Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] 19.12.2022 звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що з відповідачем у справі він перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 18.05.2015. Від даного шлюбу мають 3-х неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24.04.2015 постановлено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання трьох дітей у сумі 500 гривен на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 08.12.2017 було збільшено розмір аліментів та постановлено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в тому числі, [PERSON] , по 930 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. На момент ухвалення рішень судів діти проживали разом із матір`ю - [PERSON] , однак з травня 2021 року по теперішній час [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем [PERSON] . В зв`язку з тим, що син почав проживати з батьком, між сторонами у справі було досягнуто згоди щодо припинення сплати [PERSON] аліментів на дитину, яка проживає з батьком. Так, 19.07.2021 відповідач по справі [PERSON] звернулася до Любешівського ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області із заявою про припинення стягнення на одну дитину - [PERSON] , [INFO] , з 01.08.2021 в зв`язку з тим, що її син на даний час проживає з батьком. Зазначає, що з довідки № 7456 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 14.12.2022 вбачається, що [PERSON] з 13.09.2022 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто проживає разом з батьком. У зв`язку з чим, просила суд звільнити позивача [PERSON] від стягнення на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , які були призначені рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24.04.2015 (справа № 162/567/15-ц) та збільшенні рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 08.12.2017 (справа № 162/980/17), починаючи з 19.12.2022, шляхом припинення такого стягнення. З урахуванням наведеного, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, понесені позивачем у справі. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Ухвалою суду від 23.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.32). Відзив на позовну заяву до суду станом на дату розгляду справи сторона відповідача не подала. Позивач та відповідач, будучи належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання, призначене на 12.00 год 09.03.2023, не прибули. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що неповнолітній син [PERSON] сторін у справі з травня 2021 року по теперішній час проживає разом з батьком, який його утримує, тому просила позов задовольнити - звільнити позивача від стягнення аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Окрім того, просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору. Також перед початком судового засідання повідомила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що неповнолітній син [PERSON] сторін у справі проживає разом з батьком, однак, це, на його думку, не свідчить про те, що лише батько повністю утримує сина. Відповідач у справі також бере участь в утриманні дитини. Просив також врахувати, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , тому просив врахувати цю обставину та у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 18.05.2015 (а.с.10). Від даного шлюбу мають дітей, в тому числі, - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.15). Як убачається із матеріалів справи, рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24.04.2015 з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] на користь [PERSON] у сумі по 500 гривень щомісячно, починаючи з 10.03.2015 і до досягненням сином повноліття (а.с.11-12). Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 08.12.2017, збільшено розмір аліментів, який було встановлено рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24.04.2015, які стягуються з [PERSON] з 500 гривень до 930 гривень на дитину щомісяця, до досягнення повноліття (а.с.13-14). З копій актів про фактичне місце проживання (не проживання) громадян на території Любешівської селищної ради від 10.06.2021 та від 14.07.2021 вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зі слів неповнолітнього з батьком він проживає з травня 2021 року (а.с.16-17). Крім того, із копії довідки № 7456 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що [PERSON] (з 16.12.2005) та [PERSON] (з 13.09.2022) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Також із копії заяви від 19.07.2021 [PERSON] , яка адресована начальнику ДВС у Камінь-Каширському районі, стверджується, що [PERSON] просить припинити стягнення аліментів на одну дитину [PERSON] , [INFO] , згідно виконавчого листа, в зв`язку з тим, що син на даний час проживає з батьком і є на його утриманні (а.с.20). Зазначені обставини не оспорювалися стороною відповідача та не спростовані нею з наданням відповідних доказів. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом достовірно встановлено, що не спростовано та не заперечувалось стороною відповідача у справі, що неповнолітній син сторін [PERSON] з травня 2021 року і на момент звернення [PERSON] з цим позовом до суду (19.12.2022) проживав не з матір`ю, на користь якої рішенням суду від 24.04.2015 були стягнуті аліменти з позивача на утримання дитини (також збільшено їх розмір рішенням суду від 08.12.2017). Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що неповнолітній син сторін з травня 2021 року проживає з батьком - позивачем по справі та знаходиться на його утриманні по теперішній час. Тобто має місце зміна обставин, що впливають на стягнення аліментів з позивача на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які були призначені рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24.04.2015 р. (справа №162/567/15-ц), та збільшено їх розмір рішенням цього ж суду від 08.12.2017 (справа № 162/980/17). Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 19.12.2022. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про звільнення від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на думку суду, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Окрім того, суд вважає, що підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.15). Також з`ясовано, що син проживає разом з батьком, який здійснює його виховання, догляд та матеріальне утримання. Матір дитини проживає окремо. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» з 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2 618 грн, з 1 липня - 2 744 грн, з 1 грудня - 2 833 грн. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2 833 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, зважаючи на те, що неповнолітній син перебуває на утриманні батька, відповідач є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали сплату нею аліментів на утримання неповнолітнього сина суду не надано, тому суд доходить висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття, оскільки відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину у вказаному судом розмірі. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн (за немайнову вимогу), сплачений при подачі позову. Окрім того необхідно стягнути з відповідача в дохід держави 992,40 грн. судового збору за майнову вимогу. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. При подані позову позивачем було зазначено, що витрати позивача на правничу допомогу згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат становлять 5000,00 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Скориставшись положенням даної статті, представник позивача на початку судового засідання повідомила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Таким чином, суд доходить висновку про призначення судового засідання у даній справі для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу та надання позивачу строку - п`ять днів з дня ухвалення даного рішення суду, для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved