Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

09 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просить визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати Захарівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відповідні зміни до актового запису №4 від 08.01.2020, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини - [PERSON] , виключивши відомості про [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що він з липня 2018 року знаходився у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Проживали в одному домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Дані про батька дитини було записано з дотриманням вимог ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері, оскільки вона на дату народження дитини не перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] [PERSON] трагічно померла. [PERSON] зазначає, що завжди вважав дитину - [PERSON] своїм сином та ніколи цього не приховував, брав участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні, проживав та проживає наразі з ним у одному домоволодінні. Ще за життя [PERSON] , позивач з нею мав намір за спільною заявою до органу ДРАЦС про внесення змін до актового запису про народження [PERSON] внести зміни про батька дитини, зазначивши батьком позивача [PERSON] . Проте смерть [PERSON] завадила цьому. Оскільки статус [PERSON] як сина [PERSON] наразі не встановлено, позивач був змушений звернутися до експертної установи з метою проведення молекулярно-генетичної експертизи. Відповідно до висновку експерта, між [PERSON] та [PERSON] є біологічна спорідненість ймовірність якої складає 99,99994%. Станом на 08.02.2023, [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, але існує загроза втручання служби у справах дітей з метою надання статусу дитини-сироти [PERSON] . Враховуючи викладене, позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.00 годину 27 лютого 2023 року. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився. 27 лютого 2023 року подав до суду заяву про проведення підготовчого засідання по справі без його особистої участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Третя особа - Служба у справах дітей Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області у підготовче засідання свого уповноваженого представника не направила. Однак, 27 лютого 2023 року надали суду заяву про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей, за підписом представника Чернецької Л. М. Додатково зазначають, що позовну заяву підтримують, заперечення відсутні. Підготовче засідання було відкладено на 13.00 годину 13 березня 2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача та відсутність відомостей про його своєчасне повідомлення про дату, час та місце судового розгляду. 02 березня 2023 року на адресу суду від Захарівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. У поданому клопотанні начальник Начальник Захарівського ВДРАЦС Чорнопіщук А. В. просить провести судовий розгляд справи без їх участі до повного завершення її розгляду. Заявлені вимоги позивача визнають в повному обсязі. Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному підготовчому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За вимогами ч. 1 ст. 196 ЦПУ України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08 січня 2020 року Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). [INFO] в с. Нова Ободівка Гайсинського району Вінницької області у віці 33 років померла [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Трапівка Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 16 грудня 2022 року Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 7). З довідки №44 від 24.01.2023 виданої старостою Новоободівського старостинського округу Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області вбачається, що [PERSON] , 1989 року народження, яка померла [INFO] , на день смерті проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом зі співмешканцем [PERSON] , 1967 року народження та вела спільне господарство. У померлої [PERSON] залишився малолітній син [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Позивач [PERSON] вважає себе біологічним батьком [PERSON] , зазначене також підтверджує доданий до позовної заяви висновок експерта. Відповідно до висновку експертного дослідження №ЕД-19/102-22/19148-БД від 04.01.2023 встановлено, що в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразків букального епітелію [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які наведенів таблиці результатів дослідження. Між [PERSON] та дитиною [PERSON] є біологічна спорідненість. Ймовірність даної події складає 99,99994% (а.с. 16-18). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Як вбачається із роз`яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява N 39948/06 від 18 грудня 2008 року) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року). Згідно з вимогами ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п.7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved