Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення його від роботи, зобов`язати відповідача відшкодувати завдану матеріальну в сумі 39000 гривень невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи та моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень за час незаконного відсторонення від роботи, зробити запис в трудовій книжці про те, що попередній запис про відсторонення від роботи є недійсним, а працівник поновлений на роботі, повідомити органи пенсійного фонду про поновлення правцівника на роботі. Позов обґрунтовує тим, що він являється працівником Виробничого Підрозділу Козятинська дирекція залізничних перевезень Регіональної Філії «Південно - Західна залізниця» AT «Українська залізниця» на посаді машиніста крана (на залізничному ходу) відновного поїзда станції Фастів. У листопаді 2021 року він зіткнувся із грубим порушенням Конституційного права на працю з боку Відповідача, яке полягає в тому, що у нього незаконно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - CoV-2, а також почались обмеження права працівника щодо повноцінної роботи. 09.12.2021 відповідач йому вручив Наказ № 862/ ос, про відсторонення його від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS -CoV-2. Наказ мотивований тим, що в нього відсутнє відповідне щеплення та відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України, відповідач відсторонює його від роботи. Звертає окремо увагу суду на те, що ні в трудовому договорі, ні в посадовій інструкції, ні в будь - якому іншому документі, що підписані між ним та Відповідачем, таке зобов`язання відсутнє, так само, як і не передбачено у повноваженнях відповідача на відсторонення його від роботи з підстав відсутності вищевказаного щеплення. Вважає даний наказ незаконний та таким, що підлягає скасуванню судом з посиланням на ст. 43 Конституції України, а саме: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; ст. 48 Конституції України, а саме: кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Зміст права на працю полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується. Це право забезпечується обов`язком Держави створювати громадянам умови для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовувати програми професійно - технічного навчання , підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Однак це Конституційне право громадянина не може пов`язуватись лише з певною формою трудового договору, який укладається громадянином відповідно до його волевиявлення. Враховуючи викладене та виходячи зі змісту ч. 3 ст. 21 Кодексу Законів про працю України, трудові контракти можуть укладатись у випадках, передбачених як Законами, так і Постановами ВР України, Указами Президента України, Декретами та Постановами КМУ, прийнятими в межах їх повноважень. Нормативні акти Президента України як глави Держави (ст. 102 Конституції України) і Кабінету Міністрів України, як вищого органу у системі органів виконавчої влади (ст. 113 Конституції України ) обов`язкові до виконання на території Держави (ст.ст.106,107 Конституції України), вони встановлюють загальнообов`язкові правила, мають універсальний характер і є складовою частиною чинного Законодавства України. Стаття 2 Кодексу Законів про працю України передбачає основні трудові права працівників: право громадян на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого Державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. З ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудовий договір може бути розірвано, зокрема у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі в наслідок стану здоров`я , що перешкоджає продовженню даної роботи ( п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП). Водночас таке звільнення може бути проведено лише на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів » від 06.11.1992 року № 9). Звертає увагу на те, що звільнення працівника з цієї підстави не є заходом дисциплінарного стягнення. Наказ про відсторонення мотивований положенням ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», а саме: ч. 2 ст. 12 «Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому Законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування Державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» - профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Також зазначає, що виключно ЗУ « Захист населення від інфекційних хвороб» встановлює перелік обов`язкових щеплень. Даним Законом щеплення від COVID-19 не встановлено, як обов`язкова тому відсторонення працівника з підстав ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб є незаконним та безпідставним». Також Відповідач посилається на Наказ № 2153 від 04.10 2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». В даному документі відсутня обов`язкова вакцинація для його професії та посади. Також дотепер не встановлено окремого порядку Законом про відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від COVID- 19. Звертає увагу суду на положення ст. 43 КЗпПУ: «Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, в стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених Законодавством України». Відсторонення від роботи керівників підприємств, установ та організацій військовим командуванням допускається у випадках, визначених ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». Отже ні цією статтею, ні іншим Законом України не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи із підстав відсутності у нього щеплення від COVID-19. А тому наказ Відповідача є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку, що є належним правовим захистом його прав та Законних інтересів, як працівника. Також позивач вказує, що він був відсторонений від роботи 56 робочих днів, а тому йому має бути виплачена середня заробітна плата за вимушений прогул та моральна шкода, яка завдана сім`ї годувальника багатодітної сім 'ї, в якій є діти-інваліди. Враховуючи вищевказане, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 04.01.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Також в такій ухвалі суд роз`яснив позивачу право клопотати про заміну неналежного відповідача на належного з посиланням на те, що саме юридична особа може бути відповідачем у справі. 10.01.2022 на виконання ухвали від 04.01.2022 представник позивача [PERSON] надав позовну заяву з усуненими недоліками. Ухвалою від 21.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено до судового розгляду. 02.03.2022 від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про зупинення розгляду справи № 133/3955/21 до завершення воєнного стану в Україні, також 11.03.2022 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи на невизначений термін. 21.04.2022 від представника відповідача АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву. 14.06.2022 позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив визнати та скасувати наказ № 862/ос від 09.12.2021 АТ «Українська залізниця» Регіональна філія «ПЗЗ» ВП Козятинська дирекція залізничних перевезень, щодо відсторонення [PERSON] , машиніста крана (на залізничному ходу) відновного потягу Фастів від роботи; зобов`язати відповідача відшкодувати завдану матеріальну в сумі 39000 гривень невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи та моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень за час незаконного відсторонення від роботи, зробити запис в трудовій книжці про те, що попередній запис про відсторонення від роботи є недійсним, а працівник поновлений на роботі, повідомити органи пенсійного фонду про поновлення працівника на роботі. 17.06.2022 від представника відповідача АТ «Українська залізниця» надійшло заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 23.06.2022 заяву про збільшення позовних вимог залишено без руху. 11.07.2022 на електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява, якою були усунуті недоліки зазначені в ухвалі від 23.06.2022. 12.07.2022 від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява, в якій він просить залучити до участі у справі співвідповідача Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 12.10.2022 заяву про збільшення позовних вимог прийнято, заяву про залучення співвідповідача залишено без розгляду, оскільки позивач просив залишити відповідачем особу, яка була ним визначена спочатку. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 12.10.2022 зупинено провадження у справі до перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи № 130/3548/21 за позовом [PERSON] до АТ «Укрзалізниця» в особі виробничого підрозділу Жмеринська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 27.02.2023 через електронний суд надійшло клопотання від представника позивача [PERSON] , в якому він повідомив, що 14.12.2022 Великою Палатою Верховного Суду, було винесено остаточну Постанову по справі № 130/3548/21, а 25.02.2023 було опубліковано. Ухвалою суду від 01.03.2023 поновлено провадження у справі у зв`язку з розглядом Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21. Яка є аналогічною справі № 133/3955/21. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити. Представником відповідача було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки [PERSON] є військовослужбовцем і перебуває у лавах ЗСУ, однак сам [PERSON] заперечував проти задоволення даного клопотання. Ухвалою суду від 09.03.2023 таке клопотання залишено без задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Так, 21.04.2022 відповідач надав на адресу суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю, посилаючись на те, що відсторонення було проведено відповідно до вимог чинного законодавства. Вирішуючи спір суд виходить з такого. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 09.12.2021 Регіональною філією «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ Козятинська дирекція залізничних перевезень винесено наказ № 862/ос, відповідно до якого [PERSON] , машиніста крана (на залізничному ходу) відновного поїзда ст. Фастів відсторонено від роботи із 09.12.2021 до моменту усунення ним причин відсторонення. Згідно з актом від 09.12.2021 [PERSON] доведено до відома інформацію про те, що він буде допущений до роботи за умови пред`явлення ним документа, який підтверджує вакцинацію. Доведено також до відома, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за нього страховий внесок. Відповідно до посвідчення № [NUMBER] від 28.07.2021, [PERSON] , працює на посаді машиніста крана ВП-4171 ст. Фастів. Згідно з посвідченням № [NUMBER] від 26.10.2010 [PERSON] та [PERSON] мають право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей. [PERSON] має право на пільги, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER] від 10.08.2017. [PERSON] , 1980 року народження, отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] від 04.07.2011. Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021, затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Наказом ВП «Козятинська дирекція залізничних перевезень» № 144/ос від 28.02.2022, з 01.03.2022 допущено до роботи працівників зазначених у списку, який є невід`ємною частиною данного наказу. Також з 01.03.2022 допустити та допускати до роботи працівників. У яких закінчився/закінчиться термін дії довідок форми 028-1/0 щодо проти показів до вакцинації чи сертифікату про вакцинацію від COVID-19. Відповідно до Наказу АТ «Українська Залізниця» № 110 від 01.03.2022, встановлено для працівників виробничого підрозділу Козятинська дирекція залізничних перевезень, які на період введення воєнного стану не виконують своє посадові обов`язки та не забезпечують діяльність АТ «Укрзалізгниця», режим простою не з вини працівника. Працівникам, щодо яких встановлено режим простою перебувати вдома, крім випадків термінового відновлення робіт (робочого процесу) та стати до роботи наступного робочого дня після отримання повідомлення. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків на запит у електронному вигляді від 10.07.2022 та від 11.07.2022 вбачається, що [PERSON] за період з січня 2021 по березень 2022 року отримував заробітну плату від Регіональна філія "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця". Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які долучені до матеріалів справи, суд приходить до такого. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (п.40), від 21.11. 2018 у справі № 127/93/17-ц (п. 50), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (п.37,44), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (п.31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (п.39); від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (п.75); від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц (п.74)). Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц). За наявними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців видно, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, до складу якої входить відокремлений підрозділ регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» без статусу юридичної особи, виробничим підрозділом якої є Козятинська дирекція залізничних перевезень; такий підрозділ не має статусу юридичної особи. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст.2 ЦК України). За змістом ч. 4 ст. 89 ЦК України, до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Згідно з ч. 1, 4 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень(ч. 1-3 ст. 92 ЦК України). Статтею 95 ЦК України визначено: 1. Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. 2. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. 3. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. 4. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. 5. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Отже, належним відповідачем у трудових спорах про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, є юридична особа, з якою позивач перебуває у трудових правовідносинах, а не виробничий підрозділ філії цієї юридичної особи, який представляв її у правовідносинах з позивачем. Відповідно до змісту позову, [PERSON] пред`явив позов до АТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» ВП Козятинська дирекція залізничних перевезень, яка знаходиться у м. Козятині по вул. Васьковського, 8. Судом роз`яснювалось право позивача клопотати про заміну неналежного відповідача на належного. Позивач своєї позиції у цьому аспекті не змінив. На підставі викладеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що оскільки спірні правовідносини безпосередньо стосуються прав та обов`язків Акціонерного товариства «Українська залізниця», яке не було залучено до участі у справі ,оскільки позивач наполягав на тому, що відповідачем має бути саме та особа, що вказана у позові, і ВП Козятинська дирекція залізничних перевезень не є юридичною особою, то позов подано до неналежного відповідача. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed