Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що з 14.07.2007 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, у якому в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з відповідачем фактичні шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, у зв`язку з чим, 19.09.2022відповідач звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу. З моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем, діти за власним бажанням почали проживати окремо з кожним із батьків. Син [PERSON] проживає разом з батьком, а дочка [PERSON] з матір`ю. Вказує, що він опікується інтересами та потребами сина, піклується про нього, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. Вказує, що син проживаючи разом із ним, став спокійним та урівноваженим, забезпечений усім необхідним. Позивач зазначає, що не має наміру створювати перешкоди для спілкування матері з сином. На підставі викладеного, просить суд, визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 29.09.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі. Від відповідача у встановлений ухвалою строк відзив не надходив. 19.10.2022 ухвалою суду, замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з Служби у справах дітей Луцької міської ради на Виконавчий комітет Луцької міської ради Ухвалою суду від 19.01.2023 закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач та його представник, заявлений позов підтримали та просили задовольнити з наведених у позовній заяві підстав, витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, позивач просив залишити за ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала щодо його задоволення. Суду пояснила, що для безпеки дітей вона має намір виїхати з ними до Республіки Польща, проте син бажає залишитися в Україні. У неї є інший чоловік, якого малолітній син [PERSON] не сприймає. Примушувати сина виїжджати разом з нею вона не може, а тому згідно щоб син проживав разом з батьком. Представник органу опіки та піклування, просив суд, при ухвалені рішення врахувати висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради № 19 від 16.01.2022 та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, представника органу опіки та піклування, допитаного у судовому засіданні малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 17). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як випливає із статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаться за згодою батьків, яка досягла 10 років - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 1,2 ст. 171 СК України). Допитаний у судовому засіданні за участю педагога [PERSON] , малолітній [PERSON] суду пояснив, що він проживає та бажає проживати разом з батьком [PERSON] . Батьком створені належні умови для його проживання, він спілкується із матір`ю та сестрою, просив суд, залишити його проживати разом з батьком. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 19 від 16.01.2022, випливає, що члени комісії дійшли висновку про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, оскільки на їх думку, спір між батьками дитини має фіктивний характер. Аналізуючи вказаний висновок, судом встановлено, що він є неповним, а саме органом опіки та піклування не враховано інтересів малолітнього [PERSON] , який під час відвідування представниками служби місця його проживання, говорив їм про те, що бажає проживати з батьком. Зазначене малолітній [PERSON] підтвердив також у судовому засіданні. Окрім цього, відповідач [PERSON] не заперечувала щодо проживання сина [PERSON] з батьком, про що повідомляла як на засіданні органу опіки та піклування так і в судовому засіданні. Таким чином, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обгрунтованим щодо відповідності інтересам малолітнього [PERSON] про недоцільність його проживання разом з батьком. Судом встановлено, що позивач не чинить матері малолітнього [PERSON] будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні із сином, а також участі у його вихованні. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку сина, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Визначаючи місце проживання дитини з батьком суд враховує, те, що малолітній [PERSON] бажає з ним проживати, про що ствердив у судовому засіданні, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини. Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved