Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-04 00:00:00

Позивач звернулись до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача, про стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії. Просили суд: стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь КП Харківські теплові мережі, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, вартість безпідставно спожитої теплової енергії за період з 01.11.2018 по 30.11.2021р. в сумі 29432,90 грн. на р/р [NUMBER] у ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», ЄДРПОУ 31557119 та судові витрати. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позові. В судове засідання відповідач не з"явилась з невідомих підстав будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідачу, на праві власності, згідно договору купівлі-продажу № 3082, що укладений - 08.09.2009 р., належать нежитлові в цокольному поверсі: № І, № ІІ, № ІІІ , № ІV, № V, № VІ, №VІІ загальною площею 69,8 кв.м, що розташоване у [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6). Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі - продажу. Регулювання відносин по постачанню теплової енергії, що призначена для купівлі - продажу відбувається Правилами користування тепловою енергією №1198, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007р. (далі- Правила), що конкретизують норми права загального характеру з метою регулювання поведінки суб`єктів правовідносин у певній галузі. Згідно до статті 24 ЗУ «Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Судом встановлено, що у порушення вимог Закону України «Про теплопостачання», Відповідачем договір із позивачем, як надавачем послуг з теплопостачання не укладено, однак фактично послугу з постачання тепла отримано. Також встановлено, що 08.09.2021р. представниками КП «Харківські теплові мережі» складений акт обстеження системи теплоспоживання об`єкта № ВНОТ/6940 (відповідно до п.35 Правил), згідно якого система теплопостачання єдина із системою теплопостачання житлового будинку, в який вбудоване нежитлове приміщення споживача теплової енергії. Приміщення використовується під ветеринарну клініку. Відповідно до вимоги п.4 Правил користування теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007р. було надано припис укласти договір з КП «Харківські теплові мере» як теплопостачальною організацією. Відповідно до вимог п.5.5.1 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж» було надано припис надати розрахунок теплового навантаження на опалення нежитлових приміщені;, власницею яких вона є, що виконаний проектною організацією, що має ліцензію на виконання даного виду робіт, для узгодження Центром контролю та обліку тепло споживання КП «Харківські теплові мережі». Окрім цього судом встановлено, що 03.12.2021р. представниками КП «Харківські теплові мережі» складений акт обстеження системи теплоспоживання нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] , в якому вказано, що договір між Відповідачем не укладено, розрахунок навантаження не наданий. Відповідно до п.23 Постанови КМ України №1198 від 03.10.2007р. - у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Відповідно до вимог вказаного нормативу, КП «Харківські тепловії мережі» провели нарахування безпідставно спожитої теплової енергії за період з 01.11.2018р. по 30.11.2021р. у РОЗМІРІ 29432,90 грн. В зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнано окремим тепловим вводом, КП Харківські теплові мережі не мають технічної можливості здійснити-їх відключення. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії від 26.10.2018 за № 177/8449, від 24.10.2019р. № 177/10237, від 20.10.2020 № 177/12116, від 15.10.2021 № 177/13902 та актами відключення споживача від 09.04.2019р. за № 177/9407, від 08.04.2020 р. № 177/11084, від 12.04.2021р.№ 177/13404. Згідно ст. 1 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги » , споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 9 Закону України«Про житлово-комунальніпослуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 р. у справі №6-2951 цс 15. Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає, що виниклі правовідносини між позивачем та відповідачем регулюється Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 р. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 68 Житлового Кодексу України встановлено обов`язок наймача своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Положеннями статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виходячи із змісту положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг населення з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. Враховуючи вище зазначене, судом встановлено факт того, що Відповідач як споживач не сплачував позивачу за надані послуги , тому в період часу з 01.11.2018р. по 30.11.2021р.у нього виникла заборгованість за тепло постання у розмірі - 29432,90 грн. Враховуючи надані до суду докази по справі, суд приходить до висновку про задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved