Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

24.01.2023 позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом у якому просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 02.11.2006 Шилівською сільською радою Решетилівського району Полтавської області, актовий запис №3. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Через різні погляди на спільне життя збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини фактично припинились близько 10 років тому, спільне господарство не ведеться. Дітей у подружжя немає. Спір про поділ майна відсутній. Просить суд не застосовувати заходи щодо примирення подружжя, оскільки на його думку вони будуть не результативними. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 24.01.2023 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. 07.02.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У встановлений судом строк, відповідачка правом на надання відзиву не скористалась. У судове засідання сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання, у якому просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 8). Відповідачка у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, про наслідки прийняття судом визнання позову повідомлена (а.с. 20,21). Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 02.11.2006 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Шилівською сільською радою Решетилівського району Полтавської області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.11.2006 (а.с. 3). Спільних дітей у подружжя не має. Фактичні шлюбні відносини з відповідачкою припинені близько десяти років тому, спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Відповідачка правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, не скористалася. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.9. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №472495 (а.с. 4), тому звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З огляду на зазначене та враховуючи визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, на підставі норм ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50% ставки, яка підлягала сплаті при пред`явленні даного позову. Оскільки позивач звільнений від спати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягнення з відповідачки в дохід держави. Так, при поданні даного позову, судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 1073,60 грн. Враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь держави з відповідачки підлягає стягненню судового збору у сумі 536,80 грн (1073,60 х 50% = 536,80). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved