Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивує тим, що 17.05.1986 сторони уклали між собою шлюб, у якому перебували до 13.11.2021. У період шлюбу, 10.06.2020 відповідачем було придбано транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, № кузова [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , який за взаємною згодою був оформлений на відповідача. Оскільки даний автомобіль придбано у шлюбі за спільні кошти, тому спірний транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому є предметом поділу. Зареєстрований за відповідачем транспортний засіб було придбано у власність за ціною 234333 грн. Крім того, в період шлюбу, а саме 31.05.2016 відповідачем було придбано 1/500 частку в праві власності комплексу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пізніше 31.03.2017 був укладений Договір про виділ частки в праві власності нерухомого майна в натурі, згідно якого, було виділено в натурі частку, яка складається: котельна літ. «Ч», загальна площа 27,1 кв.м., димохід, № 14 - огорожа, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,0728 га, кадастровий номер 7110300000:03:001:0175. Дані договори укладалися за письмової згоди позивача по справі. На даний час, згідно технічного паспорту, виготовленого 31.01.2022 нерухоме майно, яке є спільною власністю подружжя, має назву виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями, що складається: літера «Ч-1» - котельна, загальна площа 27,1 кв.м., димохід, літера «Б» - навіс, № 14 - огорожа, № 15 - огорожа, літера «1» - замощення, що знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває в оренді, площею 0,0728 га, кадастровий номер 7110300000:03:001:0175 та розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно аналітичного висновку вартість цього майна станом на 08.02.2022 складає 209193 грн. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, 2007 року випуску та виробничого будинку з господарськими (допоміжними) приміщеннями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що оскільки дане майно було придбане в період шлюбу, воно належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому підлягає поділу, шляхом визнання за позивачем 1/2 частки вищезазначеного майна. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, не може використовуватися двома власниками одночасно, перебуває у власності та користуванні відповідача, а також за відсутності у позивача посвідчення водія, враховуючи що вартість спільного майна подружжя є майже рівними, вважає за доцільне при поділі спільного майна подружжя, виділити у власність позивачу виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями, а у власність відповідачу виділити автомобіль марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, з компенсацією позивачу 1/2 частини від різниці вартості спірного майна, що становить 12570 грн. Просить суд визнати виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями та автомобіль марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, № кузова [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , спільним майном подружжя. Здійснити поділ спільного майна подружжя: визнавши за позивачем право власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями, що складається: літера «Ч-1» - котельна, загальна площа 27,1 кв.м., димохід, літ. «Б» - навіс, № 14 - огорожа, № 15 - огорожа, літера «1» - замощення, що знаходяться на орендованій земельній ділянці, площею 0,0728 га, кадастровий номер 7110300000:03:001:0175 та розташовані за адресою: [ADDRESS] , вартість якого складає 209193 грн., а за відповідачем [PERSON] право власності на транспортний засіб автомобіль марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, № кузова [NUMBER] , сірого кольору, вартість якого складає 234333 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача різницю між вартістю виробничого будинку з господарськими (допоміжними) та вартістю автомобіля марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску в розмірі 12570,00 грн. Покласти на відповідача судові витрати. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 14.04.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10.05.2022. 27.05.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого не заперечує щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з нього на користь позивача 1/2 частини від вартості виробничого будинку у розмірі 514 грн., оскільки саме за 1028 грн. було придбано спірне майно у шлюбі. Вважає, що твердження позивача, що вартість даного виробничого будинку становить 209193 грн. є хибним та не відповідає дійсності. Позивачем було власноручно написано розписку про залишення спірного автомобіля у користуванні та власності відповідача, а тому позов у цій частині не підлягає до задоволення. Ухвалою суду від 07.12.2022 витребувано докази у справі. 09.02.2023 від представника позивача до суду надійшло уточнення до позовної заяви, після чого 15.02.2023 від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача адвокат Шишка Р.І. позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що перебуваючи у шлюбі сторони по справі придбали транспортний засіб та виробничий комплекс, які відповідно є спільним майно подружжя, а тому дане спірне майно підлягає розподілу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, про що надав відзив на позов (а.с.178-173). Пояснив, що придбаний у шлюбі автомобіль не підлягає розподілу, оскільки позивач надала розписку, що вона не має претензій щодо нього та не заперечує проти залишення автомобіля у власності чоловіка. Щодо поділу виробничого будинку - котельні, зазначив, що він не заперечує щодо компенсації позивачу половини його вартості на час придбання даного майна, а саме у розмірі 514 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, що 17.05.1986 сторони зареєстрували шлюб у Бендюгівській сільській раді народних депутатів Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.11.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13.11.2021, актовий запис №35 (а.с.12). У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що в період шлюбу з позивачем, а саме 10.06.2020 відповідачем [PERSON] було придбано автомобіль MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, № кузова [NUMBER] , сірого кольору, який перереєстровано 10.06.2020, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.13). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 7145/2020/2037409 від 10.06.2020 вартість придбаного транспортного засобу - MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску складає 234333,00 грн. (а.с.14). Відповідно до інформації начальника ТСЦ МВС №7145 від 16.12.2022, наданої на виконання ухвали суду від 07.12.2022 вбачається, що станом на 16.12.2022 транспортний засіб MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, № кузова [NUMBER] , сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] 10.06.2020 зареєстровано по договору купівлі-продажу за [PERSON] , 1966 р.н. 25.11.2021 перереєстровано на громадянку [PERSON] , 1975 р.н. по договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ. В подальшому, 08.11.2022 даний транспортний засіб перереєстровано у зв`язку зі зміною анкетних даних власника (зміна прізвища з [PERSON] на [PERSON] ) та 08.11.2022 перереєстровано на [PERSON] , 1993 р.н. по договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ, та яка станом на 16.12.2022 являється власником даного автомобіля та видано ДНЗ [NUMBER] (а.с.153). З розписки від 12.10.2021, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що позивач [PERSON] зазначила, що спільно нажитий транспортний засіб MITSUBISHI, модель OUTLANDER, д.н.з. [NUMBER] залишається у власності [PERSON] , спору відносно нього немає (а.с.184). З копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.05.2016, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Є.П., зареєстрованого в реєстрі за № 258 вбачається, що [PERSON] купив та прийняв від ТОВ «Канів-Солод» 1/500 частку в праві власності комплексу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.15,16). Відповідно до договору про виділ частки в праві власності нерухомого майна в натурі від 31.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Є.П., зареєстрованого в реєстрі за № 168, відповідачу [PERSON] виділено в натурі частку, яка складається: котельна літ. «Ч», димохід, № 14 - огорожа, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,0728 га, кадастровий номер 7110300000:03:001:0175. Спільна часткова власність на нерухоме майно припинена (а.с.17,18). Відповідно до інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №154098787 від 28.01.2019, за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нежитлової нерухомості, котельню, загальною площею 27,1 кв.м., що складається з: літера «Ч-1» - котельна, димохід, літ. «Б» - навіс, № 14 - огорожа, № 15 - огорожа, літера «1» - замощення, що знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер 7110300000:03:001:0175 та розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до наданого позивачем Аналітичного висновку про визначення вартості нежитлової будівлі котельні, виконаного ПП «Інформаційно-комунальний центр» вбачається, що вартість даного нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 08.02.2022 складає 209193,00 грн. (а.с.25-28). Відповідно до Звіту про оцінку майна №DF220523-001, виконаного ПП «Черкаський центр надання послуг» на замовлення відповідача [PERSON] , вартість нежитлової будівлі котельні загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 23.05.2022 становить 75040,00 грн. (а.с.56-96). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Щодо заперечення відповідача з приводу заявленої вимоги позивача в частині визнання спірного транспортного засобу спільним майном подружжя, суд зазначає наступне. Так, заперечуючи щодо позову у цій частині вимог, відповідачем надано суду копію розписки від 12.10.2021, відповідно до якої позивач [PERSON] зазначила, що спільно нажитий транспортний засіб MITSUBISHI, модель OUTLANDER, д.н.з. [NUMBER] залишається у власності [PERSON] , спору відносно нього немає (а.с.184). Саме тому відповідач вважає, що поділ автомобіля є безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Аналогічна норма міститься у ч.4 ст.372 ЦК України, де зазначено, що договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що сторони нотаріально посвідченого договору про поділ нерухомого майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, не укладали, а наявна в матеріалах справи складена позивачкою розписка не є договором щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, у розумінні статей 202, 626, 627 ЦК України та статті 69 СК України. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року (справа № 691/262/15-ц). При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що у даній справі об`єктами зазначеними у тексті розписки були не лише нерухоме майно, а зокрема і рухоме: особисті речі, побутова техніка, меблі, посуд, книги та автомобіль. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, № кузова [NUMBER] , сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У судовому засідання відповідач [PERSON] не заперечував та визнав, що виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями, розташований за адресою: [ADDRESS] , також є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому даний факт у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Саме тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання спірного майна спільним майном подружжя. Звертаючись до суду з даним позовом після уточнення позовних вимог позивачем заявлено вимоги про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та здійснення його поділу шляхом визнання за відповідачем права власності на автомобіль, а за позивачем на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями з компенсацією на користь позивача різниці між вартістю виробничого будинку та автомобіля у розмірі 12570 грн. Разом з цим суд зазначає, що сторони у справі не дійшли згоди щодо вартості спірного виробничого будинку з господарськими (допоміжними) приміщеннями, як позивач, так і відповідач наполягають на залишенні даного майна у їх одноосібній власності, при цьому відповідач [PERSON] пропонує компенсувати позивачу половину вартості цього майна у розмірі 514 грн., оскільки на його думку саме такий розмір відповідає дійсній його вартості. При цьому відповідачем не заявлено зустрічних позовних вимог щодо спірного майна, а також жодною із сторін попередньо не внесено на депозитний рахунок суду належну грошову суму. Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 464/7011/16-ц. Враховуючи дані обставини справи, беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині поділу спільного майна подружжя, а саме шляхом визнання за кожним із подружжя права власності по 1/2 частини на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями, що складається: котельна - літ. «Ч-1», загальна площа 27,1 кв.м., димохід, навіс - літ. «Б», огорожа - №14, №15, замощення літ. «1», що знаходяться на орендованій земельній ділянці, площею 0,0728 га, кадастровий номер 7110300000:03:001:0175 та розташовані за адресою: [ADDRESS] . Суд враховуючи, що частки спірного майна подружжя є рівними та встановивши, що об`єкт права спільної сумісної власності подружжя транспортний засіб MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] відчужено відповідачем, без згоди позивача [PERSON] вважає, що остання має право на компенсацію 1/2 частини вартості даного спірного майна. На думку суду, такий встановлений судом варіант поділу майна подружжя не виходить за межі позовних вимог сторони позивача, оскільки такий спосіб поділу майна подружжя відповідає інтересам сторін та забезпечує захист права власності кожного з них. Аналогічних правовий висновок викладено у постанові ВС №712/13789/18 від 14.12.2022. Оскільки, в судовому засіданні відповідачем не надано суду доказів на підтвердження вартості спірного транспортного засобу на момент його ним продажу, тому суд визначає його вартість на підставі відомостей, які зазначено у договорі купівлі-продажу №7145/2020/2037409 від 10.06.2020 та відповідно складає 234333,00 грн. (а.с.14). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: partial