Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , вона та її дочка - [PERSON] , [INFO] , проживали разом з [PERSON] більше десяти років до моменту її смерті однією сім`єю. [PERSON] була дружиною її рідного батька, вона проживала разом з нею з чотирьох років. Батько [PERSON] розлучився з [PERSON] 25.02.1999 року та покинув сім`ю, а вона хоча й не була усиновленою, проте залишилася проживати з матір`ю - [PERSON] . Вона та її донька спільно проживали з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка приватизована на них трьох по 1/3 частині кожній, вели спільне господарство, володіли квартирою і останні роки доглядали за нею, допомогали фінансово, утримувала квартиру. 07.12.2021 року за її заявою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубловою О.Л. відкрито спадкову справу, заповіт, як їй відомо відсутній, спадкоємців першої-третьої черги спадкування немає. Згідно рішення Ленінського районного народного суду м.Києва від 15.09.1980 року її місце проживання, ще дитини [INFO] було встановлено разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На момент ухвалення рішення її батько був одружений з [PERSON] та проживали однією сім`єю. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити та визнати її спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 26.01.2022 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (40-41). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 43). 10.06.2022 року на виконання вимог ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова О.Л. направила до суду надала належним чином завірену копію спадкової справи № 21/2021 заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 64-87). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07.07.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 92). В судове засідання позивач та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 08.07.2022 року направила до суду заяву про визнання позовних вимог, де вказала, що [PERSON] її мама, та вони разом з бабусею [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] всі її життя. Вважає, що [PERSON] є повноправним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова О.Л. в судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання в якому просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів та винести відповідне рішення (а.с. 56). Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В судовому засіданні встановлено, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.11.2021 року (а.с. 7). [INFO] народилась народилась [PERSON] , батьками якоє є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.11.1975 року (а.с. 13). 10.08.1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.08.1978 року (а.с. 14). Рішенням Ленінського районного народного суду м.Києва від 15.09.1980 року встановлено місце проживання [PERSON] , [INFO] у її батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). 25.02.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та після розірвання шлюбу присвоєно прізвище громадянки " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.02.1999 року (а.с. 17). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.11.2004 року № 2393 видане Святошинською районною у м.Києві ради квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] за період з 29.01.2021 по 10.12.2021 років зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 19). 07.12.2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубкової О.Л. з заявою при прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки вона спадкоємець 4 черги, на підставі якої 07.12.2021 року відкрито спадкову справу 21/2021, реєстраційний номер у спадковому реєстрі 68799760 (а.с. 67). 25.12.2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубкової О.Л. з заявою при прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки вона спадкоємець 4 черги (а.с. 82). Згідно довідки про коло осіб від 28.12.2021 року складеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Л. заяви про прийняття спадщини подали [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , інших заяв станом на 28.12.2021 року не надходило (а.с. 96). На підтвердження проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] також надані виписки по витратам та руху коштів АТ КБ "Приватбанк" та АТ "Універсалбанк" про оплату комунальних платежів з 28.02.2017 року по 18.10.2021 року (а.с. 22-36). 23.01.2023 року свідок [PERSON] направив до суду письмові покази, де вказав, що він проживає за адресою: [ADDRESS] з 1969 року, сім`ю [PERSON] знає дуже добре, бо вони були добрими друзями, сусідами понад 50 років, разом ховали батьків і ридних, разом були на днях народженнях один у одного. Тому він упевнено стверджує, що факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , яку вона вважала своєю донькою з 1980 року по день її смерті. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що пам`ятає [PERSON] з дитячого садку. [PERSON] та [PERSON] спілкувались, як сім`я, мали родинні відносини, жили разом [PERSON] , [PERSON] та її дочка [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що родину [PERSON] знає давно, [PERSON] вважала позивачку дочкою, а [PERSON] своєю онукою. Вищезазначені документи на покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджують факт спільного проживання спадкодавця [PERSON] та позивача [PERSON] . Статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21.03.2019 у справі №461/4689/15-ц (провадження №61-43735св18); від 10.10.2019 у справі №520/8495/17 (провадження №61-7058св19); від 17.10.2019 у справі №712/1294/17 (провадження №61-34351св18); від 09.01.2020 у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09.06.2021 у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20). У відповідності до ст.1264 ЦК України до четвертої черги спадкоємців за законом відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Ст.1259 ЦК встановлює, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини, або згідно з ч.2 ст.1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка мас право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування тільки у четверту чергу. Чинним законодавством не передбачено можливість визнавати спадкоємців однієї черги спадкоємцями іншої черги. Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до ст.ст.1261-1265 ЦК. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п.21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі наведених норм права та встановлених обставин суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю у період з 1980 року по день смерті останньої, тобто до [INFO] . Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги, зважаючи на неможливість оформлення заявницею спадщини без встановлення факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved