Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

11.01.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати укладений між ними шлюб. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.08.2004 року між сторонами зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що причиною розірвання шлюбу є те, що одруження із відповідачем виявилось невдалим через різні погляди на життя, несумісність характерів, постійні сварки, у зв`язку із чим втрачено почуття любові, взаєморозуміння та поваги. Сім`я фактично припинила своє існування. Зазначає також, що відповідачка вчиняла відносно його матері фізичне насильство. Вже тривалий час шлюб існує формально, подружніх відносин сторони не підтримують, наміру зберегти сім`ю та продовжувати сімейні стосунків у нього немає. Подальше збереження шлюбу та спільне життя з відповідачкою є неможливим внаслідок стійкого розладу подружніх стосунків та суперечить інтересам позивача. Просить не надавати термін на примирення з відповідачкою, оскільки вважає, що це нічого не змінить, а лише затягне час щодо розірвання шлюбу. Ухвалою від 12.01.2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до розгляду у судовому засіданні. До судового засідання 14.02.2023 року відповідачка [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що не заперечує проти розірвання шлюбу, однак вважає за необхідне повідомити справжні підстави розпаду сім'ї. Зокрема, відповідачка вказує, як на підставу розірвання шлюбу те, що її чоловік [PERSON] вчиняє щодо неї фізичне, психологічне та економічне насильство, зокрема, наносить удари, нецензурно лається, ображає, принижує її, вимагає грошей. Часто це відбувається у присутності дітей. 22.12.2022 стосовно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис та складено протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого постановою Галицького районного суду м. Львова притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. В результаті цього випадку, а також поведінки її чоловіка у минулому, вона з дітьми перебувають у притулку для постраждалих від домашнього насильства. Також 12.01.2023 Галицький районний суд м. Львова задовольнив її заяву про видачу [PERSON] обмежувального припису строком на 6 місяців. Вважає, що саме поведінка позивача призвела до розпаду сім'ї, тому відповідачка бажає розірвати шлюб між ними, однак наполягає, щоб описані нею обставини були зазначені у судовому рішенні. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснили, що причиною розірвання шлюбу є неправомірна поведінка [PERSON] відносно матері позивача. Відповідачка у поданій суду 14.02.2023 заяві просить розгляд справи проводити у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом та підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , сторони 29.08.2004 року уклали шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1983 (а.с.4). У шлюбі в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Судом встановлено, що сторони не проживають разом, а відтак, не пов`язані спільним побутом та господарством, шлюбні відносини не підтримують. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 29.08.2004 року, міцної сім`ї вони не утворили, між сторонами виникають конфлікти, свідками яких є неповнолітні діти. Так, з грудня 2022 року відносини між сторонами погіршились, вони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та їх шлюб носить формальний характер. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зважаючи на те, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу,та відповідачки, яка позов визнає, суд приходить до висновку, що сім`я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд, враховуючи, що позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved