Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 24 лютого 2021 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М., про що зроблено запис в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №244. Відповідно до довідки Тячівської міської ради від 15.11.2021 року за №843/031-14 в [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З моменту укладення договору купівлі-продажу домоволодіння від 24 лютого 2021 року відповідачі за адресою реєстрації по [ADDRESS] , фактично не проживають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають, особисті речі відповідачів в будинку відсутні і взагалі будинком не цікавляться. Реєстрація місця проживання відповідачів у його будинку перешкоджає йому реалізувати право власності на будинок в повній мірі. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом в будинку [ADDRESS] , України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 24 лютого 2021 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. в реєстрі за №244, згідно якого відповідач [PERSON] продав позивачу [PERSON] вказаний житловий будинок. Згідно довідки старости с. Руське Поле Тячівської міської ради від 15 листопада 2022 року за №843/03-114, в [ADDRESS] , також зареєстровані [PERSON] , 1976 року народження та [PERSON] , 1972 року народження. Факт реєстрації відповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , також підтверджується листами ГУ ДМС України в Закарпатській області від 17 червня 2022 року за №2101.03.7-4448/21.2-22 та за №2101.03.7-4456/21.2-22. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника чи членів його сім`ї до нового власника в частині збереження права користування житлом. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім`ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені статтею 162 ЖК України. У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь - якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні та розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення у здійснені права користування та розпорядження майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім власником житлового будинку [ADDRESS] , який на даний час належить позивачу [PERSON] , та разом з відповідачкою [PERSON] є зареєстрованими у вказаному житловому будинку. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачем доведено факт порушення з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] права користування та розпоряджання своїм майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] , оскільки відповідачі значаться зареєстрованими в його житловому будинку, а тому позов слід задовольнити та визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування житлом в будинку [ADDRESS] , України. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачів [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved