Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, визначеного рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року в справі № 463/10359/19, та просить стягувати з [PERSON] на її, [PERSON] , користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року з відповідача в користь позивача стягувались аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2218 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 4 грудня 2019 року і до досягненням дітьми повноліття. [INFO] старшій донці [PERSON] виповнилось 18 років і відповідно на неї сплата аліментів по вказаному рішенню припинилась. Визначений рішенням суду розмір аліментів вважає таким, що не відповідає реаліям сьогодення, є недостатнім для утримання дитини та не відповідає мінімально визначеному законодавством розміру аліментів. Як на підставу позову посилається на положення ст. 180-182, 192 СК України. Ухвалою суду від 9 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в судове засідання. Судові засідання 23 січня 2023 року та 8 лютого 2023 року не відбулись у зв`язку з неявкою в такі відповідача та поданням ним клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він проходить службу в Збройних Силах України та перебуває за межами Львівської області В судовому засіданні 1 березня 2023 року представник позивача адвокат Когут Л.І., яка діяла на підставі ордера серії ВС № 1181709 від 22 січня 2023 року, позов підтримала з мотивів викладених в ньому, підтвердила, що відповідач сплачує аліменти на старшу дитину в розмірі 2500 гривень щомісяця. Просила вимоги позову задовольнити. Відповідач в цьому ж судовому засіданні позов визнав частково та вказав, що готовий сплачувати на молодшу дитину аліменти в розмірі 3000 гривень. Просив врахувати, що зараз справді в нього покращилось матеріальне становище, оскільки він проходить службу в Збройних Силах України, однак у зв`язку з тим, що він зазнав ушкодження, переніс операцію, є обмежено придатним до військової служби, а тому зараз проходить процедури звільнення з Збройних Сил України, а відтак його матеріальний стан повернеться до попереднього. Також просив врахувати, що він повторно одружився та має на утриманні мати, а також сплачує аліменти на старшу дитину в розмірі 2500 гривень. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіє свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 грудня 2013 року. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року в справі № 463/10359/19 стягуються аліменти з [PERSON] в користь [PERSON] на утриманні доньки [PERSON] в розмірі 2218 гривень. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивач посилалася на те, що визначений рішенням суду розмір аліментів є таким, що не відповідає реаліям сьогодення та є недостатнім для утримання дитини. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права свідчить про те, що такою передбачено кілька альтернативно визначених та водночас самостійних один від одного підстав для зменшення або збільшення розміру аліментів. Крім цього, вказаний перелік не є вичерпним. Відтак підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як погіршення здоров`я, так і його покращення, а також інші випадки. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання кількох підстав для зміни розміру аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня в розмір 2833 гривні. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що визначений рішенням суду розмір аліментів на момент розгляду справи став меншим за законодавчо визначений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги часткове визнання позову зі сторони відповідача, який підтвердив, що на даний час його матеріальне становище покращилось, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 3500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд врахував, що відповідач вже сплачує аліменти на утримання старшої доньки в розмірі 2500 гривень, що сторонами визнано в судовому засіданні. Також судом взято до уваги, що на даний час у відповідача є постійний дохід, оскільки він проходить службу в Збройних Силах України, однак доходи такого до проходження військової служби суду невідомі, як невідомі доходи сторони позивача. Учасники процесу відповідних клопотань про витребування доказів про доходи сторін не заявляли. А тому суд врахував часткове визнання позову зі сторони відповідача, а також, що обов`язок сторін на утримання дітей є рівним обов`язком як матері, так і батька та розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим суд визначив розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Судом не беруться до уваги доводи відповідача про необхідність утримувати свою матір, оскільки не надано належних і допустимих доказів, що остання потребує утримання, в тому числі матеріального. Також судом не враховуються доводи сторони відповідача про зміну ним матеріального стану у зв`язку з повторним одруженням, хоча суд і погоджується, що зміна сімейного стану може впливати на матеріальне становище особи, однак, в першу чергу, на думку суду, обов`язок батьків полягає в належному забезпеченні рівня життя їх малолітніх дітей, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи доводи та в судовому засіданні, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому, у відповідності до ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави судові витрати в розмірі 1073,6 гривень судового збору.

Outcome: partial