PERSON] сплачував [PERSON] грошові кошти, і дозволив їй проживати у нього в будинку, виділив їй окрему кімнату для проживання. Позивачі стверджують, що відсутні будь- які докази фактичного шлюбу між [PERSON] та [PERSON] до дня смерті останнього. Крім того, [PERSON] ніде не працювала, і не могла матеріально забезпечувати спадкодавця, перебувала у іншому зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Як стверджують позивачі за зустрічним позовом за весь час проживання [PERSON] у вищевказаному будинку відносини [PERSON] та [PERSON] були як відносини господарів та квартирантки. В теперішній час, як стверджують позивачі, [PERSON] відмовляється добровільно виселитись з будинку, і позивачі просять за правовим механізмом ст. 391, 396 ЦК України усунути перешкоди у користуванні власністю і виселити відповідачку. У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи як первісного так і зустрічного позову, просили їх задовольнити в повному обсязі Представники третіх осіб подали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Отже, процесуальних перешкод для ухвалення остаточного судового рішення судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, вислухавши у попередніх судових засіданнях сторони та їх представників, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] належав на праві власності житловий будинок з надвірними господарчими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , що встановлено зі змісту іформаційної довідки № 126442581 від 05.06.2018 року. [INFO] помер [PERSON] , що встановлено зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.05.2011 року виконкомом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, а/з про смерть № 26 від 04.05.2011 року. Після його смерті відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи № 337/2011 заведеної 27.09.2011 року до майна померлого [INFO] [PERSON] судом встановлено, що спадщину, яка залишилась після смерті спадкодавця прийняв [INFO] його син - [PERSON] . Відповідно до довідки № 1317 від 22.09.2011 року Кремидівської сільської ради Одеської області на день смерті [PERSON] з ним проживав та був зареєстрований [PERSON] , інших зареєстрованих осіб не було. [INFO] помер [PERSON] , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 13.06.2018 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, а/з про смерть № 592 від 13.06.2018 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи № 204/2018 заведеної 06.06.2018 року до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадщину прийняли [PERSON] , [PERSON] . Також в матеріалах справи наявна заява [PERSON] , яка надійшла до нотаріальної контори 14.06.20129 року про прийняття спадщини яка залишилась після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Судом встановлено, згідно довідки КП «БТІ» Одеської міської ради від 22.11.2019 року № 512568.36 за [PERSON] станом на 31.12.2012 року нерухоме майно на праві власності не зареєстроване. Судом також встановлено, що [PERSON] має місце реєстрації у м. Одесі, однак представник позивача пояснила, що це лише місце реєстрації і її довіритель ніколи не проживала за адресою реєстрації. Іншого матеріали справи не доводять. Судом встановлено, що [PERSON] 02.11.1990 року уклала шлюб з [PERSON] , про що Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13.11.2019 року, а/з про шлюб № 20 від 02.11.1990 року, шлюбне прізвище дружини « [PERSON] ». За змістом наявного у справі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.01.2007 року виконкомом Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області [PERSON] помер [INFO] . Сторони не заперечували, що [PERSON] допомагала по домогосподарству покійному [PERSON] , а після смерті [PERSON] почала допомагати по домогосподарству [PERSON] . За допомогу покійний [PERSON] сплачував [PERSON] грошові кошти, і дозволив їй проживати у нього в будинку, виділив їй окрему кімнату для проживання. У справі наявний акт обстеження житлово- побутових умов від 31.05.2018 року складений комісією Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області, за змістом якого [PERSON] більше 10 років проживала разом із [PERSON] , вели спільне господарство, доглядали будинок, обробляли присадибну земельну ділянку. У спадковій справі № 204/2018 заведеної 06.06.2018 року до майна померлого [INFO] [PERSON] наявна довідка Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 01.06.2018 року № 519 про те, що [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] більше 10 років. Також наявна накладна про витрачання [PERSON] 4675 грн. на ритуальні послуги з поховання померлого [PERSON] . Окрім того, [PERSON] надала квитанції про оплату комунальних послуг з утримання будинку, датовані станом і на 2020 рік, зокрема про оплату за спожитий природній газ, спожите електропостачання, воду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою, підтвердила що десь у 2006 -2007 році, точну дату не пам`ятає, [PERSON] зійшовся з [PERSON] , яка доглядала покійного [PERSON] , і на думку цього свідка [PERSON] проживав з [PERSON] як чоловік і жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В останній час пере смертю [PERSON] був лежачим, його доглядала [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою, [PERSON] знає приблизно з 2006 року, знає її як з доброї сторони, підтвердила, що [PERSON] почала жити з [PERSON] , і доглядала покійного діда [PERSON] , після смерті якого вона продовжувала жити з [PERSON] у близьких стосунках, вести спільне господарство мали спільний бюджет. Даний свідок впевнено відповів, що [PERSON] та [PERSON] жили як чоловік та жінка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка приходиться двоюрідною сестрою [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] лише допомагала по домогосподарству покійному [PERSON] , а потім [PERSON] , проте ніякої сім`ї не було між ними. Крім того, [PERSON] звинуватила [PERSON] у крадіжці 300 доларів та 300 євро. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який приходиться двоюрідним братом [PERSON] надав суду аналогічні свідчення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що була сусідкою, раніше проживала у с. Кремидівка, знала родину [PERSON] , [PERSON] знає як порядну людину, підтвердила, що [PERSON] почала жити з [PERSON] , і доглядала покійного діда [PERSON] , після смерті якого вона продовжувала жити з [PERSON] у близьких стосунках, вести спільне господарство, мали спільний бюджет. Даний свідок впевнено відповів, що [PERSON] та [PERSON] жили як чоловік та жінка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка на момент хвороби і перебування [PERSON] у лікарні працювала лікарем, пояснила суду, що крім сестри [PERSON] до лікарні ніхто до [PERSON] не приходив. Обставини сімейного життя [PERSON] свідку взагалі не відомі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що істотних обставин спільного проживання [PERSON] та [PERSON] їй невідомі, на запитання що в акті обстеження житлово- побутових умов від 31.05.2018 року стоїть її підпис свідок відповіла, що в акті проставлений не її підпис. Проте суду цей свідок засвідчила, що дійсно [PERSON] проживала у будинку [PERSON] десь з 2007 року, і зі слів покійного [PERSON] їй відомо що [PERSON] лише допомагала йому по домогосподарству. Свідок пояснила суду, що [PERSON] відчував свою смерть, та намагався вирішити питання приватизації земельної ділянки під будинком, і казав, щоб у випадку його смерті земельну ділянку віддали [PERSON] , на що в сільраді йому відповіли, якщо буде законний шлюб, тоді будемо вирішувати питання. У підсумку даний свідок пояснила суду, що їй невідомі реальні стосунки між [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що їй невідомо на якій підставі [PERSON] проживала з [PERSON] . Свідок є лікарем, їй відомі обставини хвороби [PERSON] . Зі слів [PERSON] свідкові відомо, що [PERSON] до нього в лікарню не приходила. Свідку невідомі обставини того, чи вели [PERSON] та [PERSON] спільне господарство, чи мали спільний бюджет. Оцінюючи покази свідків суд критично ставиться до свідчень свідків [PERSON] , [PERSON] , оскільки суб`єктивне сприйняття певних обставин, має природно спрямований нахил трактувати такі обставини на корись рідної особи (близького родича), і не може бути повністю об`єктивним та безпосереднім. Покази свідків- лікарів [PERSON] , [PERSON] носять узагальнений характер, стосуються лише обставин хвороби та лікування [PERSON] , і не містять в собі істотних обставин, з яких можливо би було встановити чи спростувати факт проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2\~ст.3 СК України\~особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Суд приймає до уваги, що свідки сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] впевнено засвідчили в судовому засіданні те, що у жодної з них не має сумнівів того, що [PERSON] та [PERSON] були як чоловік та жінка. Зокрема свідки вказали, що це цивільне подружжя мали спільне господарство, спільні інтереси, взаємні права та обов`язки, проте не знали деталей походження коштів на існування сім`ї. Дані свідчення узгоджуються зі змістом акту обстеження житлово- побутових умов від 31.05.2018 року складеного комісією Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області, за змістом якого [PERSON] більше 10 років проживала разом із [PERSON] , вели спільне господарство, доглядали будинок, обробляли присадибну земельну ділянку, та змістом довідки Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 01.06.2018 року № 519 про те, що [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] більше 10 років. Доводи адвоката Ворсуляк О.В. про неналежність як доказу акту від 31.05.2018 року оскільки він не відповідає закону за формою та змістом, судом відхиляються, оскільки не дотримання органом місцевого самоврядування передбаченого законом порядку та формі складання такого акту не має мати негативних наслідків для особи, на користь якої складений акт, і породжує для цієї самої особи певні законні очікування. Суд критично ставиться до заперечень свідка [PERSON] свого підпису у цьому самому акті, оскільки крім заперечень цей факт не спростований відповідним висновком почеркознавчої експертизи. При цьому суд приймає до уваги, що свідок [PERSON] в судовому засіданні в цілому надала свідчення, що [PERSON] проживав з [PERSON] десь з 2007 року, і зі слів [PERSON] їй відомо про те, що [PERSON] йому допомагає по домогосподарству. Оцінюючи у сукупності всі встановлені судом обставини, докази на доведення цього юридичного факту, суд вважає, що заявниця не надала достатніх доказів на доведення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловік і жінка без укладення шлюбу. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071 св 21). В даній конкретній справі одних показів свідків про проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті\~3\~СК України. Наданий позивачем акт депутатів про за змістом якого [PERSON] більше 10 років проживала разом із [PERSON] , вели спільне господарство, доглядали будинок, обробляли присадибну земельну ділянку, не засвідчує наявність у них спільного бюджету, який витрачався на потреби сім`ї, спільного побуту. Довідка Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 01.06.2018 року № 519 про те, що [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] більше 10 років так само не є самостійною підставою для встановлення даного юридичного факту, оскільки відсутні інші докази на доведення даного факту. Крім того, про факт відсутності доказів наявності спільного бюджету, витрачання його на придбання спільного майна, спільного побуту свідчили і ті свідки, які вважали, що позивач зі спадкодавцем були як чоловік та жінка. Наявність інтимних стосунків також не є доказом наявності сімейних відносин між чоловіком та жінкою, навіть в тому випадку, якщо такі відносини тривають довгий час. Інші докази взагалі відсутні. Сплата комунальних послуг позивачкою та витрачання коштів на поховання [PERSON] не можуть бути доказами на доведення сімейних відносин. Суд не знаходить доказів, що між позивачкою та спадкодавцем виникли стосунки, які притаманні подружжю, і тому вважає, що не має підстав для задоволення цієї частини первісного позову. Щодо зміни черговості закликання до спадкування. В силу положення ст. 1264 Цивільного Кодексу України до четвертої черги спадкоємців за законом відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1259 Цивільного Кодексу України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. \~ \~ \~ \~Абзацом 3 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд вважає, що зібрані докази по справі не доводять наявність сукупності тих умов, за якими суд може надати право на спадкування спадкоємцеві наступної черги, зокрема, безпорадність стану спадкодавця, внаслідок наявності у нього сукупності тяжких захворювань, потребування сторонньої допомоги у забезпеченні умов своєї життєдіяльності, тривалість часу надання такої допомоги, систематичність надання допомоги, та те, що [PERSON] взагалі потребував сторонньої допомоги. Крім того, задоволення цієї частини позовних вимог первісного позову в повній мірі залежить від задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання позивачки зі спадкодавцем як чоловік та жінка без укладення шлюбу, отже від наявності у позивачки права на закликання до спадкування. Оскільки позивач не довела належними доказами юридичного факту, то і не має права порушувати питання зміни черговості на спадкування. Таким чином у цих позовних вимогах також слід відмовити. \~ \~ \~ \~Щодо вимог зустрічного позову: \~ \~ \~ \~Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України", в контексті вказаної Конвенції поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі "Прокопович проти Росії", заява N 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява N 19009/04, пункт 50). У пункті 36\~рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини\~визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44\~рішення від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" Європейський суд з прав людини\~визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція "житла" має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. На думку суду визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням домогосподарства за адресою: [ADDRESS] призведе до того, що вона фактично буде позбавлена житла. Той факт що вона зареєстрована в м. Одесі не означає, що вона за місцем реєстрації має житло. Матеріалами справи не доведено, що відповідачка [PERSON] має якісь права на житло за місцем своєї реєстрації. Навпаки, матеріалами справи доведено, що [PERSON] з кінця 2007 року і до теперішнього часу тісно пов`язана правами із спірним житлом, і це житло є її єдиним де вона проживає. Протилежного не доведено. Суд враховує, що позивачі фактично мають житло на території іншої держави Білорусь, а у [PERSON] вказане домогосподарство є єдиним житлом. Суд приймає до уваги тривалість зв`язку [PERSON] з даним домогосподарством, більше 15 років вона здійснювала догляд за будинком та прибудинковою територією, допомагала у здійсненні поточного ремонту, продовжує сплачувати комунальні послуги, що доведено матеріалами справи. Крім того, [PERSON] отримала право користування домоволодінням зі згоди первинного власника- [PERSON] , а після його смерті таку ж саму згоду отримала від спадкоємця [PERSON] . Більш того, матеріали справи доводять, що позивачі обізнані про те, що [PERSON] тривалий час проживає у спірному домоволодінні, і мали б передбачати цей факт приймаючи спадщину. Отже, дані встановлені судом конкретні обставини не дозволяють суду застосувати такий спосіб втручання у власність як виселення [PERSON] із житла. Аналогічну за змістом правову позицію висловлено у постанові ВС КЦ від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19). Питання судового збору у первісному позові не порушувалось. Cудовий збір за зустрічним позовом відноситься на рахунок позивачів. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed