Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

28.12.2022 року [PERSON] звернулася до Полтавського районного суду до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області, Українська товарна біржа «ТБУ» про визнання права власності на майно. Позовна заява мотивована тим, що 01.09.2009 року позивач [PERSON] придбала причіп-самоскид ГКБ-819, 1990 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , державний номерний знак-здано, транзитний номерний знак [NUMBER] , шляхом укладання біржового договору купівлі -продажу транспортного засобу від 01.09.2009 року №879147 на Українській товарній біржі в місті Ромни Сумської області. В цей же день сплатила вартість придбаного причіпу та їй було передано оригінал біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу, оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та облікової картки про зняття з обліку транспортного засобу. На момент придбання причіп був в неробочому стані та непридатним до експлуатації, тому вона вирішила спочатку причіп відремонтувати, а потім зареєструвати в державних органах. 07.12.2022 року позивач [PERSON] звернулася до територіального сервісного центру №5346 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області із заявою про реєстрацію причепа та комплектом наявних документів. Однак, їй було відмовлено з підстав відсутності договору купівлі-продажу, укладеному на товарній біржі, оформленому у встановленому порядку на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках. Позивач, вважає, що станом на 01.09.2009 року, на момент укладання нею біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу, Порядок реєстрації транспортних засобів не містив вимоги щодо складання біржових договорів саме на спеціальних бланках, зареєстрованих в уповноваженому органі. На даний час отримати біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу, складеному на спеціальному бланку, зареєстрованому в уповноваженому органі МВС неможливо, оскільки попередній власник причіпу ГКБ-819, ТОВ «Хліб-Експорт» був припинений шляхом ліквідації без правонаступників. Позивачка вважає, що право власності на даний причіп підлягає захисту в судовому порядку, оскільки відновити правовстановлюючий документ належної форми на це майно неможливо. Просить визнати за позивачем право власності на причіп-самоскид ГКБ-819, 1990 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , державний номерний знак-здано, транзитний номерний знак [NUMBER] . 16.01.2023 року Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі і справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. 24.02.2023 року до суду надійшов відзив від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області, в якому викладена незгода з позовними вимогами, посилаючись на те, що позивач [PERSON] в порушення вимог п.7 Порядку, не зареєструвала право власності на придбаний причіп впродовж 10 днів з моменту його отримання. На території України встановлена єдина процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. З огляду на прийняті зміни чинного законодавства, наданий позивачем договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений на Українській товарній біржі не є належним підтвердженням правомірності придбання, в розумінні вимог Постанови КМУ №1388. Оскільки у позові йдеться мова про відмову у державній реєстрації транспортного засобу- причіпа, то між позивачем та відповідачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин, тобто відповідач не є особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на цей транспортний засіб. В задоволенні позову просять відмовити. В судовому засіданні представник позивача адвокат Дмитренко О.С. позовні вимоги з підстав, викладених у позові, підтримав повністю. Вважає, що відповідач Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Полтавській області необґрунтовано відмовляє в реєстрації транспортного засобу-причепа. Просить суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача за дорученням Кашаєва О.Г. в задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав, викладених у відзиві. Представник Української товарної біржи «ТБУ» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце слухання справи. Причини неявки суду не повідомив, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого. Судом встановлено, що 01 вересня 2009 року позивач [PERSON] придбала на Українській товарній біржі в місті Ромни Сумської області причіп-самоскид ГКБ-819, 1990 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , державний номерний знак-здано, транзитний номерний знак [NUMBER] (а. с. 10). Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статтею 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно форм власності та господарювання урегульовано Законом України «Про дорожній рух». У частині першій статті 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачою реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України (частина четверта статті 34 Закону України «Про дорожній рух»). Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів (частина одинадцята статті 34 Закону України «Про дорожній рух»). У відповідності до біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу, 01.09.2009 року позивач набула право власності на вказаний причіп на підставі біржової угоди № 879147. Після набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію» Державна автомобільна інспекція Міністерства внутрішніх справ України припинила своє існування без правонаступництва, а її функції були розподілені між утвореними згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року № 889 «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг щодо реєстрації транспортних засобів та Національною поліцією. Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» від 28.10.2015 року № 889 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ:регіональний сервісний центр в АРК та м. Севастополі, регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, регіональні сервісні центри МВС в областях. Цією ж постановою Кабінету Міністрів України утворено Головний сервісний центр МВС як міжрегіональний територіальний орган з надання сервісних послуг МВС. Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Полтавській області створений 10 листопада 2015 року (дата реєстрації) на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 889 «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ». Він є міжрегіональним територіальним органом Міністерства внутрішніх справ. Відповідно до Типового положення про Центр надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів основними завданням центру є проведення роботи з державної реєстрації (перереєстрації) та обліку призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортних засобів усіх типів. Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком. Згідно з пунктом 3 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Згідно із пунктом 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, угоди, укладені на товарних біржах. Згідно з пунктом 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. З системного аналізу наведених правових норм чинного законодавства слідує, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачою реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Відповідач у цій справі, а саме Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Полтавській області проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а між позивачем та відповідачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим сервісний центр не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб. З наведеного слідує, що між сторонами відсутній будь-який цивільно-правовий спір стосовно права власності на спірний причіп, оскільки відповідач Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Полтавській області є органом державної влади, який здійснює лише реєстраційні дії щодо цього майна. Тобто відповідач не є учасником цивільно-правих відносин, а отже не є особою яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на автомобіль. Фактично між позивачем та відповідачем існує спір стосовно проведення державної реєстрації причіпа, а у разі незгоди з діями працівників сервісного центру позивач не позбавлений права звернутися до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 161/19385/19 (провадження № 61-10739св20) та постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 757/35505/17-ц (провадження № 61-32445св18). З огляду на те, що між позивачем і відповідачем відсутній спір, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст. 328 ЦК України,

Outcome: dismissed