Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» через свого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.08.2019 року між TзOB «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1224976, відповідно до якого, Кредитодавець надав Позичальнику кредит на суму 10000 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,80%. Договір укладено в електронній формі. ТОВ «Авентус Україна» свою частину договору виконало належним чином, що стверджується відповідним платіжним дорученням про перерахунок коштів, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала. 27.12.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 2712-01, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, у т.ч. за Договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1224976, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Авентус Україна» втратив такі права. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість в розмірі 25177,34 грн., а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 13 лютого 2023 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на дату розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст.\~526,\~527,\~530, 611,\~651,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України. Судом встановлено, що 30.08.2019 року між TзOB «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1224976, відповідно до якого, Кредитодавець надав Позичальнику кредит на суму 10000 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,80%. Договір укладено в електронній формі (а.с.8-17). Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатила у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України. 27.12.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 2712-01, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, у т.ч. за Договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1224976, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] (а.с. 31-43). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 за цим договором кредитор відступає новому кредитору право грошової вимоги до боржників вказаних в реєстрах боржників. За цим договором фактор одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за кредитними договорами. Факт укладення вказаного договору також підтверджується платіжним дорученням № N1 від 27.12.2019 року (а.с.44). Вказані обставини свідчать про те, що на даний час ТОВ «Вердикт Капітал» є кредитором у зобов`язанні по виконанню договору № 1224976 від 30.08.2019 року і саме йому належить право вимоги до відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 18.01.2023 року борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 25177,34 грн. (в т.ч. 10000 грн. - заборгованість за кредитом; 8100 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 5000 грн. заборгованість за відсотками з моменту відступлення права вимоги; нараховані 3% річних 649,30 грн.; 1428,04 грн. інфляційні витрати) (а.с. 18-30). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 9000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 03-01/2023 від 03.01.2023 року, прайс-листом АО «Лігал Асістантс», затвердженим 03.01.2023 року, заявкою на надання юридичної допомоги №148 від 05.01.2023 року, витягом з акту №2 про надання юридичної допомоги від 09.01.2023 року та копією платіжного доручення від 17.01.2023 року (а.с.69-79). У постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено повністю, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін. Враховуючи наведене, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved