Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

28.11.2022 позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути одноразово із відповідача на його користь 50% від сплачених за перший семестр коштів за навчання в Львівському національному університеті природокористування в розмірі 4975 грн., за проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] в розмірі 2400 грн., а також просив стягувати з відповідача на його користь аліменти на навчання в розмірі 2951,16 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання у Львівському національному університеті природокористування. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 08.07.2017 з його батька [PERSON] , стягувались аліменти на користь його матері [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання дітей сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.12..2016 р. до нашого повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 26.07.2022 року позивачу виповнилось 18 років. Відповідно до договору про навчання у закладі вищої освіти №367/ІЕП 2022ОП від 26.10.2022 позивач навчається у Львівському національному університеті природокористування, форма навчання денна, тривалість навчання до 30.06.2026. За перший семестр здійснена оплата в суму 9950 грн. Загальна вартість навчання за 1 навчальний рік становить 19900,00 грн. Також позивач зазначає, що ним укладено договір про надання послуг щодо проживання в студенському гуртожитку Львівського національного університету природокористування за адресою: [ADDRESS] терміном до 27 червня 2023 року з умовою продовження на такий же термін і на тих самих умовах кожного року. Оплата за проживання в гуртожитку становить 800 грн. в місяць. На даний час здійснена оплата в сумі 4800 грн. за 6 місяців проживання. За рік проживання в гуртожитку оплата становить 9600 грн. Окрім цього, позивач чотири рази на місяць витрачає по 118 грн. кожної п`ятниці на проїзд до додому у м. Червоноград, та по 118 грн. кожної неділі витрачає кошти на проїзд до навчального закладу (маршрут Червоноград-Львів-Червоноград). Кожного місяця витрати на проїзд додому становлять: 236 грн.* 4 тижні = 944 грн. Позивач підрахував, що його витрати становлять: 1658 грн. 33 коп. (навчання) + 800 грн. (проживання) + 944 грн. (проїзд Львів-Червоноград- Львів) = 3402 грн. 33 коп. Проте, вказує, що йому ще потрібні кошти на харчування, одяг по сезону та ліки у разі потреби та вважаю, що 2500 грн. щомісячно достатня сума для витрат на харчування, одяг та ліки. Позивач повідомляє, що він не працюює, не отримує доходу та потребує матеріальної допомоги., а відповідач має стабільний заробіток і має можливість надавати матеріальну допомогу. Посилаючись на норми ст. ст. 198, 199, 200СК України просив позов задовольнити. Ухвалою від 05.12.2022 судом відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судовий розгляд на 16.01.2022 з викликом сторін. Ухвалою від 16.01.2023 було задоволено клопотання позивача та витребувано у Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області відомості про пенсійні та інші виплати відповідача, а розгляд справи було відкладено. В судове засідання, яке відбулося 28.02.2023 сторони не з`явилися, хоча належними чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача надійшла заява, у якій останній просив розгляд справи проводити без його участі; вказав, що свої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду. Як вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи, останні повернулися із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, а одне повернулося із відміткою про отримання. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзив на позов. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, у відповідності до положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 06 березня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 28 лютого 2023, датою ухвалення рішення є саме 06 березня 2023 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.08.2004, виданого виконкомом Острівської сільської ради Сокальського району [PERSON] народився [INFO] , а його батьком являється [PERSON] (а. с. 43). На утримання позивача на користь його матері відповідач сплачував аліменти за виконавчим листом №459/3330/16-ц від 08.02.2017 (а. с. 8). [PERSON] навчається в Львівському національному університеті природокористування, що підтверджується договором №367/ІЕП від 26.10.2022 (а. с. 11-12). Із довідки №1658 від 03.11.2022 вбачається, що [PERSON] у 2022 вступив у Львівський національний університет природокористування 4 рівня акредитації і навчається на 1-му курсі денного відділення. Строк закінчення навчання 30.06.2026 (а. с.13). Згідно з дублікатом квитанції №0.0.2728443255.1 від 02.11.2022 [PERSON] оплатив вартість навчання за один семестр в сумі 9950, 00 грн. (а. с. 14). Відповідно до Договору про надання послуг щодо проживання в студентському гуртожитку Львівського національного університету природокористування від 30.10.2022, укладеного між Львівським національним університетом природокористування та [PERSON] університет надає, а мешканець приймає в тимчасове користування ліжко-місце в кімнаті для проживання та місця загального користування, укомплектовані меблями, сантехнічним та електротехнічним обладнанням згідно акту приймання-передачі. У п. 6.2 даного Договору вказано варість проживання - 800 грн. (а. с. 9-10) Із дублікату квитанції №0.0.2725314781.1 від 31.10.2022 вбачається, що позивач здійснював оплату за гуртожиток №3 в сумі 4800,00 грн. (а. с. 15). Також позивачем до матеріалів справи додано копії квитанцій про придбання ним продуктів харчування та ліків (а. с. 16 - 19). Відповідач отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою від 31.01.2023, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, за період з лютого 2022 по січень 2023 сума пенсії склала 77833,88 грн. (а. с.36). При ухваленні рішення суд керується наступними нормами. Щодо позовної вимоги про стягнення одноразово із відповідача на користь позивача 50% від сплачених за перший семестр коштів за суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, перелік яких визначений цією статтею, він не є вичерпним і залежить від кожного окремого випадку. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, якими є періодичні витрати на лікування або оздоровлення дитини; систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами; витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до положень статті 185 Сімейного кодексу України батько зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на свою дитину, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. Додаткові витрати на дитину можуть сплачуватися наперед, або вони покриваються після їх фактичного понесення. Конкретна форма залежить від наявних документів - чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів. Виходячи з норм ст. 185 СК України під додатковими витратами слід розуміти періодичні витрати на лікування дитини, систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами, які потребують лікування, витрати на гуртки, заняття, тощо. Отже, додаткові витрати на дитину - це витрати, що викликані особливими обставинами/потребами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо). Відповідно до постанови ВС від 24.07.2019 року у справі №521/2016/16-ц на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України) правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Така ж позиція міститься у постанові ВС від 29.01.2018 року у справі № 622/373/16-ц. Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 466/532/16 (провадження № 61- 42252св18) зазначено: «Враховуючи положення статей 180, 181, 185 СК України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення половини сплачених позивачем коштів на навчання дітей відсутні, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності особливих обставин, які зумовлюють відповідні додаткові витрати, а відповідачем доведено факт неспроможності ним нести такі витрати. При цьому, звернення позивача до суду із зазначеними вимогами відбулося в період часу, коли діти були повнолітні та вже проходили навчання на другому курсі. У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання)». Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що визначені позивачем у позові витрати у розмірі 4975,00 грн, які були сплачені ним за його навчання та 2400 грн за проживання в гуртожитку, не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на навчання в розмірі 2951,16 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання у Львівському національному університеті природокористування, то суд приходить до висновку про часткове її задоволення виходячи з наступного. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 Сімейного кодексу України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Судом установлено, що відповідач являється батьком позивача, який досягнув 18 - го віку та навчається у Львівському національному університеті природокористування. Позивач потребує матеріальної допомоги, що призвело до звернення до суду із даним позовом. Відповідач має доходи у вигляді пенсії по інвалідності, а отже має певну матеріальну можливість надавати таку допомогу. Із довідки від 31.01.2023, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області (а. с. 36) вбачається, що відповідач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності та за період з лютого 2022 по січень 2023 сума пенсії склала 77833,88 грн (середньомісячна сума пенсії за вказаний період становить 6486,15 грн). Таким чином, фактичні обставини справи у світлі викладених норм права свідчать, що у зв`язку з навчанням повнолітнього сина відповідач має обов`язок його утримання до досягнення ним 23 років або закінчення навчання у виші. Проте, такий обов`язок відповідач належно не виконує. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, мають повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки не можна ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Таким чином, враховуючи вищевикладені правові норми, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей та беручи до уваги те, що відповідач має матеріальну можливість надавати таку матеріальну допомогу(протилежного суду не доведено) та має обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23-х років, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивача на період його навчання. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, зокрема, з урахуванням того, що його син є повнолітнім і працездатним, що дає йому можливість забезпечувати своє життя також самостійно. Тому, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на час навчання його сина у розмірі 2000 грн. щомісяця, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з часу звернення позивача із заявою до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки представник позивача звернувся до суду з позовом 28.11.2022, відтак аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 28.11.2022. Окрім того, суд повинен вирішити питання судових витрат. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачував судовий збір у розмірі 1984, 80 гривень (за дві позовні вимоги), оскільки звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог із відповідача на користь держави слід стягнути 996,40 гривень судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 1984,80/2 = 996,40 грн. (де 996,40 - сума судового збору за одну позовну вимогу). Відтак, з відповідача на користь держави слід стягнути 996,40,20 грн. судового збору. Решту судового збору в сумі 996 (дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 40 копійок віднести за рахунок держави.

Outcome: partial