Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільного малолітнього сина. Близько п`яти років тому зі сторони відповідачки відбулась подружня зрада, внаслідок чого спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на шлюб та сім`ю, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 05.08.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 04.10.2022 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні представник відповідачки - [PERSON] , просила прийняти до спільного розгляду зустрічний позов. Ухвалою судді від 24.01.2023 було відмовлено у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позивач в судове засідання не з`явився, в ході розгляду справи подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи представник позивачки повідомлена належним чином, що підтверджується письмовою розпискою суду. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб зареєстрований 08.11.2013 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві (а/з № 2201), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а/з № 1062), що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з вищевказаним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин та збереження шлюбу відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно положень ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки позивач зазначив у поданому позові, що з 2016 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини, він проживає з іншою жінкою, а відповідачка з іншим чоловіком, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved