Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.03.2016 року, мають спільного сина - [PERSON] [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось. З березня 2021 року кожен з подружжя живе окремим життям, в даний час через воєнну агресію РФ проти України позивачка разом з сином перебувають за кордоном, фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства між позивачкою та відповідачем припинені, а відтак позивачка змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29.06.2022 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 22.11.2022 р. було зупинено провадження у справі, по клопотанню відповідача подружжю надано строк для примирення протягом двох місяців. 22.01.2023 року строк наданий подружжю для примирення - сплинув. Ухвалою судді від 23.01.2023 провадження у справі було поновлено, призначено судовий розгляд справи. В судове засідання позивачка не з`явилася, у позовній заяві просила суд розглядати справу в її відсутність, у зв`язку з тим, що вона разом з дитиною перебувають за кордоном. Відповідач зазначив суду, що все викладене в позовній заяві не відповідає дійсності, оскільки вони, до виїзду позивачки з міста Києва у лютому 2022 року, проживали разом, виховували спільного сина, який на даний час є неповнолітнім, а вагомі підстави для розірвання їх шлюбу у суду відсутні, а тому він категорично заперечує проти задоволення поданого позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами 04.03.2016 року укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві(а/з № 335), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а/з №97). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з вищевказаним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин та збереження шлюбу відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З метою збереження шлюбу, судом було надано подружжю строк на примирення терміном 2 місяці, однак позитивного результату досягнуто не було. Справа перебуває в провадженні суду понад шість місяців, за час наданий судом для примирення, зі слів відповідача, сторони почали регулярно спілкуватись за допомогою засобів зв`язку, однак вказане твердження суд не приймає в якості доказу відновлення сталих подружніх відносин між сторонами у справі. При цьому суд враховує, що позивачка за вказаний період не висловила наміру зберігати шлюб з відповідачем. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно положень ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки позивачка в поданому позові зазначила суду, що з березня сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та наполягає на розірванні даного шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням позивачки до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, вжиті судом заходи по збереженню шлюбу подружжя позитивного результату не надали, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є порушенням права позивачки на свободу та особисту недоторканість, що призведе до порушення її інтересів, що має істотне значення при вирішенні даної справи судом, а тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved