Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Макаренко Олександр Миколайович, звернувся до суду з позовом про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що після смерті бабусі позивача [PERSON] [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Позивач, як спадкоємець за законом п`ятої черги, прийняв спадщину, звернувшись з відповідною заявою до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. Проте, при оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що документи, які підтверджують право власності на спадкове майно, відсутні, у зв`язку з чим 22.07.2022 нотаріусом винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач та його представник до суду не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином. Раніше представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, без фіксування процесу технічними засобами. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Раніше надав до суду заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.07.2018 Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 787. Факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.02.1960 Миколай-Пільською сільською радою В-Хортицького району Запорізької області, актовий запис № 8, відповідно до якого [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] . Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.07.1984 Шевченківською районною радою м. Запоріжжя, актовий запис № 1339, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] . Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. з заявою про прийняття спадщини за законом звернулись позивач [PERSON] та його батько [PERSON] , що підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 160/2018. Відповідно до заяви [PERSON] , він відмовився від прийняття спадщини за законом, яка залишилась після померлої [INFO] матері [PERSON] , на користь онука спадкодавця [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після померлої [INFO] [PERSON] , який прийняв спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2022, виданої приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що документи, які підтверджують право власності на спадкове майно, відсутні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто, записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до записів з Погосподарської книги № 4, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , числиться [PERSON] . Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивача [PERSON] на спадщину, відкриту після смерті його бабусі [PERSON] та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність у нього відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved