Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "РІАЛЬТО", звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 січня 2021 року між Товариством з\~обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено кредитний договір №210113-33056-1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 17 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» укладено Договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210113-33056-1 від 13.01.2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО». У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість станом на 17 жовтня 2022 року у розмірі 14143,23 грн, що складається із: 2439,75 грн заборгованості за кредитом; 1456,53 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 13.01.2021 року по 12.02.2021 року; 10246,95 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 22.03.2021 року по 19.07.2021 року відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 9000 грн. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 03.11.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 16.02.2023 здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, про що повідомлено сторони. Позивач не забезпечив явку представника в судове засідання, представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач,\~ [PERSON] , в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату і час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, правом на подання відзиву на позов не скористався. Відповідно до\~ч.1\~ст.280\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних, доказів та постановити заочне рішення. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази встановив наступне. Так, судом встановлено, що 13 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено кредитний договір №210113-33056-1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5%. Сума кредиту, строк кредитування та відсоткова ставка за користування кредитним коштами передбачені пунктами 1.1. 1.3. Договору №210113-33056-1 від 13 січня 2021 року. Відповідно до п.п.2.4.1. Договору №210113-33056-1 від 13 січня 2021 року, позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно п.3.3. вказаного Договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк, які нараховуються відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Із наданої Акціонерним товариством «комерційний банк «Приватбанк» виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що 13 січня 2021 року на картковий рахунок останнього № [NUMBER] було зараховано 2500 грн. Також судом встановлено, що 17 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» укладено Договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210113-33056-1 від 13.01.2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», що також підтверджується Витягом з Акту приймання-передачі №1 від 17 червня 2021 року до Договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3. Із розрахунку заборгованості по договору вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №210113-33056-1 від 13 січня 2021 року станом на 17 жовтня 2022 року становить 14143,23 грн, з яких: 2439,75 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1456,53 грн прострочена заборгованість по несплаченим процентам, 10246,95 грн заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до п.3.3. Договору. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так судом встановлено, що уклавши 13 січня 2021 року кредитний договір №210113-33056-1, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у визначений договором строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, у тому числі збільшені відсотки на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, у разі неповернення кредиту у визначений договором строк. При цьому, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав не повернув у визначений строк отримані кошти, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимоги суми неповернутого кредиту та сплати відсотків за його користування, у тому числі на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд враховує, що розрахунок заборгованості відповідач не оспорював, не надав доказів погашення заборгованості, доводів позивача не спростував. Відтак, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «РІАЛЬТО» є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 2481 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №242 від 13 жовтня 2022 року, а відтак витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «РІАЛЬТО». Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховує наступне. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що наявні у матеріалах справи: довіреність у порядку передоручення від 09 листопада 2021 року, акт від 12 серпня 2022 року приймання-передачі наданих послуг №3/01 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю є достатніми доказами в розумінні ст.137 ЦПК України для стягнення з відповідача таких витрат. Разом з тим, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката до важливості справи для інтересів позивача, складності та важливості справи, враховуючи критерій розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та наявних у справі доказів щодо витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved