Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

16.11.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду\~ із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 03 грудня 2012 року виконавчим комітетом Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис №13, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, розходження поглядів на сімейні цінності та відносини, зникнення взаємної поваги, втрати взаєморозуміння та почуттів один до одного, дітей від шлюбу у них не має, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, шлюбі відносини припинені з січня 2013 року, сім`я розпалася та існує формально, тому вона прийшла до висновку, що її неможливо зберегти. З`явитися спільно з відповідачем до органів реєстрації актів цивільного стану для розірвання шлюбу у добровільному порядку вона не може, так як не підтримує з ним зв`язок, тому звертається до суду з цим позовом. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, надала 08.02.2023 року до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та наполягає на його задоволенні, а також згодна на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив до суду не надав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2012 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис\~№13 (а.с.7). Сторони разом не проживають з січня 2013 року, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб позивач не бажає. Згідно\~зі статтею 51 Конституції України\~та статті 24 Сімейного Кодексу України \~шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають з січня 2013 року, сумісного господарства не ведуть, поновити шлюбно-сімейні стосунки\~ позивач наміру не має, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved