Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

05.09.2022 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 31.01.2023 уточнила та просить припинити право спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:033:0359; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 2/7 часток земельної ділянки площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:033:0359. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , за життя вона залишила заповіт на користь позивача. Спадщину [PERSON] прийняла шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарової О.С. №78/02-14 від 21.02.2022 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки нерухоме майно належить іншим громадянам на праві спільної сумісної власності, а досягти згоди між власниками щодо визначення розміру частки померлого у земельній ділянці немає змоги. 10.11.2022 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, який заявою від 01.02.2023 року уточнила та просить припинити право спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:033:0359; визнати за нею право власності на 5/7 часток земельної ділянки площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:033:0359. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2023 року зустрічний позов [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~про визнання\~права власностібув прийнятий та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарова О.С., про визнання права власності на спадкове майно. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає, зустрічні позовні вимоги визнає. Позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягає, первісні позовні вимоги визнає. Третя особа приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарова О.С. в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить частка земельної ділянки площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:033:0359 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І?-ОД №007536, виданого 01.10.2002 року Ізмаїльською міською радою народних депутатів. Крім того, іншим власником земельної ділянки площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:033:0359 відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І?-ОД №007536, виданого 01.10.2002 року Ізмаїльською міською радою народних депутатів являється [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~володіють і\~користуються ним\~спільно,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. На підставі\~ч.\~1\~ст.\~120\~ЗК України\~у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства (п. 6.27 постанови Великої Палата Верховного Судувід 16.06.2020 року по справі №689/26/17). При застосуванні положень\~ст. 120 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останньогоправо власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них (п.п.6.28-6.30 постанови Великої Палата Верховного Судувід 16.06.2020 року по справі №689/26/17). Крім того встановлено, що на час видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме на 01.10.2002 року власниками житлового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці були [PERSON] в розмірі 2/7 частки та [PERSON] в розмірі 5/7 часток, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 05.06.1986 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., зареєстрованим в реєстрі за №2/1715. З огляду на вищезазначене, враховуючи що, [PERSON] являється власником 2/7 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] являється власником 5/7 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0258 га, відповідно до\~ст. 377 ч.1 ЦК України\~ і\~ст.120 ЗК України, вони стали власником спірної земельної ділянки у тих самих частках, як і частки житлового будинку, тобто [PERSON] являється власником 2/7 часток земельної ділянки площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] являється власником 5/7 часток земельної ділянки площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 14.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., [PERSON] продала [PERSON] 2/7 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 03.12.2019 року [PERSON] було виділено 2/7 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] в окремий об`єкт нерухомості; визнано за [PERSON] право власності на виділений об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0050 га з виходом на [ADDRESS] ; припинено право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0258 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який виділено у окремий об`єкт нерухомості; припинено право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] і [PERSON] . Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.06.2021 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 23.11.2017 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончаровою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3419, [PERSON] заповіла усе її майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68601167 від 18.02.2022 року, наданої приватним нотаріусом Гончаровою О.С., заповіт [PERSON] від 23.11.2017 року, зареєстрований за № 3419, не змінювався та не скасовувався. Згідно ч.1\~ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Осіб, які відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1241 ЦК України\~мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, після смерті [PERSON] , немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджено відповідною заявою від 12.07.2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончаровою О.С., тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарової О.С. №78/02-14 від 21.02.2022 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки нерухоме майно належить іншим громадянам на праві спільної сумісної власності, а досягти згоди між власниками щодо визначення розміру частки померлого у земельній ділянці немає змоги. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених сторонами вимог про визнання права власності на спадкове майно та право на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє первісні та зустрічні позовні вимоги. Стосовно первісних та зустрічних позовних вимог щодо припинення права спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0258 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:033:0359, суд вважає необхідним відмовити, оскільки рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 03.12.2019 року вказане право сумісної власності на земельну ділянку вже було припинено. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial