Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

28 червня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди спричиненої органом досудового розслідування. В обґрунтування позову позивач зазначав, що листом від 06.03.2019 №111-188/7620 в.о. керівника Управління по роботі з громадськістю Г.Головацького позивача повідомлено про рішення Директора (уповноважених осіб) НАБУ не виконати вимоги ст.. 214 КПК України, при отриманні заяви / повідомлення про кримінальні правопорушення (звернення до депутата Верховної ради України О.Р. Березюка) №34 від 16.02.2019 року за ст.ст. 364, 375, 382 КК України. У подальшому, заява/повідомлення про кримінальні правопорушення № 34 від 16.02.2019 року вживається як «Заява». 10.07.2019 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва В.С. Жовноватюк скаргу позивача від 22.03.2019 року задоволено та зобов`язано внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, зазначені в заяві. Тобто, наведене свідчить про існування правової ситуації - представником держави Україна (уповноважена особа НАБУ) вчинено порушення конституційних прав позивача незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування. На підставі наведеного, позивач просив стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України у відновлення порушених конституційних прав відшкодування заподіяної шкоди [PERSON] - 4 136 000 євро у гривнях по курсу НБУ на дату вирішення судом справи. 05.01.2023 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій позивач просив стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України у відновлення порушених конституційних прав відшкодування заподіяної шкоди [PERSON] у розмірі 95 403 528, 40 грн. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.07.2022 року на адресу суду надійшов відзив від Національного антикорупційного бюро України, в якому представник посилається на те, що у позовній заяві позивач зазначає, що у заяві (зверненні) № 34 були наявні відомості про вчинення кримінального правопорушення та, що, нібито, суддею Солом`янського районного суду Жовноватюк В.С. 10.07.2019 у справі № 760/5006/19 було задоволено скаргу останнього на бездіяльність детективів Національного бюро, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР. Водночас, звертаємо увагу, що звернення [PERSON] № 34 являло собою супровідний лист до звернень №№ 35-42 та не містило відомостей, які б свідчили про наявність ознак кримінальних корупційних правопорушень, які належать до підслідності Національного бюро, як і не містило прохання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками того чи іншого кримінального правопорушення. У подальшому, за результатами розгляду, звернень Голови депутатської фракції Березюка О.Р. та громадянина [PERSON] було встановлено, що у них не наведено конкретних фактів та обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності Національного бюро, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для застосування наданих повноважень детективами Національного бюро. З огляду на викладене, вищевказані звернення [PERSON] від 16.02.2019 № 34-42 із доданими до них матеріалами листом від 06.03.2019 № 03/1-225/7603 надіслано для розгляду до Державного бюро розслідувань, слідчі якого, згідно п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених, серед іншого, суддею, працівником правоохоронного органу. Крім того, звертаємо увагу, що справа № 760/5006/19 у якій, як зазначає позивач, було задоволено його скаргу на бездіяльність детективів Національного бюро стосується адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та була розглянута суддею Солом`янського районного суду Агафоновим С.А. стосовно іншої особи, яка не є стороною у цій цивільній справі. Відтак доводи, зазначені позивачем з приводу розгляду його скарги у справі № 760/5006/19 є безпідставними та не узгоджуються з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень. Водночас, 12.07.2022 за вх. № 202/15966-00 до Національного бюро надійшла ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва Жовноватюк В.С. від 10.07.2019 (справа № 760/8663/19), постановлена за результатами розгляду скарги [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб Національного бюро, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення після отримання заяви останнього від 16.02.2019 №35 із додатками. Вказаною ухвалою уповноважену особу Національного бюро зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою № 35 [PERSON] .. У подальшому детективом Національного бюро Стрекозенком А.В., 16.07.2019 року на підставі ухвали від 10.07.2019 було внесено відомості до ЄРДР за №52019000000000601 про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, за фактом можливого постановлення завідомо неправосудної ухвали суддею (слідчим суддею) Сихівського районного суду м. Львова Горбань О.Ю.. Згодом матеріали кримінального провадження № 52019000000000601 разом із супровідним листом від 22.07.2019 № 0441-187/23845 надіслано до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України для прийняття рішення щодо визначення підслідності у ньому згідно із ч. 4 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 КПК України. 08.08.2019 прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Щуром І.І. визначено підслідність у вказаному кримінальному провадженні за Територіальним управлінням ДБР, розташованим у м. Львові, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, куди і було надіслано матеріали вказаного кримінального провадження. Звертаємо увагу, що внесення відомостей до ЄРДР на підставі ухвали від 10.07.2019 відбувалось саме за фактами, вказаними у заяві № 35 [PERSON] , оскільки у резолютивній частині вказаної ухвали вказано було лише про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за заявою, а не заявами. Крім того, у додатках до пояснень представника Національного бюро (за довіреністю) Савченко Л.В. від 06.05.2019 № 111-202/15044 у справі № 760/8663/19 загадується саме звернення №35 [PERSON] , а не № 34 чи будь-які інші, що надходили до Національного бюро. Варто зауважити, що факт того, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 у справі № 760/8663/19 зобов`язано уповноважену особу Національного бюро внести відомості про кримінальне правопорушення за зверненням позивача № 35 від 16.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю, яка виразилася у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, та настанням шкоди. Права позивача у зв`язку із невнесенням уповноваженою особою відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР за зверненням позивача № 35 від 16.02.2019 були відновлені ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 у справі № 760/8663/19, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи. Посилаючись на викладене, представник Національного антикорупційного бюро України просив про відмову у задоволенні позову. 22.12.2022 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої на його думку незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування - НАБУ. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з позивачем і жодної шкоди позивачеві не завдало. Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Таким чином, позивач помилково визначив Казначейство, яке відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету за рішенням суду, відповідачем у цій справі. Вказаний правовий висновок висловлений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, від 01 липня 2020 року у справі № 591/5911/17,від 23 вересня 2020 року у справі № 626/608/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 646/1806/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 340/451/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 366/2026/18, від 11 березня 2019 року у справі № 629/595/19. Також звертаємо увагу суду на те, що за результатами розгляду справи № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Таким чином, стягнення шкоди через Казначейство є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Посилаючись на викладене, представник Державної казначейської служби України просив про відмову у задоволенні позову. Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представник Національного антикорупційного бюро України у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність, проти задоволення заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі, просить відмовити. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність, проти задоволення заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі, просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд установив, що листом від 06.03.2019 №111-188/7620 в.о. керівника Управління по роботі з громадськістю Г.Головацького позивача повідомлено про рішення Директора (уповноважених осіб) НАБУ не виконати вимоги ст.. 214 КПК України, при отриманні заяви / повідомлення про кримінальні правопорушення (звернення до депутата Верховної ради України О.Р. Березюка) №34 від 16.02.2019 року за ст.ст. 364, 375, 382 КК України. У подальшому, заява/повідомлення про кримінальні правопорушення № 34 від 16.02.2019 року вживається як «Заява». 10.07.2019 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва В.С. Жовноватюк скаргу позивача від 22.03.2019 року задоволено та зобов`язано внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, зазначені в заяві. Звертаючись до суду з позовом позивач указував на те, що внаслідок неправомірних дій, органу, що здійснює досудове розслідування, який є представником держави Україна позивачу завдано моральної шкоди. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вішкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому майнової та моральної шкоди внаслідок невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою, причинний зв`язок між діями слідчого поліції та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався. Факт того, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 у справі № 760/8663/19 зобов`язано уповноважену особу Національного бюро внести відомості про кримінальне правопорушення за зверненням позивача № 35 від 16.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю, яка виразилася у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, та настанням шкоди. Права позивача у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР були відновлені ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу бездіяльністю уповноваженими особами Національного антикорупційного бюро України було завдано моральну шкоду, а також відсутні інші обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди в сумі 95 403 528, 40 грн.. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач не довів, що внаслідок бездіяльності уповноваженими особами Національного антикорупційного бюро України йому завдано моральну шкоду, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою слідчих прокуратури. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed