Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання його, [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 1981 року по день смерті [PERSON] [INFO] , обґрунтовуючи таку необхідність метою належного оформлення спадщини у вигляді квартири [ADDRESS] , оскільки вказану квартиру 12 вересня 1999 року вони купували разом за спільні кошти їх сім`ї, обидва в цій квартирі були зареєстрованими, проте договір оформили на ім`я [PERSON] , що наразі може стати перешкодою в оформленні ним спадщини, хоч і за відсутності заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 01 листопада 2022 року заява передана судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. Ухвалою суду від 04 листопада 2022 року вказана заява залишалась без руху для приведення її у відповідність до вимог щодо форми та змісту. З відкриттям окремого провадження у цивільній справі за ухвалою суду від 09 грудня 2022 року з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, вжиті заходи до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин згідно з істиною з витребуванням у приватного нотаріуса копії спадкової справи після [PERSON] . Заінтересована особа - Дніпровська міська рада, отримавши копію ухвали про відкриття провадження тазом з копією заяви та додатками до неї подала заяву про залишення заяви [PERSON] без розгляду з підстав наявності спору про право, оскільки вказане спадкове майно за відсутності заповіту, спадкоємців за законом, усунення їх від спадкування або відмови від її прийняття може бути визнано відумерлою спадщиною за заявою органу місцевого самоврядування, що на думку міської ради свідчить про наявність спору про право. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали в повному обсязі наполягаючи на її задоволенні з наведених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні підтримав раніше подану заяву та заперечував проти задоволення заяви [PERSON] з викладених підстав. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що з 21 травня 2004 року зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] , тому з цього часу достатньо добре знала сім`ю сусідів - [PERSON] та [PERSON] , а також матері [PERSON] , які на час переїзду її до квартири [ADDRESS] вже всі разом мешкали у квартирі [ADDRESS] . З ними вони спілкувались по-сусідськи, товаришували. Крім того, з самою [PERSON] вона познайомилась ще у 1995 році в дитячому садочку, де вони разом з нею працювали, а потім ще їх сім`ї стали сусідами. Як показала свідок, у [PERSON] інших чоловіків, окрім, [PERSON] не було. Спільний єдиний син заявника та [PERSON] помер у віці 7 років, а інших дітей у [PERSON] не було. На початку лютого 2022 року [PERSON] стала скаржитись на самопочуття, яке все погіршувалось і погіршувалось, тому вона разом з нею та [PERSON] пішли до лікарні, де у неї виявили онкологічне захворювання. Під час хвороби доглядав за нею її чоловік - [PERSON] , а також вона як подруга її відвідувала, підтримувала до самої смерті. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що з 23 липня 1979 року зареєстрована та проживала в квартирі [ADDRESS] , тому була свідком того, як сім`я [PERSON] та [PERSON] приблизно наприкінці 1999 року заселились до квартири [ADDRESS] в цьому будинку, де мешкали як сім`я, подружжя, а також з ними проживала і мати [PERSON] , яка померла роки за чотири до смерті [PERSON] у липні 2022 року. Як сусіди вони з [PERSON] та [PERSON] спілкувались, [PERSON] заходила до неї в гості, ділилася подіями свого життя, подружньому. Дітей у [PERSON] не було, вони з [PERSON] завжди жили лише вдвох. В першій половині 2022 року [PERSON] сильно захворіла, у неї виявили онкологію, проте лікування не допомогло, і в липні 2022 року вона померла. Про наявність інших родичів окрім [PERSON] вона не знає, не чула про таких і ніколи їх не бачила. Суд, розглянувши вимоги заяви, вислухавши усні пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. [PERSON] , [INFO] , у зареєстрованому шлюбі не перебувала. За даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 31 серпня 2022 року, [PERSON] мала сина [PERSON] , [INFO] , про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції вчинено актовий запис № 1365 25 червня 1982 року. Батьком вказаної дитини зазначений [PERSON] . [INFO] у віці 7 років [PERSON] помер, про що 22 серпня 1989 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області вчинений актовий запис № 684. [INFO] у віці 78 років померла мати [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , про що Центральним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 03 жовтня 2017 року вчинений актовий запис № 360. Відомостей про смерть батька [PERSON] - [PERSON] витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 31 серпня 2022 року не містить. [INFO] у віці 61 року померла [PERSON] , про що Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 01 серпня 2022 року вчинений актовий запис №2142. Станом на день відкриття спадщини разом зі спадкодавцем у квартирі [ADDRESS] зареєстрованим був лише [PERSON] з 25 січня 2011 року, що підтверджується інформацією Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02 вересня 2022 року № 04/5-7378 та довідкою від 05 вересня 2022 року № 5951 (а.с.16, 17). Також встановлено, що [PERSON] 05 липня 1977 року розірвав шлюб з [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська цього дня вчинено актовий запис № 710 та 05 червня 1995 року видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.8), після чого [PERSON] більше у зареєстрованому шлюбі не перебував. За життя за [PERSON] на праві власності зареєстрована квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу укладеного 20 вересня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Михайленко В.П., зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 20 жовтня 1999 року в реєстровій книзі № 305п під № 13-25 (а.с.12-13). Факти, що мають юридичне значення і встановлюються судом перелічені у ч.1 ст.315 ЦПК України, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, проте такий перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України). За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Так, заявляючи вимоги про встановлення юридичного факту проживання заявника з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заявник посилається як на підставу таких вимог на положення ст. 74 СК України, в той же час вказуючи мету встановлення цього факту - належне оформлення спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із ч.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (ст. 256 ЦПК України), однак з урахуванням того, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Зважаючи на це, суд відзначає, що сам по собі факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року не створює юридичних наслідків, як в разі відсутності вимог про поділ майна, набутого у цей період, так і за наявності таких, оскільки виникнення права спільної власності за нормами КпШС УРСР пов`язані з встановленням факту створення сторонами спільної часткової власності на майно та визначення ступеня участі в цьому сторін працею й коштами, а відтак, вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю сторін з 1981 року по 01 січня 2004 року задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до 31 липня 2022 року, що має юридичне значення для майнових прав і обов`язків заявника у зв`язку з заявленою м етою встановлення юридичного факту -оформлення спадщини після [PERSON] , до складу якої входить право на квартиру [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що за даними спадкової справи 256/222, заведеної П`ятю дніпровською державною нотаріальною конторою після [PERSON] 31 серпня 2022 року за заявою [PERSON] , поданою 31 серпня 2022 року, заповіт не складався, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися, єдиною зареєстрованою разом і спадкодавцем на час відкриття спадщини людиною був [PERSON] . Звідси, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, хоч би і однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, для заявника має юридичне значення для реалізації своїх спадкових прав після [PERSON] на право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . З огляду на положення ч. 6 ст. 294 ЦПК України, судом, перевіряючи дійсну відсутність спору про право, було встановлено, що після [PERSON] , інші спадкоємці за законом, які проживали окремо, заяв не подавали, зокрема, батько [PERSON] , заповіт остання не складала, з заявою про прийняття спадщини після неї окрім заявника - батька їх спільного сина [PERSON] , який помер у 1989 році, ніхто не звертався, і остання проживала щонайменше з часу набуття квартири 20 вересня 1999 року по день смерті [INFO] разом з [PERSON] , піклувався про неї за життя, що знайшло підтвердження даними про реєстрацію місця проживання сукупно з показами свідків, дослідженими спільними сімейними фотографіями різних періодів цього часу, займався похованням, що узгоджується з даними свідоцтва про поховання № [NUMBER] , отриманого заявником. Виходячи з наведеного, з огляду на встановлені дійсні обставини відсутності інших спадкоємців, які б у визначений законом строк виявили бажання прийняти спадщину, обставини дійсного фактичного постійного проживання заявника зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після неї і більше ніж п`ять років до дня відкриття спадщини, що повністю узгоджується з письмовими доказами у справі та показами свідків, з метою реалізації спадкових прав заявника за ч.1 ст.1264 ЦК України, як спадкоємця четвертої черги, суд вважає доведеним в судовому засіданні факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю як чолові та жінка без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 31 липня 2022 року, що знайшло підтвердження зібраними у справі доказами, оціненими кожний окремо та в сукупності і взаємозв`язку на належність, допустимість, достовірність і достатність, ухваливши за встановлених обставин рішення про задоволення заяви у наведеній частині.

Outcome: partial