Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

У вересні 2022 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі ФОП [PERSON] ) звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти набуті без достатньої правової підстави у розмірі 80\~500 грн. 00 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що з 24 лютого 2022 року позивач активно та систематично допомагає військовослужбовцям шляхом перерахування грошових коштів для закупівлі амуніції, підтримки їх родин, здійснює переказ грошових коштів волонтерським та іншим доброчинним організаціям. У період з 01 березня 2022 року по 15 березня 2022 року позивач помилково перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 80\~500 грн. 00 коп. З підстав повернення безпідставно набутих відповідачем коштів позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 26 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. 01 грудня 2022 року позивач направив до суду відповідь на відзив. У судовому засіданні позивач ФОП [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач скористався правом подати відзив на позовну заяву, в якому виклав доводи щодо безпідставності заявлених до нього вимог. Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата запису: 09 березня 2021 рік, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до платіжного доручення № 23 від 01 березня 2022 року [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 20\~000 грн. 00 коп., призначення платежу поповнення карткового рахунку. 02 березня 2022 року [PERSON] перерахував на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 5\~500 грн. 00 коп., призначення платежу поповнення карткового рахунку, про що свідчить платіжне доручення № 24 від 02 березня 2022 року. 09 березня 2022 року [PERSON] перерахував на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп., призначення платежу поповнення карткового рахунку, про що свідчить платіжне доручення № 51 від 09 березня 2022 року. 09 березня 2022 року [PERSON] перерахував на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 грн. 00 коп., призначення платежу поповнення карткового рахунку, про що свідчить платіжне доручення № 52 від 09 березня 2022 року. 15 березня 2022 року [PERSON] перерахував на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 15 000 грн. 00 коп., призначення платежу поповнення карткового рахунку, про що свідчить платіжне доручення № 61 від 15 березня 2022 року. 15 березня 2022 року [PERSON] перерахував на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп., призначення платежу поповнення карткового рахунку, про що свідчить платіжне доручення № 64 від 15 березня 2022 року. Всього розмір перерахованих коштів становить 80\~500 грн. 00 коп. Згідно з частиною першою статті 1212\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України). Аналіз статті 1212\~ЦК України і\~цього інституту\~цивільного законодавства\~вказує на\~те,\~що правова\~природа інституту\~безпідставного отримання\~чи збереження\~майна (предмет\~регулювання)\~це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова частини першої статті 1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212\~ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. За змістом частини третьої статті 1212\~ЦК України передбачено, що положення глави 83\~цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тобто, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на ті обставини, що позивач повернув йому позичені грошові кошти, отримані у боргу перед новим 2022 роком. Разом з тим, матеріали даної цивільної справи не містять в собі будь-яких договорів, які б були укладені між ФОП [PERSON] та [PERSON] на виконання умов яких позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 80\~500 грн. 00 коп. Сума перерахованих грошових коштів значно перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а відтак договір позики мав укладатись у письмовій формі. Відповідно до даних, що містяться у платіжних дорученням призначення платежів поповнення карткового рахунку. Враховуючи ту обставину, що між сторонами не укладалося будь-якого договору у встановленій законом формі, грошові кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави. Оскільки між позивачем та відповідачем не існує договірних зобов`язань позики, отже грошові кошти, які були перераховані та отримані відповідачем у розмірі 80 500 грн. 00 коп. підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України. При розгляді даної справи по суті сторона відповідача не надала будь-яких належних доказів у розумінні статті 77 ЦПК України на спростування доводів, наданих позивачем. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення даного позову. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved