Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

15.06.2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користуванння жилим приміщенням Позов мотивовано тим, що у приватній власності позивача є квартира [ADDRESS] . 21.08.2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою де вони проживали разом у вищевказаній квартирі. З часом у них народилося двоє дітей. Однак, спільне життя не склалося та 20.07.2020 року шлюб між ними був розірваний за рішенням суду. Після розірвання шлюбу в січні 2021 року відповідачка разом з дітьми переїхала проживати до своїх батьків. Таким чином, з січня 2021 року і по теперішній час відповідачка з дітьми у квартирі позивача не проживають, належних їм речей в квартирі немає, житловим приміщенням не цікавляться та не користуються, комунальні платежі не сплачують, а оскільки вони зареєстровані в квартирі, витрати по утриманню квартири несе позивач. За даних обставин, позивач просив суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.06.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 05.07.2022 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 13.07.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. З метою повного та об`єктивного розгляду справи судом 01.09.2022 року було витребувано від Служби у справах дітей ВМР письмовий висновок щодо доцільності виселення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 29.09.2022 року на адресу суду надійшов висновок про недоцільність визнання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втрати прова на користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу, 14.11.2022 року від представника позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява із зменшеними позовними вимогами, відповідно до якої позивач просив суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , шляхом зняття її з реєстрації. Ухвалою суду від 23.02.2023 року прийнято до провадження заяву представника позивача [PERSON] про зменшення позовних вимог. Виключено з числа відповідачів: [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] . Виключено з числа третьої особи: Службу у справах дітей Вінницької міської ради. Підготовче провадження у справі закрито. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. На адресу суду від прдставника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги позивач підтримав та просив задовольнити. Не заперечував щодо ухвалення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Договору купівлі-продажу від 17.11.2009 року, [PERSON] та [PERSON] уклали даний договір, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру під [ADDRESS] (а.с.10-12). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири під [ADDRESS] (а.с.8-9). Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Однак, за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано 20.07.2020 року, що підтверджується Рішенням суду від 20.07.2020 року (а.с.6-7). Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей. Згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13) Згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.14) Відповідно до Довідки №631 від 29.03.2021 року за адресою: [ADDRESS] проживає: [PERSON] (без реєстрації), [PERSON] (без рєстрації), [PERSON] (без реєстрації) (а.с.19). Як вбачається з Акту від 22.11.2021 року, мешканці будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склали даний Акт про те, що особи, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не проживають за даною адресою з січня 2021 року по даний час (а.с.20). Крім того, відповідно до Довідки ОСББ «Космонавтів 79» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник, прописаний і проживає), [PERSON] (син, прописаний і не проживає), [PERSON] (син, прописаний і не проживає), [PERSON] (інші, прописана і не проживає) (а.с.21). 10.12.2021 року [PERSON] звернувся до ВМР із заявою про зняття з реєстрації його колишню дружину [PERSON] та дітей [PERSON] , [PERSON] (а.с.22). Листом №М-01-153379/1-00-10 від 23.12.2021 року [PERSON] було повідомлено про відсутність правових підстав щодо зняття з реєстрації зазначених у зверненні осіб (а.с.23-24). Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.76, 77, 78, 81 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими і вони свідчать про наявність перешкод позивачу у користуванні належною йому власністю та підстав для визнання відповідачки, таким, що втратили право користування житлом, так як вона без поважної причини понад рік відсутня в ньому, за відсутності між позивачем і відповідачкою домовленості про це, і відсутністю причин передбачених законом, які вважаються поважними. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованою у даній квартирі перешкоджає позивачу належним чином використовувати своє право власника на квартиру, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 992,40 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved