Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач зазначив, що рішенням від 25.10.2013р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за домовленістю між сторонами проживали із батьком, позивачем у справі, та перебували на його повному утриманні. Відповідач у 2016р. виїхала за кордон після розірвання шлюбу та відтоді дітьми не опікувалася. Після повномасштабного\~вторгнення РФ\~на територію\~України і\~введення воєнного\~стану відповідач,\~мотивуючи тим,\~що сину\~небезпечно залишатися\~у батька, нехтуючи як правами позивача як батька, так і інтересами та бажанням хлопця, забрала дитину з його постійного місця проживання із позивачем, і намагалася вивезти його з міста. В подальшому на прохання дитини вона повернула його батьку, але потім знову забрала, застосувавши до хлопця психічне насильство. Наразі хлопець утримується нею за її місцем проживання. Просить встановити факт самостійного виховання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позивачем, та відібрати дитину у матері без позбавлення батьківських прав, залишити хлопця на виховання батьку та визначити його місце проживання разом із батьком. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, про причини неявки не сповістила, відзив не подала. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , якому виповнилося 15 років. 25.10.2013р. шлюб між ними розірвано. Згідно довідки\~з місця\~проживання від\~18.04.2016р.\~та акту\~від 18.04.2016р.\~УК АО\~НПО «Созидатель»,\~позивач проживає\~разом із\~дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Висновком № 376/08-22.1-56 від 16.03.2020р. Управління у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі підтверджено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням № 98 від 20.03.2020р. виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради затверджено зазначений висновок. Згідно довідки № 3480 від 04.05.2022р. відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в [ADDRESS] , проживають позивач та його діти [PERSON] та Дмітрій. Актом від 22.04.2022р. обстеження умов проживання позивача начальником та головним спеціалістом Управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Бородіну Дмітрію створені належні умови проживання, дитина має окрему кімнату, в якій є ліжко, стіл для роботи, комп`ютер тощо, хлопець проживає та утримується батьком; матір дитини з 2016р. постійно проживає у Франції. Висновком № 279/08-22.1-28 від 10.05.2022р. Управління у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі підтверджено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням № 56-р від 12.06.2022р. виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради затверджено зазначений висновок. Висновком № 5/6-9 від 02.03.2023р. Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Актом від 17.02.2023р. обстеження умов проживання позивача начальником та головним спеціалістом Управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Бородіну Дмітрію створені належні умови проживання, дитина має окрему кімнату, в якій є ліжко, стіл для роботи, комп`ютер тощо, хлопець проживає із батьком та утримується ним. За місцем роботи ТОВ «Інкомсталь» - позивач характеризується виключно позитивно, отримує стабільний прибуток. Відтак слід встановити факт самостійного виховання позивачем сина. [PERSON] , 2007р.н, за місцем навчання характеризується позитивно. Його виховує батько, матір [PERSON] контакту з класним керівником та іншими вчителями сина не підтримує, успіхами сина не цікавиться. Позивач стверджує, що відповідач, застосовуючи психологічне насильство, всупереч інтересам дитини, змінила його місце проживання, мотивуючи тим, що планує вивезти її у безпечне, на її думку місце. Відповідач виклики суду ігнорує, зазначене не спростувала, ухиляється від участі в судовому засіданні. Тобто в судовому засіданні встановлено, що відповідача змінила місце проживання дитини без згоди батька. За положеннями ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Зокрема, такими підставами є ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК України). У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з яким на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19). У статті 162 СК України встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживала дитина. Якщо інший з батьків вважає такі умови непридатними для дитини, то способом захисту прав дитини є пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, а не самовільна зміна її місця проживання чи викрадення. Якщо відповідач доведе, що той, з ким проживала дитина, жорстоко поводився з нею, експлуатував дитину, тримав дитину в умовах, небезпечних для її життя та здоров`я, у позові повинно бути відмовлено. Дитина не може бути повернута, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я. Матеріали справи не містять доказів того, що повернення дитини за місцем проживання батька створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на її розвиток. Це виходить з інтересів самої дитини, яка за погодженням між сторонами тривалий час проживала разом із батьком, на підтвердження чого суду надані чого суду надано ряд доказів. Дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, слід постановити рішення про відібрання дитини у відповідача та повернення її за місцем проживання позивача. Повернення дитини у звичне для неї оточення відповідає інтересам дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні\~місця проживання\~дитини судами\~необхідно крізь\~призму врахування\~найкращих інтересів\~дитини встановлювати\~та надавати\~належну правову\~оцінку всім\~обставинам справи,\~які мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Крім того, за положеннями ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно заяви [PERSON] в матеріалах справи, він бажає проживати із батьком. Відтак із врахуванням викладеного позов слід задовольнити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved