Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

В листопаді 2022 р. [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 81848,00 грн, витрати на проведення оцінки в сумі 6000,00 грн, моральну шкоду в сумі 72100,00 грн, а всього 159948,00 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14.06.2002 р. позивач став власником нежитлового приміщення №1 - офіс, площею 166,00 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . 11.04.2005 р. за адресою: [ADDRESS] . створено ТСББ «Комфорт», яке забезпечує належне утримання багатоквартирного будинку, є балансоутримувачем вказаного будинку. 01.02.2022 р. о 08:00 год. в результаті залиття гарячою водою з верхнього поверху було пошкоджено майно, яка належить позивачу, а саме: стелі, стіни, підлога. Цього ж дня, о 18:00 год. представники відповідача усунули прорив труби. На звернення позивача акт про затоплення відповідач не склав, що стало підставою для складання акту 03.02.2022 р. без участі представника ТСББ «Комфорт». Аварія сталась внаслідок прориву (свищ) металевої труби гарячої води, яка проходить через квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , причиною залиття встановлено незадовільне технічне обслуговування системи ТСББ «Комфорт», а саме не проведення систематичних оглядів труб та повної заміни. Вказаний акт до цього часу відповідачем не підписаний, на досудову вимогу останні не відреагували. Вартість завданої шкоди внаслідок залиття квартири становить 81848,00 грн, за виготовлення звіту про оцінку майна позивач сплатив 6000,00 грн. Крім цього, бездіяльністю відповідача заподіяно позивачу моральну шкоду, яка полягає у підвищеному психологічному навантажені, внаслідок пошкодження майна. Позивач має проблеми зі здоров`ям, має інвалідність другої групи. Моральну шкоду оцінює в 72100,00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що до 23.08.2022 р. позивач був власником офісу №1 площею 166,00 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час власником є [PERSON] 01.02.2022 р. у квартирі [ADDRESS] відбулась аварійна ситуація щодо прориву трубопроводу ГВП. Вказана квартира знаходиться над офісом, який належав позивачу. При візуальному огляді квартири встановлено, що причиною аварії стала пошкоджена труба, яка не мала необхідної вентиляції та доступу повітря до даної труби, оскільки труба була закладена цеглою, пошкодження офісу були незначними, було протікання по стелі та однієї зі стін офісу. В той же день причину протікання труби було ліквідовано, акт про пошкодження не складався, оскільки необхідно було організувати ремонтні роботи по заміні труби, що проходила через приміщення офісу №1. Зазначає, що акт про залиття та заяви-вимоги від позивача не отримував. З наявність вказаного акту ознайомились після звернення до суду. Зі слів підписантів вказаного акту [PERSON] , [PERSON] стан офісу належного позивачу, вони не досліджували, підписали акт лише в липні 2022 р. Вважає акт-залиття недопустимим доказом, матеріальна шкода не підтверджена належними доказами. Крім цього, вважає вимогу про стягнення моральної шкоди не обґрунтованою, не доведено моральних страждань позивачу, причинно-наслідковий зв`язок між залиття приміщення та станом здоров`я позивача. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що обов`язок зі складання акту-залиття покладається на ТСББ «Комфорт». Письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] вважає неналежними доказами. Моральну шкоду вважає обґрунтованою. В запереченні представник відповідача підтримує доводи, викладені у відзиві на позов, вважає акт залиття неналежним доказом, оскільки особи, які його підписували не ознайомлювались з його змістом. Обгрунтованого розрахунку моральної шкоди надано не було. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Представник відповідача заперечує щодо задоволення позову. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 23.11.2022 року відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення присутніх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач був власником нежитлового приміщення №1 - офіс, площею 166,00 кв.м, за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 14.06.2002 р. Згідно з актом про залиття від 03.02.2022 р., який містить підписи [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), встановлено, що 01.02.2022 р. орієнтовно о 08:00 год. прорвало (свищ) металеву трубу системи централізованого опалення, а саме: стояку (вертикальна розводка), який проходить через квартиру [ADDRESS] в результаті витікання гарячої води було залито (затоплено) на першому поверсі нежитлове приміщення №1 - офіс, кімната №2 (коридор) 49,8 кв.м, кімната №4 (кабінет) 19,5 кв.м, кімната №5 (кабінет) 23,3 кв.м, внаслідок чого пошкоджено наступне майно: 1.Кімната №2 (коридор): гіпсокартонна конструкція 2,1 кв.м, яка знаходиться на стелі;стіна ліва з гіпсокартонної конструкції, площею 6,4 кв.м, шпалери, площею 6,2 кв.м, дверні набори (міжкімнатні) 2 шт, плити стельовані «Армстонг» 1,5 кв.м, плінтуси із плиток керамічних 2,0 м.; 2.Кімната №4 (кабінет): стіна права з гіпсокартонної конструкції 6,4 кв.м, плити стельової «Армстонг» 1,0 кв.м, шафа 1 шт, шпалери, площею 7,5 кв.м, дощаті покриття підлоги (ламінат виробництво Німеччина), площею 19,5 кв.м, плінтуси полівінілхлоридних 7,0 кв.м 3.Кімната №5 (кабінет): стіна ліва площею 9,6 кв.м, плити стельові «Армсонг» 0,5 кв.м, шпалери, площею 8,6 кв.м, дощаті покриття підлоги (ламінат виробництво Німеччина ), площею 23,5 кв.м, навісна полиця 1 шт, плінтуси полівінілхлоридних 15,0 кв.м Причиною аварії та залиття, що трапилась на системі централізованого опалення, є незадовільне технічне обслуговування Об`єднанням цієї системи, а саме не проведення систематичних оглядів труб стояків централізованого опалення з метою визначення стану внутрішньобудинкової системи, не проведення капітального та поточного ремонту (повна (часткова) заміна) труби центрального стояка. Розрив труби центрального стояка стався в зоні відповідальності Об`єднання, тобто з вини ТСББ «Комфорт». Керівництво (представники адміністрації) Об`єднання не виконало обов`язок зі складання акту затоплення та відмовилось приймати участь у складі даної комісії, а також підписати цей акт. Висновки та рекомендації комісії: нанесені матеріальні збитки майну [PERSON] , внаслідок чого потребуються відновлювальний капітальний ремонт нежитлового приміщення №1- офіс, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: повна заміна:гіпсокартону, дощатого покриття підлоги, плит стельових, дверні набори, плінтуси, шпалери та меблів. Даний акт підписаний членами комісії, зауважень чи заперечень щодо його змісту не надійшло. Відповідно до звіту про оцінку майна від 10.02.2022 р. вартість ремонтно-відновлювальних робіт та вартість використаних матеріалів нежилого приміщенні №1-офіс за адресою: [ADDRESS] , літ.А. становить 81848,00 грн. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.05.2021 р. у справі №761/12945/19. Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини. Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акту встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Окрім забезпечення присутності осіб, визначених у зазначених Правилах, зацікавленим особам слід домогтися належного оформлення акта (оскільки нерідко представники ОСББ, житлово-експлуатуючих організацій та інші особи, що входять до складу комісій не мають юридичної освіти, в силу чого складають акти про залиття, не вказуючи необхідної інформації). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. З огляду на положення Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій саме відповідач, як балансоутримувач, у разі залиття приміщень власників був зобов`язаний складати акти комісійного обстеження таких приміщень. Судом встановлено, що відповідач був обізнаний з фактом залиття приміщення №1 - офіс, за адресою: [ADDRESS] , здійснив візуальний огляд квартири, ліквідував причини залиття (вбачається з відзиву на позов), але обов`язок щодо складення акту не виконав. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29 грудня 2009 року №12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. В зв`язку з цим, наданий позивачем акт про залиття від 03.02.2022 р. є належним та допустимим доказом у даних правовідносинах, який відповідає додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Посилання відповідача на письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] щодо не ознайомлення зі змістом акту про залиття суд не приймає до уваги, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущення, а клопотань про виклик вказаних осіб в якості свідків заявлено не було. Будь-яких доказів на спростування зазначених у актах відомостей про події залиття, причини залиття відповідач не надав. Варто зазначити, що клопотань про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття, розміру збитків сторонами також заявлено не було. Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 23.08.2022 р. позивач не є власником нежитлового приміщення №1 - офіс, площею 166,00 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідчить про те, що як на момент пред`явлення позову, так і на час винесення рішення у справі, права та інтереси позивача не порушені. Судом також враховано, що жодних доказів понесених позивачем фактичних витрат на проведення ремонтних робіт в приміщенні надано не було, розмір прямих реальних збитків, які були понесені позивачем для проведення відновлювального ремонту приміщення внаслідок залиття, надано не було. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19. Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 р. у справі № 308/3695/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи, а права позивача, як було встановлено судом порушено не було. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на те, що права позивача не порушені, доказів фактичних витрат на проведення ремонтних робіт не надано, враховуючи необґрунтованість вимог про відшкодування моральної шкоди, підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття, відсутні. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed