Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення повнолітньої особи. Заява мотивована тим, що він тривалий час знайомий та підтримує спілкування з [PERSON] . Через важкі життєві обставини [PERSON] був позбавлений батьківського піклування, тому в силу добрих та теплих відносин, що склалися між ними, заявником було прийнято рішення про усиновлення [PERSON] . [PERSON] різниця між заявником та [PERSON] перевищує вісімнадцять років, тому відсутні будь-які обмеження щодо вказаного правочину, а сам [PERSON] повністю підтримує намір заявника. Також заявник вказує, що не має власних біологічних дітей, тому усиновлення [PERSON] ніяким чином не зачепить інтересів інших осіб. Також у заявника відсутня корислива зацікавленість в усиновленні, а його мотив спрямований на досягнення інших правових наслідків. На підставі викладеного заявник [PERSON] звертається до суду з даною заявою, в якій просить суд усиновити заявнику повнолітнього [PERSON] ; внести зміни до актового запису № 74 від 12.10.1983 року про народження [PERSON] , вказавши його батьком заявника; [PERSON] прізвище, ім`я та по батькові залишити без змін, дату народження та відомості про матір залишити без змін, місцем народження вказати - м. Київ. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 02.01.2023 року заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 08.02.2023 року відкрито провадження у даній справі. У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні підтримав заяву, просив її задовольнити. Вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] тривалий час знайомі та підтримують спілкування, між ними склалися теплі стосунки, їх багато поєднує, вони мають багато спільних інтересів та коло спілкування. Як встановлено при розгляді заяви, [PERSON] був позбавлений батьківського піклування, оскільки його батько [PERSON] , 1964 року народження, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.10.2018 року. Крім того, до смерті батька у [PERSON] були з ним складні стосунки, батько покинув сім`ю та малолітнього сина дуже давно, майже не спілкувався з сином та не здійснював батьківські обов`язки щодо сина, що негативно вплинуло на [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, має дохід, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Витягом з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29.08.2022 року. Заявник [PERSON] є одинокою особою, власних біологічних дітей не має, як не має і дружини, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується відповідними довідками. Крім того, відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста від 27.01.2023 року [PERSON] не має протипоказань. Відповідно до заяви від 20.12.2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою А.І., [PERSON] висловлює бажання та надає згоду нас усиновлення [PERSON] , який був позбавлений батьківського піклування. Згідно із заявою від 20.12.2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою А.І., [PERSON] , як особа, позбавлена батьківського піклування, висловлює бажання та надає згоду на усиновлення його [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Статтею 208 Сімейного кодексу України визначено, що усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). У виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема, відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 211 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Усиновлювачами можуть бути подружжя, а також особи, зазначені у частинах п`ятій та шостій цієї статті. Усиновлювачами не можуть бути особи однієї статі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав необхідно виходити з положень Конституції України і додержуватися норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Законів України «Про охорону дитинства» та «Про міжнародне приватне право», Конвенції про права дитини, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах і Протоколу до неї 1997 року, інших нормативно-правових актів України з питань захисту прав дитини, усиновлення, опіки і піклування. Умови усиновлення слід розуміти як установлені сімейним законодавством України вимоги, додержання яких є обов`язковим під час здійснення зазначеного юридичного акта. Виходячи з цього та враховуючи специфіку справ про усиновлення, суди при прийнятті заяв повинні перевіряти відповідність форми та змісту такого документа як вимогам, визначеним у ст.. 252 ЦПК, так і вимогам, що випливають із глави 18 «Усиновлення» СК, а саме: чи наведено в заяві відомості про усиновителів, про дитину, яку бажають усиновити, про її батьків, братів та сестер, чи викладено мотиви, з яких особа хочу усиновити дитину, чи сформульовано прохання про внесення відповідних змін до актового запису про народження останньої. У разі недотримання зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.. 121 ЦПК. Пунктом 3 вказаної Постанови визначено, що у зв`язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати, виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішення питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. У СК не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років. Як встановлено при розгляді даної заяви, що заявник не має власних біологічних дітей, не перебуває у шлюбних відносинах, що свідчить про те, що усиновлення заявником [PERSON] не зачепить інтересів третіх осіб. Заявник відповідає вимогам, що пред`являються до осіб, які можуть бути усиновлювачами, різниця між заявником та заінтересованою особою становить більше 18 років. Також при розгляді справи достеменно встановлено, що у заявника відсутня корислива зацікавленість в усиновленні, а його мотив не спрямований на досягнення інших правових наслідків, ніж ті, що викладені ним у заяві. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи інтереси усиновлюваного, для забезпечення прав та інтересів заявника та заінтересованої особи, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] у частині усиновлення підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 229 Сімейного Кодексу України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Згідно із ст.. 230 Сімейного Кодексу України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання змінити відомості про місце народження та дату народження дитини. Дата народження дитини може бути змінена не більш як на шість місяців. У рішенні про усиновлення суд змінює відомості про місце народження та дату народження дитини, якщо це відповідає її інтересам. Згідно із п. 9 Постанови, ухвалюючи рішення, суд повинен обґрунтувати задоволення чи відхилення заяви про усиновлення. У разі її задоволення в резолютивній частині рішення необхідно навести відомості про заявника (заявників), повністю зазначивши його прізвище, ім`я, по батькові, день, місяць і рік народження, а також про його громадянство. За наявності клопотання заявників суд вирішує питання про зміну прізвища, імені та по батьків, дати й місця народження дитини відповідно до статей 229-231 СК. При цьому слід мати на увазі, що зміни вносяться не до свідоцтва, а до актового запису про народження дитини. Враховуючи вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд вважає, що до актового запису про народження [PERSON] повинні бути внесені зміни, а саме зазначено батьком [PERSON] заявника [PERSON] ; прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] слід залишити без змін, дату народження та відомості про матір залишити без змін, місцем народження вказати - м. Київ. На підставі викладеного,

Outcome: approved