Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що у житловому будинку за адресою [ADDRESS] проживали його батько [PERSON] та мати [PERSON] , які померли [INFO] та 15.12.2017 року відповідно. За час життя його мати зробила заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла йому. Зазначає, що звернувшись до ДНК для реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок йому повідомлено, що таке зареєструвати неможливо, так як відсутній правовстановлюючий документ на спірний будинок. Вказує, що відповідно до виписки з Рішення Неліпинської сільської ради від 28.11.2002 року №75 та рішення даної ради від 22.05.2003 року за № 45, [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації на окрему будівлю та видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] ). Тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Сторони у судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду (а.с. 24, 30, 32). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 жовтня 1985 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 4). Як убачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.12.2017 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 59 (а.с. 5). Згідно заповіту від 28.01.2009 року, [PERSON] , [INFO] заповіла все своє майно сину [PERSON] , 1970 р.н. Заповіт зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №1 28.01.2009 року (а.с. 6). Як убачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.05.1970 року, батьками позивача є батько - [PERSON] та мати 0 [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до виписки з рішення Неліпинської сільської ради від 28.11.2002 року № 75, [PERSON] , мешканці [ADDRESS] , надано дозвіл на виготовлення технічної документації на окрему будівлю (а.с. 9). Згідно витягу з рішення Неліпинської сільської ради від 24.07.2003 року № 75, вищевказане рішення відмінено, та надано [PERSON] , мешканці [ADDRESS] дозвіл на добудову до житлового будинку (а.с. 20). На житловий будинок за адресою [ADDRESS] , 14.07.2003 року, виготовлено Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника [PERSON] (а.с. 7-8) Відповідно до витягу з рішення Неіпинської сільської ради від 22.05.2003 року за № 45, [PERSON] видано свідоцтва про право власності на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] (а.с. 19). Як убачається з довідки Неліпинської сільської ради від 27.09.2022 року № 18/01-18 земельна ділянка під житловим будинком за адресою [ADDRESS] площею 0,25 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не сформована (не приватизована) (а.с. 18). Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , такий складається з: А - Житловий будинок; Б - господарська будівля; В - вбиральня, № 1,2 огорожа (а.с. 12-17). Як убачається з довідки виданої виконкомом Неліпинської сілської ради від 27.09.2022 року №169, у вищевказаному житловому будинку на день смерті [PERSON] разом нею проживали її син - [PERSON] , 1970 р.н.; невістка - [PERSON] , 1971 р.н.; онук [PERSON] , 1991 р.н.; онука - [PERSON] , 1995 р.н. та правнук [PERSON] , 2017 р.н. (а.с. 21). Вищезгадані обставини стверджуються відповідними документами і ніким не оспорюються. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Згідно з нормою ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити з своїм майном,

Outcome: approved