Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

25 серпня 2022 року до Заводського районного суду м. Миколаєва з Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , яка підписана його представником адвокатом Мілюченко Андрієм Георгійовичем, до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторія Володимирівна, в якій позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 16 липня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований у реєстрі за номером 2669, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 10.06.2019 року по 07.06.2021 року та задоволення вимог АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № Z62.0030.003543071 від 18.01.2018 року в розмірі 192538,12 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що у матеріалах відсутні дані щодо перерахування позивачу грошових коштів, розрахунок заборгованості, платіжні документи, що свідчать про погашення заборгованості, а також лист, який направлявся відповідачем боржнику з вимогою погасити заборгованість та дострокове розірвання договору, рекомендоване повідомлення поштового відправлення про надсилання листа боржнику. [PERSON] вважав, що дія договору не припинена оскільки відповідач не направляв йому листи про дострокове погашення кредиту, існування заборгованості з вимогою погашення суми заборгованості. Як вбачається з копій матеріалів по виконавчому напису Відповідачем неправомірно встановлено розмір строкових процентів, пені та інших штрафів. Також не можливо встановити за який період нараховані проценти за користування кредитом, чи були вони частково погашені. Вважає, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. Враховуючи викладене, позивач вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 2669 від 16 липня 2021 року таким, що не підлягає виконанню. 01 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 01 вересня 2022 року ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову. 10 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що боржнику було надіслано вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості, які були залишені ним без задоволення. АТ «Ідея Банк» з метою вчинення нотаріусом виконавчого напису було подано відповідні документи, у тому числі: заяву про вчинення виконавчого напису, вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, довідку про ненадходження платежів, довідку-розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором, виписку порахунку боржника, кредитний договір, опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек, список АТ «Укрпошта», детальний розрахунок заборгованості боржника. Вище перелічені документи підтверджували наявність, розмір та безспірність заборгованості та були надані нотаріусу в оригіналі. Зазначаючи, що приблизно до серпня 2019 року позивач погашав заборгованість, позивач фактично підтвердив неналежне виконання зобов`язань. Зазначене боржником у позовній заяві про відсутність ознаки безспірності суми заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, ним не доведено у чому саме полягає спірність заборгованості, яка зазначена у Виконавчому написі, що є його обов`язком. Документи, що стали підставою для вчинення виконавчого напису, згідно чинного законодавства, виконавцю не надаються. Враховуючи викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. 30.10.2022 від представника позивача адвоката Мілюченко А.Г. надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позов підтримує. 02 грудня 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу було надано передбачені Переліком документи, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (у редакції Постанови КМУ від 26.11.2014 № 622). Однак вказану постанову в частині доповнення розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випивають з кредитних відносин» визнано незаконною та нечинною ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017. Отже, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за яким може бути вчинено виконавчий напис. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. За таких обставин вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., вчиняючи 16.07.2021 виконавчий напис № 2669, неправомірно керувалась п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 662. Крім того [PERSON] не отримував від АТ «Ідея Банк» вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.06.2021 та не отримував аналогічних вимоги від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М., що позбавило його права на захист свого цивільного права. За таких обставин вважає, що виконавчий напис вчинено неправомірно, тому є всі підстави для задоволення позову. 23 грудня 2022 року від представника відповідача надійшли заперечення, відповідно до яких, представник відповідача зазначає, що оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №622 від 26.11.2014, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Зважаючи на те, що спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 622, оскільки така залишається чинною по сьогоднішній час, то вважають оспорюваний виконавчий напис вчинений з додержанням вимог чинного законодавства, а стягнута заборгованість є безспірною. Процедура повідомлення боржника про наявність у нього заборгованості та доцільність погашення такої заборгованості, враховуючи п. 2.3. Глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 5.8. Кредитного договору, вважається належним чином дотриманою з моменту надіслання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань останньому, а не її отримання. В задоволенні позовної заяви просити відмовити. 01 березня 2023 року надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Треті особи в судове засідання повторно не з`явилися, причини не повідомили, пояснень не подали. Враховуючи заяви сторін про розгляд справи без їх участі, повторну неявку третіх осіб, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку: Судом встановлено, що 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною (Далі приватний нотаріус) вчинено виконавчий напис № 2669, яким пропонується стягнути з [PERSON] , який народився [INFO] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору кредиту та страхування №Z62.00300.003543071 від 10.01.2018 року, строк платежу за яким настав 10.05.2019 року. Пропонує задовольнити вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк», стягнути з [PERSON] за період з 10.06.2019 року по 07.06.2021 року включно у розмірі: 26110,03 грн. строковий основний борг; 57293,24 грн. прострочений основний борг; 26184,85 грн. прострочені проценти; 957,27 грн. строкові проценти; 2245,30 грн. строкова плата за обслуговування кредиту; 68907,80 грн. пеня; 500,00 грн. інші штрафні санкції; 1900,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 192538,12 грн. 08 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. відкрито виконавче провадження № 66760321 з виконання вищевказаного виконавчого напису. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Виконавчий напис вчиняється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача (пункт 1.4 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. З матеріалів справи встановлено, що при вчиненні спірного виконавчого напису приватний нотаріус керувався зокрема пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Пунктом 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), передбачено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі N 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 24 листопада 2017 року N 92. Тобто на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису (16.07.2021) п. 2 Переліку, яким керувався приватний нотаріус, був визнаний незаконним та не підлягав застосуванню. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14 (постанова Великої Палати Верховного Суду 21.09.2021 в справі №910/10374/17). Відтак, доводи представника відповідача щодо відсутності у приватного виконавця підстав вважати нечинною постанову КМУ № 662 у скасованій частині, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права. Отже, вчиняючи виконавчий напис №2669 16 липня 2021 року приватний нотаріус не врахував, що цей час не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, не посвідчених нотаріально. Кредитний договір, укладений між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» №Z62.00300.003543071 від 10.01.2018 року, на якому вчинено виконавчий напис № 2669, не посвідчений нотаріально, що дає підстави для визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (Постанова ВП Верховного Суду від 21.09.2021 № 910/10374/17). Враховуючи викладене, даючи оцінку наданим доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем при звернення до суду було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн. Враховуючи що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн. та користь держави у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved