Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 30 травня 2019 року в розмірі 12\~741,66 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 травня 2019 року відповідач приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (далі - Умов та Правил) з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, наслідком чого стала заборгованість 12741,66 грн, яка складається з наступного: 9197,40 грн - заборгованість за кредитом; 3544,26 грн заборгованість по відсотках. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 525, 526, 527, 530, ч.1 ст. 598, 599, 610, ч.2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України. Ухвалою від 05.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. Проте, відповідач відзив не подала. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між АТ «Акцент-Банк»та [PERSON] 30 травня 2019 року було укладено договір б/н, шляхом підписання відповідачем Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі\~вказаної Анкети-Заяви\~відповідачу було\~надано кредит за програмою «Кредитна картка» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Акцент-Банк»свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, в той час, як відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19 жовтня 2021 року становить 12741,66 грн, яка складається з наступного: 9197,40 грн - заборгованість за кредитом; 3544,26 грн заборгованість по відсотках; 0,00 грн штраф, що підтверджується наявним у справі банківським розрахунком заборгованості за договором б/н від\~30.05.2019\~року,\~укладеного між\~АТ «Акцент-Банк»\~та клієнтом\~ [PERSON] ,\~ОКПО [NUMBER] та не оспорюються відповідачем (а.с. 5-6). З метою попередження відповідача про існуючу заборгованість позивач направив йому вимогу від 03.11.2020 року про дострокове повернення всієї суми кредиту та сплати процентів за користування ними, однак дана вимога залишилась без виконання (а.с.27). Частиною 1 ст.1054\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, а п.2 цієї же статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа, який регулює окремий вид зобов`язань - Позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.509\~Цивільного кодексу\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525\~цього ж\~Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, як вбачається із позову відповідачем умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, а також проценти за його користування, що відповідачем не спростовано. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є підставними, відповідачем жодним чином не спростовані, тому позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2270 грн на користь позивача.

Outcome: approved