Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (представник Чайка І.В., довіреність дійсна до 06 вересня 2023 року а.с.33) звернувся з позовом до суду з [PERSON] , в якому просять звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови ВП 37836088 від 30 квітня 2013 року, реєстраційний номер обтяження 7651706, зареєстрований 11 листопада 2014 року, стягнути з відповідача судові витрати. Позов мотивовано тим, що 02 червня 2008 року між ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 94/П/56/2008/-840. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 02 червня 2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю., реєстр № 1322. Відповідно до умов договору іпотеки квартира загальною площею 60,10 кв.м, житлова - 36,10 кв.м., [ADDRESS] , надана в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 94/П/56/2008/-840. Отримавши кредит, позичальник не виконував своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 125 025,61 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 21 квітня 2020 року становила 9 152 887,15 грн. 21 квітня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладено Договір № GL3N415722 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 615, згідно якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців), поручителів. Відповідно до договору про відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право кредитора за кредитним договором № 94/П/56/2008/840 від 02 червня 2008 року, укладеного з [PERSON] та набуло право іпотекодержателя за іпотечним договором від 02 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю., реєстр № 1322. У позові вказується, що згідно інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо предмету іпотеки зареєстровано обтяження 11 листопада 2014 року, на підставі постанови ВП № 37836088 від 30 квітня 2013 року відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, накладено арешт на майно в рамках виконавчого провадження щодо [PERSON] , стягувачем у виконавчому провадженні є ПАТ КБ «Надра». Згідно відповіді Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві № 9205 від 28 січня 2022 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 431 від 18 квітня 2013 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ КБ «Надра». Наявність запису про арешт майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який зареєстровано після реєстрації запису про іпотеку, унеможливлює звернення стягнення на майно без зняття арешту. Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с.38,39). Позивачу ухвала про відкриття провадження надіслана до його електронного кабінету 06 жовтня 2022 року (а.с.48). Поштові відправлення суду на адресу останнього відомого місця проживання відповідача (а.с.40) повертались без вручення з відмітками «Адресат відсутній», «За закінченням терміну зберігання». Судом опубліковано оголошення про розгляд справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет. Відповідач не скористався правом подання відзиву на позову заяву. Третя особа Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомлений про судовий розгляд, своїх пояснень суду не надав (а.с.44) Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 червня 2008 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 94/П/56/2008-840, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 145 299,00 доларів США, цільове призначення кредиту - отримання у власність квартири за адерсою: [ADDRESS] (а.с.15-17). 02 червня 2008 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 94/П/56/2008-840, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1322, згідно якого іпотекодавець ( [PERSON] ) передає іпотекодержателю в іпотеку предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 60,10 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.13,14). 21 квітня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Комерційний банк «Надра» було укладено Договір № GL3N415722 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 615, згідно якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває, права вимоги банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців), поручителів. Відповідно до Договору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право кредитора за кредитним договором № 94/П/56/2008-840 від 02 червня 2008 року, укладеного між [PERSON] і ПАТ «Комерційний банк «Надра» та набуло право іпотекодержателя за іпотечним договором від від 02 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Пальора Г.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1323 (а.с. 10-12). Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» являється новим кредитором відповідача [PERSON] за кредитним договором № 94/П/56/2008-840 від 02 червня 2008 року та новим іпотекодержателем за договором іпотеки. З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 236637922 від 11 грудня 2020 року вбачається, що позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є іпотекодержателем майна боржника [PERSON] , а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , 11 листопада 2014 року зареєстровано обтяження, номер запису про обтяження: 7651706 (спеціальний розділ); вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: № 37836088, виданий 30 квітня 2013 року, видавник: ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві; опис предмета обтяження: квартира, [ADDRESS] ; особа, майно якої обтяжується: [PERSON] (а.с.8,9). У відповіді Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 9205 від 28 січня 2022 року на запит адвоката Явтушенко Д.С. констатується факт того, що на виконанні у державній виконавчій службі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 431, виданого 18 квітня 2013 року, як вказано КМНО, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра». У листі вказується, що згідно перевірки автоматизованої системи виконавчого провадження, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не є стороною виконавчого провадження, адвокат Явтушенко Д.С. не є представником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відтак не було надано запитуваної інформації (а.с.18). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтями 546, 575 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека. У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Так, особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у позовній заяві стверджує, що запис про арешт на квартиру у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обмежує права та законні інтереси позивача, як стягувача та іпотекодержателя предмету іпотеки, що стало підставою для звернення до суду. Однак, суд з такими доводами позивача не погоджується, виходячи з наступного. За матеріалами справи, станом на 11 грудня 2020 року іпотекодержателем даного нерухомого майна - квартири є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»(абзац третій статті 1 цього Закону). Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (частина перша статті 4 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки). У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 03 липня 2018 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VІІ. Згідно з пунктом 10 розділу І цього Закону частину четверту статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» парламент доповнив пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі «державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем». Іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування»). Згідно з пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Він був опублікований 03 листопада 2018 року, набрав чинності 04 листопада 2018 року та був введений у дію 04 лютого 2019 року. Іпотека за договором іпотеки була зареєстрована за ПАТ КБ «Надра» 02 червня 2008 року. В той же день, тобто 02 червня 2008 року було накладено заборону відчуження предмету іпотеки. Як зазначено вище, відповідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11 грудня 2020 року, іпотекодержателем предмета іпотки є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія», постановою ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження, серія та номер: ВП № 3786088, виданий 30 квітня 2013 року. Наявність обтяження речових прав на квартиру, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, номер ВП № 3786088, виданий 30 квітня 2013 року, не може бути підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на квартиру в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 04 лютого 2019 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року у справі № 923/880/18 (пункти 4.44-4.45). Отже, за змістом пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» станом на день звернення до суду ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія», яке набуло від банку права іпотекодержателя щодо іпотеки, на підставі вище вказаного договору № GL3N415722 від 21 квітня 2020 року про відступлення права вимоги, наявність обтяжень речових прав на квартиру, зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після державної реєстрації іпотеки на підставі постанов про арешт майна боржника, не може бути підставою для відмови ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у державній реєстрації права власності на квартиру у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 4 лютого 2019 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування». З огляду на викладене позивачем, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія», не доведено порушення його права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на квартиру через накладення на нього арешту, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку» (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 761/31581/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18). Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2021 року у справі № 2-6875/10, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 686/1953/13-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, постанова Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 2-5285/10). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Отже, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не довело належними і допустимими доказами порушення його прав, свобод та інтересів, зокрема, їхніх прав іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки через накладення на арешту на квартиру постановою про арешт майна боржника. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed