Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У листопаді 2022 року АТ КБ «Універсал Банк», в особі свого представника, звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить: стягнути з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 12.01.2019 року у розмірі 11013,35 грн. станом на 01.02.2022 рік; вирішити питання щодо покладення на відповідача судових витрат. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~вказує на\~те,\~що 12.01.2019 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про надання банківських послуг від 12.01.2019 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з\~Умовами,\~Тарифами,\~Таблицею обчислення\~вартості кредиту та Паспортом\~споживчого кредиту\~складає договір\~про надання банківських послуг.\~Відповідач підтвердив,\~що ознайомився\~та отримав\~примірники у мобільному додатку\~вказаних документів, що складають\~Договір та зобов`язується виконувати його\~умови.\~Крім того,\~в Анкеті\~заначено наступне: прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкрити мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх даних згідно з договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору (п.11). На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Відповідно до п. 5.16 Умов і правил обслуговування фізичних осіб, у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами але не більше 50% від суми, одержаної клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних. Станом на 30.09.2020 рік у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку чим на підставі положення п.п. 5.17 п. 5 розділу ІІ Умов, відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30.09.2020 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості у зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит 27.12.2020 став у формі «на вимогу», загальний розмір заборгованості станом на 01.02.2022 рік становить 11013,35 грн., у тому числі: залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 9734,60 грн., заборгованість за пенею 0,00 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 1278,75 грн., від сплати яких відповідач ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, у п. 3 вимог позову просить проводити розгляд справи без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 3 зворот). Відповідач в судове засідання не з`явився\~повторно, будь-яких заяв або клопотань до суду не надав. В судове\~засідання відповідач, як фізична особа, викликався в порядку п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою\~його місця\~проживання зареєстрованою\~у встановленому\~законом порядку\~згідно відомостей\~з Департаменту\~з питань\~громадянства,\~паспортизації та\~реєстрації Державної\~міграційної служби\~України (а.с.\~46),\~яка співпадає\~з адресою\~зазначеною у\~позові,\~шляхом направлення\~судового відправлення\~поштовою рекомендованою\~кореспонденцією. Однак, поштове відправлення із суду повернулось до суду з відміткою поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 55). Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки, також є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Крім того, відповідач викликався в судове засідання в\~порядку ч.11\~ст.\~128\~ЦПК\~України,\~шляхом\~розміщення\~оголошення про\~його\~виклик до\~суду через оголошення\~на\~офіційному веб-сайті\~судової\~влади\~України (а.с.\~52).\~ Згідно\~ч.\~11\~ст.\~128\~ЦПК\~України,\~з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, відповідач вважається таким, що належно повідомлений про розгляд даної справи судом. Відзову на позов чи інших заперечень проти позову відповідачем надано не було. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України,\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм\~ст.\~280\~ЦПК\~України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. Положенням ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядаю справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 12.01.2019 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . На підтвердження умов кредитування АТ «Універсал Банк» надало суду копію анкету заяву відповідача [PERSON] до Договору про надання банківських послуг (а.с. 8), витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Витяг з Тарифів за картою «Monobank» в АТ «Універсал Банк» (а.с. 9-25зворот), які розміщені на сайті http://www.universalbank.com.ua/ та/або http://www.monobank.com.ua/, розрахунок заборгованості (а.с. 6-7). Проте відповідач не виконав свої зобов`язання перед АТ «Універсал Банк» і має заборгованість станом на 01.02.2022 рік в загальному розмірі 11013,35 грн., яка складається із залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)\~9734,60 грн. та заборгованістю за порушення грошового зобов`язання 1278,75 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Статтями 626, 628 ЦПК України визначено, що договорам є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховую вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), яка станом на 01.02.2022 року становить 9734,60 грн., підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Наведений висновок у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, підтверджує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за порушення грошового зобов`язання (накопичувальним підсумком) за кредитом нарахована по 01.02.2022 рік включно. Однак, за наявними матеріалами справи не можливо встановити строк дії кредитного договору, оскільки в Анкеті-заяві від 12.01.2019 сторонами він не був погоджений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг Умов і правил обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал банк» та Витяг з Тарифів за картою «Monobank» в АТ «Універсал Банк», як невід`ємної частини спірного договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені банком, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», а не інше. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. У відповідності до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Як вбачається із матеріалів справи, в Анкеті-заяві позичальника від 12.01.2019 не зазначена відсоткова ставка за несвоєчасне погашення кредиту, а також пеня та комісія за несвоєчасне погашення кредиту, будь-яких інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг в АТ «Універсал-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та комісії, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, суд дійшов висновку, що в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 12.01.2019 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 21.11.2022 рік, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ «Універсал Банк», відсутність у Анкеті-заяві від 12.01.2019 \~року домовленості сторін про сплату пені та комісії, як-то і за порушення грошового зобов`язання (накопичувальним підсумком), як зазначено в Розрахунку, надані позивачем Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» та витяг з Тарифів за карткою «Monobank» в АТ «Універсал Банк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, слід зазначити, що позивач не ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за порушення грошового зобов`язання з підстав визначених ст. 625 ЦК України, як і не надає відповідного розрахунку. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК\~України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129\~Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» та витяг з Тарифів за карткою Monobank в АТ «Універсал Банк», які міститься в матеріалах зазначеної справи та не містить підпису відповідача, а отже їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.01.2019 року, шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені та комісії, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за порушення грошового зобов`язання 1278,75 грн. не підлягають задоволенню. Разом із тим, матеріалами справи не спростовано факт отримання відповідачем від позивача кредитної картки та проведення з її застосуванням певних операцій. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала та не повернула використані кредитні кошти у повному обсязі, протилежних доказів матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9734,60 грн. підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання у розмірі 1278,75 грн. необхідно відмовити з підстав їх недоведеності. Згідно зі ст.141 ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2192,93 грн. (9734,20*2481,00 грн./ 11013,35 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial