Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.05.2021 року позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі, що підлягає індексації, в розмірі 5000,00 грн., щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 02.11.2022 року позивач досягла повноліття і рішення про стягнення аліментів втратило чинність. При цьому, рішення суду батьком виконано повністю. Разом з тим, з 01.09.2022 року [PERSON] продовжує навчання у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького на денній формі та контрактній основі, тому стипендії не отримує. З 15.09.2022\~року позивач\~проживає в\~м.\~Львів,\~де винаймає\~кімнату в\~квартирі вартістю\~6000,00\~грн.\~Усі її\~витрати за\~найм кімнати,\~продукти харчування,\~навчання та\~засоби гігієни,\~оплата за\~вартість проїзду\~до навчання\~та в\~м.\~Вінницю сплачує\~мати,\~а батько\~не надає\~їй будь-якої\~допомоги,\~хоча має\~на це\~змогу,\~оскільки є\~фізично здоровим\~чоловіком,\~інших утриманців\~немає.\~З огляду\~на викладене,\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~цим позовом\~та просила\~стягнути з\~відповідача аліменти\~на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до закінчення навчання у Львівському національному медичному університеті ім. Д.Галицького, а саме до 30.06.2027 року (включно). Також зазначила, що докази понесення витрат на правову допомогу надасть в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначила про неможливість з`явитися в судове засідання тому просила розгляд справи по суті здійснювати у її відсутність. Також повідомила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні з позовними вимогами категорично не погодилися, надали суду відзив на позовну заяву та пояснили, що [PERSON] завжди підтримував і підтримує свою дочку, в тому числі матеріально. Разом з тим, [PERSON] до позовної заяви не надано жодного доказу, який би свідчив про обґрунтованість її доводів відносно того, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки передбачені ст. 199 СК України та доказів про те, що вона зверталась до нього за матеріальною допомогою, але такі звернення були відхилені. В 2022 році він не отримував дохід. Враховуючи викладене, на думку сторони відповідача, відсутні підстави для стягнення з нього щомісячно 10000,00 грн. Додатково пояснили, що у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до відповідача про стягнення з нього 135378,50 грн. додаткових витрат на дитину, а саме витрат на майбутнє навчання позивачки у Львівському національному медичному університеті ім. Д.Галицького. Наразі, він не має можливості працювати, а раніше працював за кордоном. Також відповідач додав, що коли дочка поступала на навчання, то з ним ніхто не радився. Відповідач повідомив, що він не проти сплачувати аліменти в розмірі 2800,00 - 3000,00 грн. Відповідач та його представник просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Щодо поновлення\~строків на подання відзиву на позовну заяву, у зв`язку із захворюванням на пандемічний грип, то за зверненням сторони відповідача причини пропуску строку судом визнаються поважними, тому суд поновлює пропущений відповідачем процесуальний строк. На переконання суду, такий підхід покликаний забезпечити доступ до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зв`язку з отримання відзиву на позовну заяву, позивачем було надано суду відповідь на відзив, відповідно до якої вона просила відмовити відповідачу в клопотанні про продовження строку на надання відзиву, з підстав ненадання доказів поважності причин його пропуску. У позові вказано, що відповідач виконував рішення суду від 13.05.2020 року про стягнення з нього на її утримання аліментів в розмірі 5000,00 грн. Про те, що відповідач надавав чи надає будь-яку допомогу, окрім визначеного судовим рішенням розміру, нею не зазначалось, а навпаки вказано, що батько, крім аліментів, які сплачував до її повноліття, не надає їй будь-якої допомоги. Всі її витрати оплачує її мати. Усі прохання позивача надати будь-яку матеріальну допомогу відповідач ігнорував: смс, у Вайбері. Також у зв`язку з досягненням нею 18 років, батько її навіть не привітав. Твердження про те, що позивачем не здійснювалося досудове врегулювання, відповідач вводить суд в оману, оскільки вона неодноразово телефонувала відповідачу, проте той не відповідав або обіцяв перетелефонувати, але того не зробив. З приводу доходів батька, то позивач зазначила, що він за все своє життя лише в молодому віці десь до 2009-2010 року працював офіційно, після чого завжди працював не офіційно. Крім того, якщо у нього відсутні доходи, то за які кошти він обслуговує власне авто [PERSON] та утримує нову родину, їсть, одягається, наймає адвоката за 5000,00 грн. тощо. При цьому, у відзиві на позовну заяву про стягнення додаткових витрат на дитину, відповідач вказує, що готовий сплатити за навчання дочки за 2-й семестр, що означає, що доходи в нього є, просто він їх приховує. Щодо твердження представника відповідача про ненадання нею жодного доказу щодо невиконання батьківського обов`язку відповідачем, то сам відповідач який стверджує, що допомагає їй матеріально, не надав доказу на підтвердження цього. Просила у відповіді на відзив позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача скористався свої процесуальним правом та надав суду заперечення на відповідь позивача на відзив, відповідно до яких позивач всупереч наданим медичним документам висловлює суб`єктивну думку щодо здатності відповідача, при захворюванні з високою температурою, здійснювати процесуальні дії. Згідно з медичними документами в листопаді 2022 року відповідачу було проведено оперативне втручання, що свідчить про стан здоров`я і витрати, які він поніс на його відновлення і неможливості фізичної праці. При захворюванні на пандемічний грип в січні 2023 року, було б безвідповідальною поведінкою: контактувати з людьми, наражати на небезпеку працівників суду і адвокатів. Також повідомив, що відповідач пропонував мирне врегулювання спору. Щодо утримання нової родини, то наразі у [PERSON] змінились обставини (не має доходу, має проблеми зі здоров`ям), тому його нова родина підтримує його, в тому числі матеріально у важкі часи. Відповідач залишив позивачу з її матір`ю будинок, в якому проживав з 1982 року, купив їм автомобіль і не намагався врегулювати правовідносини відповідно до чинного законодавства. Щодо надання позивачем суду додаткових документів, то просив не брати їх до уваги, так як подані вони без дотримання ст. 83 ЦПК України. З приводу витрат на правову допомогу, то позивачем не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, тому має бути застосована ч.2 ст. 134 ЦПК України про відмову у відшкодуванні судових витрат. Враховуючи викладене вище представник відповідача, вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів щомісячно 10000,00 грн. та просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У письмових поясненнях на заперечення відповідача, позивач зазначила, що проблеми із здоров`ям відповідача (оперативне втручання з видалення пупкової грижі) не є тривалою хворобою, в зв`язку з якою він втратив можливість трудової діяльністі. Будинок, який начебто відповідач залишив позивачу та її матері - це кімната в гуртожитку загальною площею 16,0 кв.м. Крім того, вказана кімната була приватизована в рівних частинах по 1/3 позивачу, матері та відповідачу, а не придбана та залишена їй, що свідчить про неправдиві твердження відповідача. Щодо купівлі автомобіля, то мати виплатила відповідачу 3000,00 дол. США, про що наявна розписка, оскільки останній відмовлявся його повернути матері, хоча його було придбано за 800 Євро за кордоном і на який мати взяла кредит на розмитнення. З приводу подачі нею суду доказів про стан здоров`я, то вони подані вчасно, а саме в момент виявлення в неї хвороби. Докази, які долучаються до цих пояснень, нею не подавались, оскільки необхідність їх надання виявилася після отримання нею заперечень відповідача. Просила позов задовольнити повністю. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.05.2021 року у справі №127/8165/21 позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі, що підлягає індексації, в розмірі 5000,00 грн., щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9). Зі змісту рішення суду вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками доньки - [PERSON] , [INFO] . За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, факт батьківства відповідачем в судовому засіданні не заперечувався. 02.11.2022 року позивач досягла повноліття та виплата відповідачем на її утримання аліментів припинилась. Відповідно до договору №С206/22, укладеним 19.09.2022 року між Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького та вступником в особі Таміли Швець, навчальний заклад взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів вступника здійснити навчання [PERSON] (денне, стоматологія, лікар-стоматолог, магістр) з 01.09.2022 року по 30.06.2027 року (а.с. 6). Факт навчання позивача у вказаному навчальному закладі також підтверджується довідкою Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №228 від 03.11.2022 року (а.с. 7). Слід відзначити, що позивачем не надано доказів на підтвердження її доводів, що вона винаймає кімнату в квартирі в м. Львові за 6000,00 грн. Щодо стану здоров`я відповідача, то слід зазначити, що в період з 07.11.2022 року по 14.11.2022 року [PERSON] перебував у стаціонарі КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1» з діагнозом пупкова грижа, де його було прооперовано (а.с. 32). Разом з тим, у період розгляду цієї справи у позивача також погіршився стан здоров`я і вона зверталася до лікаря (а.с. 44-49). Витрати на обстеження та лікування було здійснено її матір`ю, що не заперечується відповідачем у справі. Суд не приймає до уваги докази надані позивачем до письмових пояснень, оскільки вони не стосуються предмета спору. З приводу твердження відповідача, що він бажає врегулювати спір мирним шляхом, то обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Таким чином, навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід на своє утримання, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. На що, також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 року у справі №308/4214/18. З огляду на що, суд приймає до уваги аргументи позивача щодо врахування витрат на проїзд дитини до навчального закладу та додому, проживання за його знаходженням, харчування, витрати на канцелярські приналежності, підручники, витрати на одяг, які також слід враховувати при стягненні аліментів. Так, на підтвердження свого матеріального стану відповідачем було надано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 11.01.2023 року, згідно з якими за період з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2022 року інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с. 34). Також з довідки №84, виданої 11.01.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, [PERSON] не перебуває на обліку та не отримує пенсію і інших виплат згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 35). Позивачем не\~доведено,\~що відповідач\~має можливість\~сплачувати аліменти\~на утримання\~повнолітньої дитини\~в розмірі\~10000,00\~грн.\~щомісячно. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги ті обставини, що на утриманні відповідача інших неповнолітніх та непрацездатних осіб не перебуває. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що дочка навчається та проживає в м. Львові, що потребує значних коштів та перебуває на повному утриманні матері. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, часткове їх визнання відповідачем в свудовому засіданні, суд вважає можливим встановити аліменти у твердій грошовій сумі розміром 5000,00 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави, пропорційно до задоволеної частини вимог, судовий збір в розмірі 496,20 грн., оскільки позивач при подачі позову була звільнена від його сплати. Решту суми судового збору слід компенсувати за рахунок держави. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial