Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Заявник [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить встановити обмежувальний припис стосовно [PERSON] шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження його прав: - заборони наближатися на відстань ближче ніж 200 метрів [PERSON] - строком на 6 місяців, - заборони наближатися на відстань ближче ніж 200 метрів [PERSON] - строком на 6 місяців, - заборони наближатися на відстань ближче ніж 200 метрів до квартири за адресою: [ADDRESS] , де має проживати [PERSON] з біологічною мамою, [PERSON] - строком на 6 місяців; - заборони наближатися на відстань ближче ніж 200 метрів до будинку, де проживають батьки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] та може знаходити [PERSON] ; - заборони спілкування з [PERSON] , строком на 6 місяців; - заборони спілкування з [PERSON] , строком на 6 місяців. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що він та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Постановою Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 607/10896/19, встановлено: за адресою [ADDRESS] , фактично проживає без реєстрації місця проживання [PERSON] , який є співмешканцем [PERSON] та який являється вітчимом [PERSON] . Заявник вказує, що 04.01 2023 в [ADDRESS] , [PERSON] завдав його сину [PERSON] , тілесних ушкоджень та вчинив над ним психологічне та фізичне насильство. Зокрема, [PERSON] проти волі дитини, силою віддирав дитину від крісла, на якому [PERSON] сидів в приміщенні відділку поліції, відмовляючись йти з [PERSON] та її співмешканцем (вітчимом) [PERSON] та просив повернутися до тата з мамусею. Дитина близько чотирьох годин практично не зупиняючись кричала «допоможіть», «рятуйте» та просила тільки одного повернутися до тата, однак не дивлячись на благання дитини [PERSON] відірвавши дитину від крісла, силою та проти волі дитини, виніс з приміщення відділку поліції. З цього приводу він неодноразово звертався до правоохоронних органів. Окрім цього, 06.01.2023 він приїхав за адресою [ADDRESS] , щоб побачити сина, однак йому відкрив двері [PERSON] та завдав фізичних ушкоджень, внаслідок чого у нього був забій та гематома правого та лівого плеча, при цьому з квартири не було чути ознак перебування [PERSON] . Заявник зауважує, що 12.11.2020 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , разом із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Проте, дитини за вказаною адресою - немає. Вказує, що з 04.012023 він не бачив свого сина, оскільки [PERSON] та [PERSON] переховують його, при цьому дитина не відвідує школу. З вказаних приводів він також неодноразово звертався до правоохоронних органів, проте безрезультатно. Окрім цього, [PERSON] погрожує йому та його сім`ї. Заявник зазначає, що оскільки, [PERSON] , [INFO] силою відібрав [PERSON] , завдав йому фізичного та психологічного насильства, існують підстави для хвилювання за життя дитини, враховуючи, якого насильства дитина зазнала від нього, а тепер змушена перебувати з кривдником в закритому приміщенні. Психологічне та фізичне насильство щодо [PERSON] полягає в діях [PERSON] , що мали місце 04.01.2023 та щоденних діях щодо дитини, які полягають в утримуванні та ізоляції від суспільства. Водночас психологічне та фізичне насильство щодо нього, полягає у тому, що він бачив катування свого сина, які вчиняв [PERSON] по відношенню до його сина [PERSON] 04.01.2023, а також завданні 06.01 2023 йому тілесних ушкоджень. Заявник вважає, що ризики повторного вчинення насильства щодо [PERSON] та нього дуже високі, оскільки на відео відображена поведінка кривдника в приміщенні поліції, в присутності працівників поліції, адвокатів, сторонніх осіб, натомість страшно уявити, що чинять з [PERSON] за зачиненими дверима, особливо враховуючи те, що його ізолювали від суспільства. Також, ризики посилюються, тим що дитина не змінить своєї думки, [PERSON] щоденно наполягатиме, щоб його відпустили до татуся та мамусі, що додатково провокуватиме кривдників, адже фізично «відірвати» дитину вони змогли, але не зможуть змінити його думку та бажання. На підставі викладеного заявник просить заяву задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 28.02.2022 на 14 год. 00 хв., а також залучено до участі у справі заінтересовану особу Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. 28.02.2023 судом зареєстровано заперечення на заяву про видачу обмежувального припису подані представником заінтересованої особи [PERSON] - адвокатом Степановою О.В., згідно яких [PERSON] заперечує з приводу заяви, оскільки жодних належних та допустимих доказів вчинення ним насильства над малолітнім [PERSON] заявник не надає, при цьому вважає що ця заява є ніщо інше, як зловживання його процесуальними правами. Так, що стосується подій, які відбувались 04.01.2023, то вони є наслідком неналежного виконання заявником своїх батьківських обов`язків, так як йому достеменно було відомо про рішення суду про встановлення місця проживання [PERSON] з мамою та про рішення про негайне відібрання дитини, відтак у нього було достатньо часу з травня 2022 року до 04.01.2023 для того, щоб підготувати дитину до того, що вона буде проживати з матір`ю. Вказує, що інтереси дитини, не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Водночас, якщо протягом 3,5 років дитину лякали злою мамою, то вона буде пручатись і просити про допомогу. Звертає увагу, що після того 04.01.2023 між ним та [PERSON] встановилися дружні взаємовідносини. Жодного насильства по відношенню до [PERSON] він не вчиняв, не вчиняє та не вчинятиме. Вказане підтверджується Актами обстеження умов проживання та візиту, під час яких із [PERSON] проводилась бесіда. При цьому, бесіда проводилась без присутності матері, що свідчить про відсутність будь-якого впливу на [PERSON] підчас бесіди. Окрім цього вважає, що заборони, які заявник просить застосувати щодо нього, є нічим іншим, як втручанням в його особисте життя та життя [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що є порушенням ст.8 Декларації прав людини, адже порушить зв`язки між ним та [PERSON] , які проживають разом, ведуть спільне господарство та мають спільну малолітню дитину [PERSON] , ускладнить спілкування між рідними братами [PERSON] та [PERSON] , ускладнить спілкування між дідусем, бабусею, онуками та зятем, оскільки незважаючи на те, що він та [PERSON] проживають без реєстрації шлюбу він для [PERSON] та [PERSON] є зятем. Крім того, зауважує, що заявник не є ні власником, ні користувачем квартири за адресою [ADDRESS] та домогосподарства за адресою [ADDRESS] . Щодо вчинення фізичного насильства відносно самого заявника, то зазначає що він не входить до переліку осіб, який передбачений ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не проживає спільно із Заявником, не пов`язаний із ним спільним побутом та не має взаємних прав і обов`язків, а тому в даному випадку щодо нього, не може бути видано обмежувальний припис. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні заяви. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав з підстав викладених у ній та просив задовольнити. Додатково просив не брати до уваги інформацію зазначену в актах обстеження місця проживання та актах візитів, щодо умов проживання [PERSON] , а взяти до уваги, лише інформацію, яка підтверджує місце проживання [PERSON] , оскільки все інше у вказаних документах сфабриковане працівниками служби у справах дітей. Представник заявника - адвокат Сампара Н.М. в судовому засідання заяву підтримала з підстав викладених у ній та просила задовольнити. Додатково зазначила, що фізичне та психологічне насильство з боку [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON] проявляється у тому, що 04.01.2023 він силою відірвав його від крісла та проти його волі вивів із приміщення ГУНП, тим самим незаконно позбавив його волі, що завдало шкоду його фізичному та психологічному здоров`ю. Окрім цього, 06.01.2023 [PERSON] вчинив насильство щодо [PERSON] , яке полягало у тому, що він у під`їзді будинку по [ADDRESS] , висловлювався у його сторону нецензурними словами, штовхав та наніс йому тілесні ушкодження. Також, [PERSON] погрожував йому фізичному розправою та висловлює погрози у сторону матері заявника. Письмове пояснення [PERSON] від 27.02.2023, яке долучене до листа служби у справах дітей просила не брати до уваги, оскільки такий документ поданий з порушення процесуального строку та фактично є сприянням зацікавленій стороні подати докази. Представник заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Степанова О.В. у судовому засіданні заперечила з приводу заяви та просила відмовити у її задоволенні з підстав викладених у запереченнях на заяву про видачу обмежувального припису. Додатково вказала, що звернення [PERSON] до суду із даною заявою є зловживанням процесуальними правами. Також, події, які відбувались 04.01.2023 жодним чином не є насильством стосовно неповнолітнього [PERSON] , а вчинялись з метою виконання рішення суду про негайне відібрання дитини. При цьому, така поведінка дитина, як зафіксована на відео, є наслідком того, що заявник протягом 3,5 років перешкоджав матері [PERSON] бачитись з дитиною та негативно налаштовував [PERSON] проти матері. Крім того, жодної фізичної сили щодо дитини [PERSON] не застосовував, а лише у присутності матері хлопчика взяв дитину на руки, щоб винести його з відділення поліції, після того як працівниками ДВС був складений акт про примусове відібрання дитини від батька. Щодо видачі обмежувального припису стосовно заявника [PERSON] , зазначила, що [PERSON] та заявник не перебувають у відносинах, які регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З приводу інших відеозаписів наданих заявником зазначила, що такі однозначно не підтверджують, що на них зафіксований [PERSON] та не містять записів жодного фізичного чи психологічного насильства. Представник заінтересованої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, у які просить судовий розгляд даної справи проводити без його участі за наявними матеріалами у справі та прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини. Крім того до заяви долучено: акт бесіди з дитиною [PERSON] від 18.01.2023; акт обстеження умов проживання від 18.01.2023 та пояснення [PERSON] від 27.02.2023. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила вона є рідною сестрою заявника та тіткою неповнолітнього [PERSON] . Так, 04.01.2023 вона разом з [PERSON] перебувала в магазині, коли до них підійшли працівники поліції та сказали, що потрібно проїхати у відділення поліції для встановлення особи [PERSON] . [PERSON] не хотів йти з поліцейськими та постійно тримав її за руку. В подальшому вона з [PERSON] та [PERSON] поїхали у відділення поліції за адресою Шевченка у м. Тернополі, куди через деяких час приїхав [PERSON] . Також через деякий час туди приїхали [PERSON] та [PERSON] . Надалі, коли [PERSON] разом з [PERSON] перебували у машині, останній не хотів виходити з неї, проте його обманом виманили, сказавши, що у відділенні поліції він зустрінеться із татом, однак цього не відбулось. В подальшому вона чула, як [PERSON] сильно плакав, кричав та просив про допомогу. У подальшому вона бачила, як із приміщення ГУНП [PERSON] виніс [PERSON] , який прочався та кричав, однак йому ніхто з поліцейських та працівників ДВС не допоміг. Вважає, що такі дії [PERSON] щодо [PERSON] є психологічним та фізичним насильством. Також зазначила, що на місці події 04.01.2023 біля відділку поліції [PERSON] виражався нецензурною лайкою до неї та до [PERSON] погрожував фізичною розправою та показував нецензурні жести. Щодо подій, які відбувались 06.01.2023 повідомила, що вони разом з [PERSON] прийшли за адресою [ADDRESS] , щоб перевірити, як [PERSON] , однак за дверима почили плач дитини і [PERSON] викликав працівників поліції. Разом з тим, ще до їх приїзду, з квартири вийшов [PERSON] та штовхнув [PERSON] зі ходової клітки, однак вона знаходилася на сходах та стримала його внаслідок чого теж зазнала болю. Зауважила, що при цьому була присутня малолітня дитина, яка плакала у квартирі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що вона є матір`ю заявника та бабусею неповнолітнього [PERSON] . Вказала, що [PERSON] погрожував їй особисто фізичною розправою у смс - повідомленнях. Також вона неодноразово чула, як [PERSON] погрожував фізичною розправою [PERSON] 04.01.2023 вона була присутня при подіях які відбувались біля та у відділенні поліції за адресою Шевченка у м. Тернополі. Вказала, що [PERSON] сидів із татом у машині. Однак його вмовляли вийти із неї і сказали, що у відділенні поліції, він зустрінеться із татом, проте цього не відбулось. В подальшому вона чула, як [PERSON] сильно плакав, кричав та просив про допомогу. У подальшому вона бачила, як із приміщення ГУНП [PERSON] виніс [PERSON] , який пручався та кричав, при цьому у приміщенні були і поліцейські і працівники ДВС. На запитання суду свідок відповіла, що не чула з боку [PERSON] в сторону неповнолітнього [PERSON] погроз, образ, чи інших негативних висловлювань. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.04.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) [PERSON] народився [INFO] в м. Тернопіль та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Як встановлено в ході розгляду справи між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо участі батьків у вихованні їх спільного сина [PERSON] . Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.05.2022 у справі № 607/10896/19, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10.01.2022 залишено без змін. Поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020. Як вбачається із змісту вказаної постанови, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 позов [PERSON] задоволено та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 05.04.2021 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову [PERSON] в задоволені позовних вимог. Зустрічний позов [PERSON] задоволено та визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 15.09.2021 касаційну скаргу [PERSON] , яка підписана адвокатом Залевським В. В., та касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21.01.2021 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05.04.2021 скасовано. Передано справу № 607/10896/19 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10.01.2022 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 залишено без змін. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що у 26.04.2022 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області прийнято рішення про примусове відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в батька [PERSON] . Згідно заяв від 23.01.2023 адресованих Начальнику Тернопільського міського відділу поліції, [PERSON] просив встановити чому [PERSON] , [INFO] не відвідує школу з 16.01.2023 по 23.01.2023, невідоме його місцеперебування, оскільки 04.01.2023 йому було нанесено тілесні ушкодження та здійснено психологічне насильство його біологічною матір`ю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також просив притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] , який 04.01.2023 здійснив фізичне, а також психологічне насильство щодо його сина [PERSON] , 2014 року народження. Відповідно до заяв від 18.01.2023 та 08.02.2023 поданих Начальнику Тернопільського міського відділу поліції, [PERSON] просив притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які 04.01.2023 вчинили насильство щодо його сина [PERSON] , 2014 року народження, а саме завдали йому фізичну біль, нанесли тілесні ушкодження, здійснили психологічне насильство. Також вказав, що не може знайти сина ні за місцем проживання, ні в родичів та вимагав оголосити [PERSON] в розшук, оскільки він вважає, що йому загрожує небезпека, так як [PERSON] схильна до суїциду. Як вбачається з заяви від 09.01.2023 поданої Начальнику Тернопільського міського відділу поліції, [PERSON] просив провести негайну перевірку адреси [ADDRESS] , оскільки там має проживати [PERSON] , проте коли він був за цією адресою на нього в присутності маленької дитини здійснив напад [PERSON] , чим наніс психологічну травму з його слів його ж дитині. Згідно заяви від 11.01.2023 поданої Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, [PERSON] повідомив, що з 05.01.2023 він шукає свого сина [PERSON] , 2014 року народження, який повинен проживати за рішенням суду за адресою [ADDRESS] . З цього часу він постійно перебуває за вказаною адресою. 06.01.2023 в присутності маленької дитини за цією адресою йому були нанесенні тілесні ушкодження. Оскільки дитина стала свідком насильства то сильно плакала. Також вказав, що дитина не виходить на свіже повітря та не відвідує садочок. Відтак просив, перевірити стан фізичного та психологічного здоров`я цього хлопчика. Відповідно до заяви від 16.02.2023 поданої Начальнику Тернопільського міського відділу поліції, [PERSON] просив притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] , за фізичне та психологічне насильство щодо його сина [PERSON] , яке мало місце 04.01.2023, а також продовжилось 06.01.2023. Згідно актів обстеження умов проживання, 05.01.2023 комісією у складі головного спеціаліста Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Хоркавої К., інспектора СЮП ТВП Семен Н., старшого психолога з ОД СПЗ УКЗ ГУНП в Тернопільській області Круть А.В. та 10.01.2023 комісією у складі головного спеціаліста Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Хоркавої К., начальника Служби у справах дітей Байковецької сільської ради Сачин Н.М., головного спеціаліста Служби у справах дітей Байковецької сільської ради Скорик Н.А., старшого інспектора з ОДВЮП УПД Пахолків В., старшого психолога з ОД СПЗ УКЗ ГУНП в Тернопільській області Круть А.В. на підставі звернення батька дитини, проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що умови проживання задовільні, будинок сучасного планування у якому є всі необхідні речі для повноцінного росту та розвитку дитини. Для дитини є окрема кімната. Мати з дитиною весь час проводить разом. Станом на момент обстеження, мати перебуває у батьків (дідуся, бабусі), в цілях безпеки. У хлопчика є все необхідне для проживання, росту та розвитку. Стосунки у сім`ї доброзичливі. Є взаєморозуміння та повага між членами родини. Мати проводить весь час коло сина, годує, гуляє на подвір`ї, займається розвиваючими іграми та виконує шкільні завдання. Всі члени родини з любов`ю відносяться один до одного. Відповідно до акту візиту від 10.01.2023 в сім`ї [PERSON] , здійсненого комісією у складі головного спеціаліста Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Хоркавої К., головного спеціаліста Служби у справах дітей Байковецької сільської ради Скорик Н.А., старшого інспектора з ОДВЮП УПД Пахолків В., старшого психолога з ОД СПЗ УКЗ ГУНП в Тернопільській області Круть А.В. , за адресою [ADDRESS] , під час візиту з`ясовано, що хлопчик грайливий, веселий, комунікабельний. Під час візиту займався з мамою, розповів про прогулянку з членами родини, а також продемонстрував свої вміння в грі «Плейстейшн». [PERSON] легко пішов на контакт з працівниками поліції, психологом та спеціалістами ССД ТМР. Розповідав про свої вподобання, любить поїсти, сон нормальний. Хлопчик одягнений охайно, має досить змінного одягу та засобів гігієни. В присутності відвідувачів з мамою спілкувався спокійно, поводився незалежно. На момент візиту ознак істерик, тривоги не було виявлено. Матері в черговий раз наголошено про подальші заняття шкільною програмою. Також, згідно акту візиту від 05.01.2023, здійсненого комісією у складі головного спеціаліста Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Хоркавої К., інспектора СЮП ТВП Семен Н., старшого психолога з ОД СПЗ УКЗ ГУНП в Тернопільській області Круть А.В., за адресою [ADDRESS] , під час візиту з`ясовано, що мама разом із сином [PERSON] станом на сьогоднішній час перебувають у батьків. З хлопчиком проводить весь вільний час. Під час візиту також встановлено, що для хлопчика створено всі належні умови для повноцінного росту та розвитку. В наявності є ігри, іграшки, розвиваючі книги, змінний одяг, відповідні продукти харчування та велика кількість фруктів. Мама з сином займалась ліпленням з пластиліну, виготовляючи фігури для героїв казок. Мама склала відповідний графік харчування, прогулянок та занять шкільної програми. Матері наголошено про необхідність подальшого забезпечення дитини шкільною програмою. Дитинна чистенька, охайна, нагодована, весела. Ознак насильства (будь - якого) не виявлено. Як вбачається з акту обстеження умов проживання, 18.01.2023 комісією у складі головний спеціалістів Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Ксьонжик О.В., Чайковського В.В. , фахівця соціальної роботи КЗ ТМЦСС ТМР Лясковецької Бекесевич І.І. , дільничного офіцера поліції Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Боєчко І.І. , на підставі звернення батька дитини, проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що умови проживання відповідають санітарно - гігієнічним вимогам. Для дитини відведена окрема кімната. Створені усі умови для повноцінного та гармонійного розвитку, а саме у кімнаті наявне дитяче ліжко, гарнітур, тумбочки, шафа, дитячий одяг відповідно до віку дитини, дитячі іграшки, розвиваючі ігри. За цією адресою проживають мати - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] , співмешканець [PERSON] . Стосунки у сім`ї доброзичливі, наявний контакт дітей з усіма членами сім`ї та іншими родичами матері. Дитина не повідомляє про наявність конфліктів, які б спричиняли емоційний дискомфорт. Під час спілкування із [PERSON] , дитина повідомила, що батько частко не відповідає на телефоні дзвінки. Відповідно до акту бесіди від 18.01.2023 проведеної фахівцем соціальної роботи КЗ ТМЦСС ТМР Лясковецькою Бекесевич І.І. із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , неповнолітнього опитано стосовно взаємодії із молодшим братом - на що він відповів, що конфлікти відсутні, за молодшою дитиною доглядає мати та батько. Неповнолітнього опитано стосовно харчування , на що він відповів, що йому не готують того, що він не любить (каші, яєшню), мама часто готує те, що він любить (відбивні, макарони). Неповнолітнього опитано стосовно спілкування та зустрічей з батьком на, що він повідомив, що мама сказала, що коли вирішиться все у судах вони домовляться з татом про тривалість зустрічей, вони будуть зустрічатися; також сказав, що тато часто не відповідає на його дзвінки або повідомлення. Неповнолітнього опитано стосовно взаємодії з чоловіком матері, на що він відповів, що [PERSON] (чоловік матері) добре з ним спілкується, його можна попросити про допомогу, не кричить та не карає (мама теж). Висновки: дитина адаптувалась до умов проживання; дитина має безперешкодний доступ до засобів зв`язку; дитина задоволена стосунками з мамою та з її чоловіком; дитина задоволена організованим для неї простором та наявними побутовими умовами. Бесіда проведена з дозволу матері неповнолітнього [PERSON] , без її присутності при розмові. Згідно листів Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради №56/24 від 16.01.2023, №89/24 від 25.01.2023, №90/24 від 25.01.2023, 108/24 від 26.01.2023, 04.01.2023 Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень здійснено примусові заходи, з метою виконання рішення суду про відібрання дитини. Дані заходи вживаються в крайньому випадку у разі не виконання боржником рішення суду. Дитину [PERSON] передано матері [PERSON] . Працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей спільно з поліцією та працівниками служби у справах дітей Байковецької селищної ради неодноразово обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де він разом з матір`ю [PERSON] перебував на період зимово - різдвяних свят. З малолітнім [PERSON] проведено бесіду про, що складено відповідні акти. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] вона разом з сином [PERSON] з метою безпеки перебуває у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Також відповідно до листа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради № 82/24 від 23.01.2023, 18.01.2023 головними спеціалістами служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей, фахівцем соціальної роботи КЗ Тернопільського міського центру соціальних служб Тернопільської міської ради, дільничним офіцером поліції Тернопільського РУН ГУНП в Тернопільській області обстежено умови проживання за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою на час обстеження були присутні [PERSON] - мати дітей, малолітній [PERSON] , 2014 р.н., та малолітній [PERSON] , 2020 р.н., а також [PERSON] - батько малолітнього [PERSON] . З матір`ю дітей проведено бесіду під час, якої з`ясовано, що діти здорові, в достатній кількості забезпечені одягом та взуттям відповідно до віку, наявне харчування для дітей та розвиваючі ігри. Відповідно до акту обстеження умов проживання, стосунки в сім`ї доброзичливі. Як слідує з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12023216040000025, 06.01.2023 внесено відомості за ч. 1 ст. 125 КК України, за заявою потеплілої особи [PERSON] . З короткого викладу обставин вбачається що 06.01.2023 близько 14 год. 30 хв. невідома особа, перебуваючи на сходовій клітці під`їзду по [ADDRESS] в ході словесного конфлікту, спричинила тілесні ушкодження [PERSON] . Згідно консультаційного висновку спеціаліста № 150 від 06.01.2023, проведено огляд [PERSON] , [INFO] за самозверненням, за результатом якого постановлено діагноз - забій, гематома правого та лівого плеча. Як вбачається з відповіді відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 2003/28-03 від 16.11.2021, згідно реєстру Тернопільської міської територіальної громади та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання відділом повноважень з 04.04.2016 по 16.11.2021 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 08.10.2021 на підставі рішення суду № 607/10896/19 від 12.11.2020. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.01.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), [PERSON] народився [INFO] в м. Тернопіль та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . В письмових пояснень від 27.02.2023, поданих до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради 28.02.2023 та зареєстрованих за номером 367/24-64, [PERSON] пояснила, що: - « самостійно вона не змога повернути сина до місця проживання і тому звернулася із позовом до Тернопільського міськрайонного суду про визначення місця проживання мого сина [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2020 її позов до [PERSON] про визначення місця проживання дитини задоволено та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішення Тернопільського міськрайонного суду про визначення місця проживання [PERSON] залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. Рішення суду оскаржував мій колишній чоловік [PERSON] . Оскільки [PERSON] відмовлявся виконувати рішення суду про визначення місця проживання сина [PERSON] із нею та відмовлявся повертати їй дитину, вона звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із позовом про відібрання дитини від [PERSON] та повернення для проживання разом із нею. 26.04.2022 рішенням Тернопільського міськрайонного суду її позов задоволено повністю. Прийнято рішення про відібрання [PERSON] від [PERSON] та повернення його для проживання зі мною в [ADDRESS] . Рішення суду про відібрання дитини допущено до негайного виконання. 28.04.2022 Тернопільським міськрайонним судом з метою виконання рішення суду виконано виконавчий лист у справі № 607/1662/21. 04.01.2023 рішення суду було виконано і з цього часу [PERSON] вже проживає зі мною. Під час виконання рішення суду щодо [PERSON] ніхто фізичного чи психологічного насильства не застосовував. Тілесних ушкоджень йому не було спричинено. [PERSON] проживає із нею, її чоловіком [PERSON] та їхнім спільним малолітнім сином. Стан здоров`я [PERSON] добрий. [PERSON] проживає в належних умовах, вона повністю забезпечила його одягом, розвиваючими іграшками, продуктами харчування, створила для нього всі необхідні побутові умови. [PERSON] отримує також необхідну психологічну допомогу. [PERSON] отримує також необхідну психологічну допомогу. [PERSON] неодноразово відвідували працівники поліції, психологи та представники служби у справах дітей. Оскільки [PERSON] разом із своєю родиною продовжує переслідувати її і її сина, вона з метою забезпечення власної безпеки та безпеки [PERSON] , періодично гостює у своїх батьків по [ADDRESS] . Ніхто щодо [PERSON] ніякого насильства не застосовує. Ніхто не завдає йому фізичного болю і ніхто не утримує [PERSON] проти його волі. Вважає, що [PERSON] умисно звертається із заявами у різні інстанції для того, щоб створити їй проблеми. Також повідомила, що зараз вона не можу пригадати де вона перебувала весь день 19.02.2023 в той час, коли до неї додому за викликом [PERSON] прибули працівники патрульної поліції. Можливо вона в той час вийшла із дому для того, щоб прогулятися із дітьми. Вона завжди контактує в разі потреби із працівниками відповідних служб, які при потребі відвідують [PERSON] та перевіряють умови його проживання». Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких до яких належать 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Звертаючись до суду із вказаною заявою, [PERSON] не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно нього та його сина у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ним не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, при розгляді цієї справи таких доказів не здобуто. Так, практично усі наявні в матеріалах справи докази стверджують про наявність конфлікту між батьками [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] . Під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту. Суд зауважує, що системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Обґрунтовуючи необхідність застосування щодо [PERSON] обмежувальний припис заявник вказує, що 04.01 2023 в [ADDRESS] , [PERSON] завдав його сину [PERSON] , тілесних ушкоджень та вчинив над ним психологічне та фізичне насильство. Зокрема, [PERSON] проти волі дитини, силою віддирав дитину від крісла, на якому [PERSON] сидів в приміщенні відділку поліції, відмовляючись йти з [PERSON] та її співмешканцем (вітчимом) [PERSON] та просив повернутися до тата з мамусею. Дитина близько чотирьох годин практично не зупиняючись кричала «допоможіть», «рятуйте» та просила тільки одного повернутися до тата, однак не дивлячись на благання дитини [PERSON] відірвавши дитину від крісла, силою та проти волі дитини, виніс з приміщення відділку поліції. Таким чином заявник вказує, що [PERSON] відносно його сина було вчинене насильство, яке полягало у незаконному позбавлені його волі, підтвердження чого є відеозапис долучений до матеріалів справи. Судом досліджено наданий заявником відеозаписам, знятий у відділенні поліції за адресою вул. Шевченка, 10, м. Тернопіль, на якому зафіксовано, що дитина [PERSON] сидить на кріслі за столом у кімнаті присутні працівники ДВС, коли матір дитини [PERSON] намагається вивести сина з кімнати, дитина починає опиратись, триматися за стіл, при цьому кричить фрази «рятуйте», «допоможіть». За декілька секунд [PERSON] , який знаходиться разом з дитиною у кімнаті, бере дитину на руки та виносить із кімнати у коридор, а потім і з коридору, після чого разом з пропадає із зони видимості відеокамери, мама дитини постійно слідує за ними. Суд звертає увагу, що на вказаному відеозаписі відсутні будь - які відомості, які б свідчили про вчинення щодо неповнолітнього [PERSON] фізичного насильства з боку [PERSON] , оскільки як зазначалось вище фізичне насильство включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Водночас на відеозаписі таких дій [PERSON] не зафіксовано. Щодо посилань заявника, що фізичне насильство полягало у незаконному позбавлені волі його сина [PERSON] , то суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що 26.04.2022 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області прийнято рішення про відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в батька [PERSON] . Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. В ході розгляду справи встановлено, що обставини, які зафіксовані на наданому заявником відеозаписі, відбувались 04.01.2023 при примусовому виконанні рішення суду про відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в батька [PERSON] , у зв`язку із його невиконанням останнім. На відеозаписі присутня [PERSON] - мати неповнолітнього [PERSON] , яка намагається налагодити контракт із дитиною та забрати його, однак [PERSON] починає опиратись, відтак їй у цьому допоміг її цивільний чоловік [PERSON] , взявши [PERSON] на руки. Оцінюючи події, які відбуваються на відеозаписі, суд враховує висновки Верховного суду викладені у постанові від 12.05.2022 у справі № 607/10896/19, згідно яких встановлено, формування у [PERSON] негативного образу матері, в результаті впливу батька та його рідних. Таким чином, враховуючи рішення суду про визначення місця проживання дитини та про відібрання дитини в батька, які набрали законної сили та є обов`язковими до виконання та те, що інтереси дитини не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, здоров`я та психоемоційного стану, на що наголосив Верховний суд у своїй постанові від 01.07.2020 у справі № 138/96/17, суд не вбачається в діях [PERSON] незаконного позбавлення волі неповнолітнього [PERSON] , оскільки такі не були спрямовані на завдання шкоди його фізичному здоров`ю, шляхом порушення його прав і свобод, що є обов`язковою умовою при вчиненні фізичного насильства, а були вчиненні з метою виконання рішення суду та в інтересах дитини. Суду не надано доказів того, що дії [PERSON] були спрямовані саме на вчинення домашнього насильства стосовно неповнолітнього [PERSON] , зокрема, для того, щоб у нього були побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди фізичному психічному здоров`ю особи. Водночас, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини. Щодо вчинення стосовно неповнолітнього [PERSON] психологічного насильства з боку [PERSON] , то такі обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки заявником не надано жодних доказів, які б містили відомості про вчинення [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] дій передбачених п. 14, ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи. Окрім цього, суд зауважує, що психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи Таким чином, у справах про психологічне домашнє насильства обов`язково необхідно встановлювати які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника. Разом з тим, судом не лише не встановлено, вчинення [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] психологічного насильства, але й жодних негативних наслідків для його психологічного стану. Натомість як вбачається з наявних в матеріалах справи актів візитів Служби у справах дітей, між [PERSON] та [PERSON] склались доброзичливі та товариські стосунки, а психологічний стан дитини не порушений, дитина в хорошому спокійному настрої. При цьому, заперечення заявника [PERSON] з приводу актів візитів Служби у справах дітей, а саме те, що такі є сфабрикованими, суд відхиляє та вважає їх надуманими, оскільки такі не підтвердженні жодними доказами, а є лише суб`єктивною думкою заявника. Інші досліджені в судовому засіданні відеозаписи, які були надані суду заявником на підтвердження існування ризиків повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] суд до уваги не бере, оскільки такі не містять жодних відомостей, які б підтверджували вчинення останнім щодо будь - кого домашнього насильства, чи наявність ризиків вчинення такого насильства у майбутньому. Більше того, з таких відеозаписів не можливо достовірно встановити особу осіб, які на них зафіксовані. Щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] то суд зазначає, що ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» містить чіткий перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. Судом встановлено, що [PERSON] , не входять до переліку осіб, передбаченого ч. 2 ст. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не проживає спільно із заявником, не пов`язаний із ним спільним побутом та не має взаємних прав і обов`язків, а відтак конфліктні ситуації, які виникають між заявником та [PERSON] , не можуть розглядатися як домашнє насильство в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, та відповідно, в даному випадку щодо нього, не може бути видано обмежувальний припис. Такий висновок узгоджується з позицією Верхового суду викладеною у постанові від 11.02.2021 у справі № 335/5477/20. Суд враховує дослідженні в судовому засіданні докази, зокрема відеозапис на якому зафіксовано, завдання [PERSON] штурхана [PERSON] на сходовій у будинку, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12023216040000025, 06.01.2023, згідно з яким внесено відомості за ч. 1 ст. 125 КК України, за заявою потеплілої особи [PERSON] та консультаційний висновок спеціаліста № 150 від 06.01.2023, яким [PERSON] встановлено діагноз - забій, гематома правого та лівого плеча. Разом з тим, цим подіям надасть оцінку орган досудового розслідування в межах даного кримінального провадження. Проте на даний час наявність сварок і непорозумінь між [PERSON] та [PERSON] свідчить про наявність між ними конфлікту та не підтверджує факту систематичного вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (Постанова Верховного Суду від 30.01.2020 по справі №545/744/19). При цьому суд звертає увагу, що у випадку побоювання за своє життя чи здоров`я, заявник не позбавлений права звернутись до правоохоронних органів, яким він і скористався звернувшись 06.01.2023 до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо нього та за його зверненням відкрито кримінальне провадження, в межах якого і буде перевірено вчинення щодо нього протиправних дій та наявність або відсутність у діях [PERSON] кримінально карного діяння. Крім того, він не позбавлений права звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, якщо вважає, що діями [PERSON] , йому було завдано майнової та/або моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства стосовно [PERSON] та його сина [PERSON] , у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цих осіб, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфлікту та особистих неприязних стосунків між сторонами, наявність спору щодо способу та участі батьків у вихованні дитини. Водночас такий спір не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису (Постанови Верховного Суду від 06.02.2020 по справі №753/8626/19 і від 29.08.2019 по справі №640/23804/18). За встановлених обставин, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що обставини, на які посилається заявниця, не доведені належними та достатніми доказами та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому заява [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Outcome: dismissed