Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У липні 2022 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», від імені та в інтересах якого діяв адвокат Руденко К.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] згідно якого просив стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 21960 грн. а також витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 210412-34042-5 від 12.04.2021 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку [NUMBER] , емітовану АТ "КБ "Приватбанк", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 6000 гривень, що підтверджується чеком від 12.04.2021. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повернув. Станом на 11.07.2022 заборгованість відповідача становить у розмірі 21960 гривень, що складається: з 6000 грн. заборгованості за кредитом; 3960 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 12.04.2021 по 12.05.2021 р.; 12000 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 13.05.2021 по 01.07.2021р. 17.06.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та ТОВ «ФК «Ріальто», укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210412-34042-5 від 12.04.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». В порушення умов Кредитного договору відповідач зобов`язання не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором. Після направлення справи\~Уманським міськрайонним\~судом за\~підсудністю до\~Монастирищенського районного\~суду Черкаської\~області, ухвалою від 08.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Крім того, задоволено клопотання сторони позивача про витребування з АТ КБ «Приватбанк» письмових доказів. 09.01.2023\~ року\~від відповідача\~ [PERSON] \~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~згідно якого\~відповідач просить\~відмовити в\~задоволенні позову.\~У поданому\~відзиві відповідач\~не заперечує, що між ним та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Фінанс\~Інновація»було укладено кредитний договір від 12.04.2021за\~ №210412-34042-5 на суму 6000 грн., на строк 30 днів але вважає вимоги позивача безпідставними посилаючись на порушення позивачем вимог Закону України № 891-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо споживчого датування і формування та обігу кредитних історій», згідно якого кредитний договір укладений з позивачем віднесено до споживчих кредитів, що передбачає надання йому примірника кредитного договору в письмовій або електронній формі але внутрішні ПравилаТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація»,\~про надання грошових коштів у позику, відповідачу не надходили і з ними він не був ознайомлений. Крім того відповідач вважає, що в порушення вимог закону його не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того вважає, що в поданих позивачем доказах відступленняТОВ «Фінансова\~компанія «Фінанс\~Інновація» права\~вимогипо кредитним договорам не містяться дані про\~передачу новому\~кредитору права\~вимоги щодо боржника [PERSON] , що ставить\~під сумнів\~ законність\~пред`явленої вимоги саме новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто». Сторони, яких було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та ТОВ «ФК «Ріальто» 17.06.2021 було укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 210412-34042-5 від 12.04.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». /а.с.51-56/. 12.04.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та [PERSON] було укладено договір № 210412-34042-5 від 12.04.2021 р. у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 6000 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ КБ "ПриватБанк", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 28-29). Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 6000 гривень, що підтверджується чеком від 12.04.2021 року (а.с. 30). АТ КБ "ПриватБанк" на запит суду надало виписку по рахунку [PERSON] № [NUMBER] , з 11.04.2021 по 13.04.2021 згідно якої вбачається, що 12.04.2021 року на картковий рахунок відповідача був зарахований переказ на суму 6000 гривень. /а.с. 102/. Встановлено, що відповідно до укладеного договору [PERSON] мав повернути ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" 6000 гривень у строк до 12.05.2021 року. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 4 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором № 210412-34042-5 від 12.04.2021 складає: сума основного боргу - 6000 грн.; проценти відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом, за період з 12.04.2021 по 12.05.2021 р - 3960 гривень.; проценти відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 13.05.2021 по 01.07.2021 р. - 12000 грн. /а.с.31/. Перевіряючи нарахування відсотків за неправомірне користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку, суд зазначає про таке. Так, згідно частини 2 статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625\~ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. Відтак вимоги позивача щодо стягнення відсотків за неправомірне користування боржником кредитними коштами, як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, є обґрунтованими. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Відповідно до ст. 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають зазначені суми. Суд критично ставиться до заперечень відповідача, про застосування Закону України\~"Про\~споживче кредитування" оскільки укладений між сторонами кредитний договорів не відноситься до договорів про споживче кредитування. Згідно із пунктами 10, 11 частини 1 статті 1\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, а споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З даних кредитного договору № 210412-34042-5 від 12.04.2021, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та [PERSON] , вбачається, що пунктом 1.1 визначено, що кредит надається не на споживчі цілі, тому посилання позивача на порушення норм Закону «Про споживче кредитування» є помилковим. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що йому не були надіслані примірники кредитного договору та правил надання грошових коштів у позику у письмовій формі, оскільки згідно частини другої статті 639\~ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України "Про електронну комерцію", який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно статті 3\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 3-6,8 статті 11\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. \~ \~ \~ \~ Суд\~критично ставиться\~до позиції\~відповідача,\~що він\~не був\~ознайомлений з\~ правилами\~надання грошових\~коштів у\~позикуТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», оскільки згідно копії електронного листа Відповідач зареєструвався на веб-сайті позивача в мережі Інтернет, для чого пройшов ідентифікацію та підтвердив ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику /а.с.33/. \~ \~ \~Суд не\~приймає до\~уваги заперечення\~відповідача,\~що його не\~було повідомлено\~про відступлення\~права вимоги\~за кредитним\~договором,\~оскільки відповідно до вимог ст. 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд критично ставиться до заперечень відповідача, що в поданих позивачем доказах не містяться дані про\~передачу новому\~кредитору права\~вимоги щодо боржника [PERSON] , оскільки згідно копії витягу Акту прийом-передачі № 1 від 17.06.2021 до Договору відступлення права вимоги, який міститься в матеріалах справи, є відомості про відступлення за спірним кредитним договором права вимоги новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» /а.с.56/. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень та витрати зі сплати судового збору. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно вимог ч. 4 ст. 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами ч. 8 ст. 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу разом з позовною заявою представником були надані наступні копії документів: договору № 01/09/2021 про надання юридичних послуг від 01.09.2021 року; довіреності від 17.06.2022 року, акту приймання-передачі наданих послуг № 18 від 18.01.2021 року до договору № 01/09/2021 про надання юридичних послуг від 01.09.2021 року.; платіжного доручення про перерахування позивачем 20 000 грн. за надання юридичних послуг / а.с. 31, 58-62/. Так, згідно акту приймання-передачі наданих адвокатом послуг - вартість послуг встановлена у сумі 20 000 з розрахунку, що ціна однієї години затраченого виконавцем на надання послуг становить 1000 грн., але згідно наданого акту адвокатом були включені послуги з підготовки документів за іншим договором відносно іншої особи, а саме [PERSON] який не є стороною у даній справі. Крім того, поданий адвокатом розрахунок витраченого ним часу не взаємноузгоджений, так за одну годину складання адвокатського запиту, адвокатом нарахована вартість послуг 10 000 грн. Таким чином стороною не надано обґрунтованого опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як визначено чинним законодавством, що позбавляє суд можливості перевірити чи є їх розмір співмірним відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, суд вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. є необґрунтованими та недоведеними, тому не підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2481 гривні. На підставі викладеного та

Outcome: approved