Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до відповідачів [PERSON] , виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївські області, з позовною заявою про визнання недійсним рішення № 60 виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 23.05.2003 року та усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом демонтажу самочинно встановленного металевого гаражу. В обгрунтування позовних вимог вказала, що з 18.07.2014 року є законною власницею житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом із житловим будинком за тією ж адресою вона прийняла у власність земельну ділянку загальною площею 0,0588 га. Продавцем вказаних вище об`єктів є громадянин [PERSON] , який на прохання відповідача [PERSON] дозолив останньому встановити металевий стандартний гараж на прилеглій території до будинку, розташованому по [ADDRESS] , у зв`язку з чим, 23.05.2003 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради було прийнято рішення № 60, яким дозволено гр. [PERSON] встановлення металевого стандартного гаражу на прилеглій території до будинку. На підставі вказаного рішення відповідач встановив гараж та користується ним за призначенням до теперішнього часу. Враховуючи вищевикладене, вважає вказане рішення незаконним та необгрунтованим, оскільки відповідач вчиняє їй перешкоди у користуванні її власністю, при цьому зайняв прилеглу територію її законно придбаного будинку, земельної ділянки, позбавив її вільно користуватись та розпоряджатится своїм майном на власний розсуд. В зв`язку з цим змушена звернутися до суду з позовом про визнання недійсним рішення № 60 виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 23.05.2003 року та усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом демонтажу самочинно встановленного металевого гаражу. 20.04.2021 року постановлено ухвалу про забезпечення позову. Ухвалою суду від 27.04.2021 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовче засідання. 10.06.2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому позов не визнають і показала, що рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 23.05.2003 року № 60 надано дозвіл [PERSON] на встановлення металевого гаражу на ділянці, прилеглій до ділянки по [ADDRESS] , власником якої на момент винесення вказаного рішення була [PERSON] . Після реалізації рішення будь-яких претензій до [PERSON] з приводу порушення прав будь-яких осіб чи прав територіальної громади не надходило. Більш того, позивачці було відомо про наявність гаражу, та вона бачила в якому місці він розташований. Домовленостей, при укладанні договору купівлі-продажу будинку, щодо демонтажу гаражу не було. Строк розміщення цієї споруди на землях, що належить до комунальної власності, в рішенні не зазначався, отже є безстроковим. Крім того, в рішенні не зазначалося, що для встановлення гаражу, необхідним є отримання будь-яких інших дозвільних документів. Таким чином розміщення спірного гаражу не є та не може бути самочинним будівництвом в розумінні норм чинного законодавства, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою суду від 08.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в тому ж обсязі та з тих же підстав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнають, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача виконавчий комітет Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області не є юридичною особою, оскільки не зареєстрований в Державному реєстрі як юридична особа, а є лише структурним підрозділом іншої юридичної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем та відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Отже, відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру не може бути відповідачем у справі, оскільки не є юридичною особою. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що в позовних вимогах слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Договором купівлі-продажу житлового будинку від 18.07.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Платовською П.О., та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24429486, підтверджується набуття [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 77,7 кв. м з господарськими будівлями. Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.07.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Платовською П.О., та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0588 га, яка розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4810200000:11:007:0009. Рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради було прийнято № 60 від 23 травня 2003 року, [PERSON] було надано дозвіл на встановлення металевого стандартного гаражу на прилеглій території до будинку, розташованому по [ADDRESS] , розміром 4,0/6,0 м. Доводи позивача щодо надання дозволу на монтаж гаража [PERSON] , а не [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до експертного висновку № 056/473-n від 11.05.2021 року Українського бюро лінгвістичних експертиз, українські записи прізвища [PERSON] і [PERSON] , та російські записи прізвища [PERSON] / [PERSON] , є ідентичними. Підставами для визнання недійсним акту органу місцевого самоврядування чи його виконавчого органу може бути невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Позивачка не вказує на те, що оскаржуваним рішенням було порушено будь-які норми чинного, на час його винесення, законодавства, а лише посилається на порушення вказаним рішенням її прав, зокрема, що споруда відповідача виконана із металу, приєднана до зовнішньої межі земельної ділянки, опирається на цегляні кладки, становить перешкоду заїзду у двір, встановленню паркану, здійсненню асенізаційних послуг, є небезпечною, встановлена з порушенням протипожежних норм, що становить небезпеку для позивача та її сім`ї. Відповідно до паспорта, спірний гараж відповідає стандарту РСТ УРСР 1552-80 та технічному опису ТО 5.51-26-81, визнаний придатним до використання, що підтверджується спеціалістом - представником ОТК. Жодних висновків спеціалістів щодо небезпечності матеріалів, з яких гараж виготовлений, чи що його встановлення не відповідає інструкції з його встановлення та є небезпечним позивачка не надає. Згідно відповіді філії Вознесенського району Північного округу АТ "Миколаївобленерго" від 31.05.2021 року, гараж не має живлення від мереж АТ "Миколаївобленерго", що спростовує доводи позивачки про несанкціоноване підключення гаража до електромережі. Відповідно до Технічного паспорту будинку по [ADDRESS] , до складу будинковолодіння входить гараж Б-1 площею 34.2 кв.м. Спірний металевий гараж не знаходиться на в`їзді до подвір`я та не перешкоджає заїзду машин до подвір`я та до гаражу Б-1. Позивачкою не надано жодних документів на підтвердження того, що нею розпочато процедуру реконструкції чи будівництва на території будинко володіння та земельної ділянки та що наявність спірного гаражу перешкоджає цьому. Рішенням Вознесенської міської ради від 21.05.2021 року № 60 Про відмову [PERSON] у наданні в оренду земельної ділянки несільськогосподарського призначення, гр. [PERSON] було відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , приблизно 0,0024 га, із категорії земель - житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу. В частині першій статті 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК Україниу разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16, підстав для відступу від якого не встановлено. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України в цій же редакції кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Подані представником позивача докази, зокрема, довідка №4855/01/05/03, довідка №4854/01/05/07 від 13.06.2019, довідки №3073/01/05/07, адресна картка особи, відповіді АТ «Миколаївобленерго» від 05.04.2021р. № 01-13/2013р., відповідь УДАБІ у Миколаївські області від 12.04.2021р., відповідь ДІЕНУ(держнагляду) Управління держнагляду у Миколаївській області, відповідь відділу містобудування та архітектури апарату виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 07.04.2021 року №33/01/21/01-36/21, відповідь ДСУ: надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, відповіді головного управління ДСУ з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області від 05.05.2021 року №59 04-2709/09.01, відповідь ГУ Національної поліції України у Миколаївській області Вознесенське районне управління поліції №6512 від 23.03.2021 року, відповідь ГУ Національної поліції України у Миколаївській області Вознесенське районне управління поліції №9857/59-2021 від 19.04.2021 року, відповідь ДСУ з надзвичайних ситуацій, акту №2 від 31.03.2021 року, відповідь ДАБІУ № б/н від 03.04.2021 року, лист до відповідача, відповідь №01/22-4094 від 21.04.2021р., Витяг з проколу №3 від 25.03.2021 року, протокол №10 засідання постійної комісії з питань земельних відносин від 22.04.2021 року, рішення сесії Вознесенської міської ради від 21.05.2021 року №60, протокол №13 засідання постійної комісії з питань земельних відносин від 19.05.2021 року не доводять на думку суду належним чином обставин створення [PERSON] перешкод у здійсненні [PERSON] права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, позивачем за даним позовом вимог про зобов`язання відповідача, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, - не пред`являлося, заяв про призначення експертизи щодо можливості та способів перебудови самочинного будівництва в судовому засіданні не заявлялося. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Таким чином, суд зазначає, що належних доказів того, що наявність спірного металевого гаражу порушує права позивача, з врахуванням використання усіх передбачених законодавством України заходів щодо зобов`язання проведення перебудови, неможливості проведення відповідної перебудови або відмови відповідача у проведенні перебудови шляхом приведення приміщення гаражу до норм ДБН, - позивач не надала. Позовні вимоги заявлені позивачем саме в контексті знесення самочинного будівництва, які, на переконання суду, - є передчасними. З урахуванням вищевикладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає недоведеними вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування майном, що є підставою для відмови в їх задоволенні. Щодо розподілу судових витрат в частині витрат відповідача на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №826/1216/16 від 27.06.2018 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження судових витрат представником відповідача [PERSON] суду надано: договір про надання правової допомоги від 07.06.2021 року; квитанція до прибуткового касового ордеру від 10.06.2021 року про сплату правової допомоги в сумі 1200 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №472 від 03.12.2007 року; ордер на надання правничої (правової ) допомоги від 07.06.2021 року. Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 Договору, за надання правової допомоги Клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі, що визначається згідно розрахунків про надані послуги, складених адвокатом, які є невід`ємною частиною даного Договору. Однак, в порушення вимог Договору та ст. 137 ЦПК України, представником відповідача не надано розрахунок здійснених ним витрат на правничу допомогу, тобто витрати на професійну правничу допомогу документально не підтверджені, а тому стягненню з позивача на користь відповідача не підлягають. За ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed