Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Її брат [PERSON] вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство, яке виражається у словесних образах, висловлюванням в її бік нецензурними словами. Через приниження в неї погіршився стан здоров`я та якість життя. Через такі дії [PERSON] неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Однак, не зважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення насильства в сім`ї, [PERSON] правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і продовжує свою протиправну поведінку та психологічне насильство. 18.01.2023 за місцем проживання заявниці порушив терміновий заборонний припис від 18.01.2023, а саме не виконав вимоги щодо залишення місця проживання. Тому 19.01.2023 відносно нього була складена спеціальна карта обліку факту вчинення домашнього насильства через вчинення відносно заявниці домашнього насильства психологічного характеру. 19.01.2023 [PERSON] знову вчинив щодо неї домашнє насильство, а саме ображав нецензурною лайкою та вчинив психологічний тиск. За даним фактом щодо нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.02.2023 його було визнаним винуватим у вчиненні даного правопорушення. Однак після цього [PERSON] своєї поведінки не змінив та продовжив свою протиправну поведінку щодо заявниці. Отже дії [PERSON] (приниження, постійні образи, залякування) викликають побоювання за свою безпеку, від чого вона не може особисто себе захистити, тому [PERSON] вважає, що до останнього необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечив дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що [PERSON] є її братом та зареєстрований в квартирі, де вона проживає із своєю сім`єю, однак фактично там не проживає. Зазначила, що він вживає наркотичні засоби, в зв`язку з чим часто приходить до них додому та вимагає грошей, а коли вони відмовляють йому, то поводить себе дуже агресивно, вчиняє відносно неї домашнє насильство фізичного і психологічного характеру. За такі дії він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, однак на шлях виправлення не став і продовжує вчиняти домашнє насильство. Так як постійні образи, приниження та залякування зі сторони [PERSON] викликають побоювання за свою безпеку, від чого вона не може себе особисто захистити, тому вона просить заяву задоволити. Представник заявниці адвокат Жидан О.С. в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представники заінтересованих осіб: Калуського міського центру соціальних служб та Калуського РВП ГУНП в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить на праві власності її матері [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.07.2008 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 24, 25). З довідки № 1790515, виданої 20.01.2023 Управлінням «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Калуської міської ради, в даній квартирі крім заявниці також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). Разом з тим заявниця в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] фактично за місцем реєстрації не проживає. Разом з тим, тривалий час [PERSON] вчиняє відносно [PERSON] домашнє насильство. З відповіді Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 03.03.2023, наданої на заяву [PERSON] , вбачається, що на лінію «102» поступило 11 повідомлень по факту вчинення домашнього насильства [PERSON] за період з 16.01.2023 по 01.03.2023 (а.с. 21). Також щодо [PERSON] 19.01.2023, 25.01.2023, 26.01.2023, 27.01.2023 та 01.03.2023 були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 6, 7). 19.01.2023 на [PERSON] була складена спеціальна картка обліку факту вчинення домашнього насильства через те, що він вчиняв домашнє насильство відносно сестри [PERSON] (а.с. 5). Також 19.01.2023 та 25.01.2023 працівниками поліції були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника [PERSON] (а.с. 5, 21). Крім того, постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.02.2023 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень (а.с. 9-10). Також постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.02.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема за вчинення домашнього насильства щодо сестри (а.с. 8). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] , і на підставі досліджених доказів, а саме звернень [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства до правоохоронних органів, результатів вирішення таких звернень досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу ряду обов`язків та часткового задоволення заяви. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed