Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Тисменицький районний суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому вказала, що 14 лютого 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON] . В них є неповнолітні діти: син - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2022 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Під час шлюбу сторони набули нерухоме майно. Так, 31 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 697, відповідно до якого [PERSON] набув у власність земельну ділянку загальною площею 0,1073 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2625881101:02:002:1009. Рішенням Загвіздянської сільської ради від 17 листопада 2014 року змінено цільове призначення даної земельної ділянки з ведення ОСГ на ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальна площа 0,0999 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2625881101:02:002:1045, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31063258 від 16 грудня 2014 року. В 2016 році в період часу, коли сторони перебували в шлюбі, був збудований житловий будинок загальною площею 249,60 кв.м., відповідно до проекту індивідуального житлового будинку. 08 липня 2016 року за №222 Відділом містобудування і архітектури Тисменицької районної державної адміністрації виданий будівельний паспорт на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 26 серпня 2016 року за № 2188/1009/3.3/2016 в управлінні Держархбудінспекції в Івано-Франківській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт. На час розгляду справи будівництво завершено. Новостворений об`єкт нерухомого майна після завершення будівництва не був прийнятий в експлуатацію, а право власності на нього залишається незареєстрованим. Відповідач, як особа на яку оформлена проектно-дозвільна документація, ухиляється від вчинення дій щодо прийняття будинку в експлуатацію, при цьому проживає у вказаному будинку, який забезпечений електро- й водопостачанням та іншими необхідними побутовими умовами. В порядку поділу спільного майна позивач [PERSON] просила суд визнати земельну ділянку кадастровий номер 2625881101:02:002:1009, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер 2625881101:02:002:1009, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати об`єкт незавершеного будівництва, розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2625881101:02:002:1009 за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину об`єкту незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер 2625881101:02:002:1009 за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] і його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, але від представника позивача надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 14 лютого 2009 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №173. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2022 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірваний (а.с.7-9). В силу ст. 60 СК України презумується, що все майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України). Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрованого в реєстрі № 697 [PERSON] 31 серпня 2012 року придбав земельну ділянку загальною площею 0,1073 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2625881101:02:002:1009 (а.с.10). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №91909 від 22 січня 2013 року, право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 697 від 31 серпня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу (а.с. 11). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31063258 від 16 грудня 2014 року, право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 697 від 31 серпня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу змінено цільове призначення даної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальна площа 0,0999 га (а.с.12). Згідно рішення Загвіздянської сільської ради від 17 листопада 2014 року [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0999 га з ведення ОСГ на ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (а.с.17). Згідно довідки головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області № 7678/07/18 від 11 грудня 2014 року, був змінений кадастровий номер земельної ділянки з 2625881101:02:002:1009 на 2625881101:02:002:1045 (а.с.18). Відповідно до вимог п.п. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до положень ч. 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. В разі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Крім того, слід взяти до уваги, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідками, спричиненими цими порушеннями. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятий до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19). Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому залежно від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та Верховним Судом у постановах від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц (провадження № 61-32375св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 496/6067/15-ц (провадження № 61-14600св19). Установивши, що житловий будинок по [ADDRESS] на час розгляду справи до експлуатації не прийнятий, право власності на нього в установленому законом порядку не зареєстроване, суд прийшов до висновку, що такий житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва. При цьому, ураховуючи, що вказаний об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, збудований сторонами у період шлюбу, тому зазначений незавершений будівництвом будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже за позивачем слід визнати право 1/2 частку у спільному майні подружжя - завершеному будівництвом. Будь-якої домовленості між сторонами не існує, як не існує шлюбного контракту або договору, а тому, суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на вище вказане майно є рівними, тому повинні бути розділені, з врахуванням побажань сторін, наступним чином: визнати земельну ділянку кадастровий 2625881101:02:002:1045, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер 2625881101:02:002:1045, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати об`єкт незавершеного будівництва, розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2625881101:02:002:1045, за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину об`єкту незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер 2625881101:02:002:1045, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, позивачем при зверненні до суд був сплачений судовий збір на загальну сум 2977,20 грн. Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті: 50 відсотків судового збору в сумі 1488,60 грн за звернення позивача до суду із позовною заявою, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а інші 50 відсотків судового збору в сумі 1488,60 грн. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved