Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

позивач звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] , малолітнього [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , в якому просить визнати недійсним договір дарування від 09.06.2021 року, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] щодо частки розміром 2/5 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , скасувати державну реєстрацію права власності відповідачки [PERSON] на частку розміром 1/5 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; визнати недійсним договір дарування від 26.07.2021 року, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] щодо частки розміром 1/5 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , скасувати державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на частку розміром 1/5 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на частку розміром 2/5 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивує тим, що є власником приміщення кімнати 1-1 площею 18.4 кв.м. в будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2014 року. Право власності на кімнату належним чином зареєстровано як на окремий об`єкт нерухомого майна. Правомірність набуття такого об`єкта нерухомого майна встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.12.2018 року, залишеним без змін в апеляційному та касаційному порядку. Відповідач [PERSON] є власником усіх інших приміщень будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, визнаного дійсним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року, однак державним реєстратором, всупереч змісту рішення суду, було зареєстровано право власності відповідача [PERSON] на частку розміром 4/5 у праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.03.2018 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на частку 4/5 у праві спільної часткової власності на житловий будинок. В процесі розгляду цієї справи судом було вжито заходи забезпечення позову та заборонено [PERSON] здійснювати дії, пов`язані з продажем або іншим відчуженням будь-яким способом 4/5 частки у будинку [ADDRESS] , зареєстрованих на його ім`я на підставі оскарженого рішення державного реєстратора, однак, відповідач [PERSON] на стадії апеляційного розгляду справи відчужив частку розміром 2/5 відповідачу [PERSON] , яка, в свою чергу, відчужила частку розміром 1/5 відповідачу [PERSON] . Позивачка вважає, що укладені відповідачами договори дарування порушують її право власності, оскільки предметом відчуження за оспорюваними договорами є ідеальні частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається з трьох житлових кімнат житловою площею 51,2 кв.м., загальна площа 104,3 кв.м., і до цієї площі незаконно включено кімнату 1-1 площею 18.4 кв., яка належить позивачці та є окремим об`єктом нерухомого майна. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2022 року вжито заходів забезпечення позову до подання позову та постановлено накласти арешт на зареєстровані за відповідачами ідеальні частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 104,3 кв.м, житловою площею 51,2 кв.м. Ухвалою судді від 07.07.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано від приватного нотаріуса Кулиняка І.Я. копії нотаріальних справ по укладенню оспорюваних договорів дарування. 03.08.2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому остання позов не визнає, зазначає, що ухвала від 22.02.2017 року про забезпечення позову у справі № 463/5225/16 не була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, отже, [PERSON] вправі був розпорядитись зареєстрованою на його ім`я на підставі рішення Личаківського районного суду від 01.07.2004 року часткою розміром 4/5 у праві власності на будинок [ADDRESS] . Просила розглядати справу у порядку загального позовного провадження або у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.08.2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] аналогічного змісту. 30.08.2022 року до суду надійшов відзив законного представника відповідача [PERSON] [PERSON] аналогічного змісту. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 01.09.2022 року задоволено клопотання законного представника відповідача [PERSON] та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача адвокат Мартиневич О.А. позов [PERSON] підтримав повністю, просить такий задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Додатково пояснив, що, не залежно від того, чи вживались при розгляді справи № 463/5225/16 заходи забезпечення позову, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.03.2018 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення державного реєстратора, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на частку 4/5 у праві власності на будинок [ADDRESS] , отже, за оскарженими договорами дарування було відчужене майно, яке не належало дарувальникам, що є достатньою підставою для визнання таких договорів недійсними. Представник відповідача [PERSON] , проти позову заперечив, зазначив, що ухвала суду про забезпечення позову, щодо оскарження реєстрації за [PERSON] права власності на 4/5 частини спірного будинку, як вид обтяження не була виконана в частині внесення її в відповідний реєстр, крім цього ухвала не містить обов`язкових вимог до виконавчого документу в частині реквізитів сторін в зв`язку з чим не підлягала виконанню відповідачем [PERSON] . Отже вражає, що жодних перешкод для укладення оспорюваних договорів не було. Одночасно повідомив, що він як представник [PERSON] знав про існування ухвали суду , яка забороняла його довірителю відчужувати вказане майно, однак відповідачу про це не повідомляв. Також на його думку скасування реєстрації права власності [PERSON] не являється підставою для задоволення позовних вимог, оскільки на момент укладення оспорюваних правочинів позивач був власником вказаного нерухомого майна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав та мотивів викладених у відзиві. Додатково пояснила, що ні вона ні [PERSON] не знали про наявність ухвали суду, яка забороняє відчуження частки будинку. Спірні договори було укладено тому що під час апеляційного розгляду вони зрозуміли, що можуть залишитись без зареєстрованого права власності на будинок. Законний представник [PERSON] погодився з поясненнями представника в-ча [PERSON] , також просить врахувати, що на момент укладення спірних правочинів жодних перешкодь для цього не було. Вважає, що саме з вини позивача, який не вжив заходів для реєстрації ухвали про забезпечення позову, виникла спірна ситуація. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265,\~280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. Як вбачається з інформаційної довідки № 269490164 від 06.08.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договору купівлі-продажу від 25.12.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31676552 від 25.12.2014 року, позивачка [PERSON] є власником приміщення кімнати 1-1 площею 18.4 кв.м. в будинку [ADDRESS] . Розмір частки у праві власності 1, тобто, зазначене приміщення кімнати зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як самостійний об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 107942046101. Встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.12.2018 року по справі № 463/2936/15-ц, залишеним без змін в апеляційному та касаційному порядку, відмовлено [PERSON] в позові про скасування рішення державного реєстратора від 18 липня 2013 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на кімнату літ. 1-1 площею 18,4 кв.м. в будинку по [ADDRESS] ; визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення кімнати від 24.12.2014 року, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила приміщення кімнати площею 18,4 кв.м., позначеної літером 1-1, що знаходиться в будинку по [ADDRESS] ; скасування державної реєстрації права власності на кімнату літ. 1-1 площею 18,4 кв.м. в будинку по [ADDRESS] . Отже, правомірність укладення договору купівлі-продажу від 25.12.2014 року та проведення державної реєстрації права власності на приміщення кімнати 1-1 площею 18.4 кв.м. в будинку [ADDRESS] як на самостійний об`єкт нерухомого майна перевірені в судовому порядку та визнані такими, що відповідають вимогам закону. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору дарування, визнаного дійсним згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року по справі №2-1066/2004, залишеного без змін в апеляційному та касаційному порядку, є власником усіх інших приміщень будинку [ADDRESS] , а саме приміщення 1-2 (коридор) 5,0 кв.м, 1-3 (кухня) 6,8 кв.м, 1-5 (кімната) 17,4 кв.м, 1-6 (кімната) 15,4 кв.м, 1- (коридор) 8,5 кв.м, 1-4 (сходова клітка) 1,8 кв.м, підвальні службові приміщення 19,2 кв.м. та 11,8 кв.м. Загальна площа (кв.м.) 85.9, житлова площа (кв.м.) 32.8. 27.12.2016 року державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на частку 4/5 у праві спільної часткової власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 104,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року. Це рішення державного реєстратора було оскаржено [PERSON] до суду. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.02.2017 року у справі № 463/5225/16ц вжито заходів забезпечення позову та заборонено [PERSON] здійснювати дії, пов`язані з продажем або іншим відчуженням будь-яким способом 4/5 частки у будинку [ADDRESS] , зареєстрованих на його ім`я на підставі рішення державного реєстратора від 27 грудня 2016 року за індексним номером 33195841. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.03.2018 року по справі № 463/5225/16ц, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15.07.2021 року та постановою Верховного Суду від 07.09.2022 року, зазначене рішення державного\~реєстратора від\~27.12.2016\~рокувизнано протиправним та скасовано. 09.06.2021\~року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частки розміром 2/5 у праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком Ігорем Ярославовичем за реєстровим № 2502. 26.07.2021\~року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частки розміром 1/5 у праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком Ігорем Ярославовичем за реєстровим № 3349. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.\~317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ч.1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст. 717 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.3,4 ст.\~334\~ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність. \~ \~ \~ \~Згідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, ч.5,6 ст. 203 ЦК України. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 року у справі № 910/12787/17 зроблено висновок про застосування ст.ст. 203, 215 ЦК України, відповідно до якого за змістом статей 203, 215 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав. Отже, за позовом особи, яка не є стороною правочину, оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним, за наявності підстав, передбачених законом, та якщо особа, яка звернулась до суду з таким позовом, доведе, що її права порушені оспорюваним нею правочином, і поновлення цих порушених прав можливе шляхом приведення сторін правочину до попереднього стану. З урахуванням наведених норм матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін, та встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] , якому станом на 09.06.2021 року було достовірно відомо про оскаржене ним в апеляційному порядку рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.03.2018 року у справі № 463/5225/16 та постановлену у цій справі ухвалу від 22.02.2017 року про забезпечення позову, діючи недобросовісно, уклав з відповідачкою [PERSON] договір дарування нерухомого майна, яке йому не належало, а саме частки розміром 2/5 у праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна 1133897546101, будинок за адресою [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат житловою площею 51,2 кв.м., загальна площа 104,3 кв.м., отже до цієї загальної та житлової площ входить і кімната 1-1 площею 18.4 кв.м., яка належить позивачці та є окремим об`єктом нерухомого майна за реєстраційним номером 107942046101, що і стало підставою для скасування рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.03.2018 року рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на частку розміром 4/5 такого об`єкта нерухомого майна. Отже, договір дарування від 09.06.2021 року не відповідає вимогам ст.ст. 3, 316, 317 ЦК України, порушує права позивачки як власника приміщення кімнати 1-1 площею 18,4 кв.м. в будинку [ADDRESS] , а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. Як наслідок, недійсним підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України є і договір дарування від 26.07.2021\~року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] частку розміром 1/5 у праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] . З урахуванням недійсності договорів дарування від 09.06.2021 року та 26.07.2021 року, змісту рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.03.2018 року та приписів ст. 216 ЦК України є підставними та підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідачів на частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 104.3 кв.м., житловою площею 51.2 кв.м. Судові витрати, що складаються із судового збору також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках (по 1654 грн з кожного).

Outcome: approved