Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , та просить: 1) розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 23.02.2002 виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2; після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] »; 2) неповнолітних дітей - дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати як проживають - з матір?ю [PERSON] , [INFO] ; 3) присудити на користь [PERSON] , з дати пред`явлення позову стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів в твердій грошовій сумі по 4000 грн. щомісячно, з послідуючою відповідно до законодавства індексацією, на утримання кожного з неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до виповнення ними повноліття. В позовній заяві зазначено, що сторони 23.02.2022 зареєстрували шлюб. У шлюбі в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Останніх декілька років у сім`ї позивача та відповідача розпочалися серйозні непорозуміння. Проте позивач вважала, що у відповідача погляди на життя зміняться і він проявлятиме хоча б мінімальне розуміння потреб сім`ї, перестане дотримуватись егоїстичних проявів, хоча б частину власного життя та заробітків віддаватиме сім`ї, а не тільки витрачатиме на себе. Позивач твердо переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей, яких просить суд залишити проживати з нею. Позивач просить суд не надавати часу на примирення з відповідачем, бо в цьому доцільності немає. Після розірвання шлюб позивач бажає зберегти своє шлюбне прізвище. Оскільки у сторін на час пред`явлення позову є спільні неповнолітні діти, тому позивач вважає, що правильно буде вирішити в суді й питання стягнення аліментів з відповідача на утримання цих дітей до виповнення їм повноліття в твердій грошовій сумі. Відповідач мав би допомогти позивачу в утриманні неповнолітніх дітей, що він уже давно не робить добровільно, хоча заробляє. Відповідач має сільськогосподарську техніку, яка, між іншим, є спільною сумісною власністю подружжя, якою відповідач надає послуги односельцям і навіть у сусідні села. За такі послуги, відповідач отримує немалі суми грошей. Також відповідач має власні земельні ділянки, в т.ч. орендує в інших людей, на яких вирощує сільськогосподарські культури, які продає. Позивач вважає, що вправі вимагати через суду стягувати з відповідача примусово аліменти на утримання неповнолітніх і спільних дітей, виходячи з середньої та практично мінімальної суми його доходу в місця 22500 грн./міс. Відповідач має інвалідність, проте вона не перешкоджає йому мати доходи, які він має, у нього немає інших дітей, на утримання яких він сплачує аліменти, у нього немає на утриманні непрацездатних, у відповідача є рухоме майно (сільськогосподарська техніка, за допомогою якої він заробляє, яка, є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач на даний час одноосібно розпоряджається і іншим спільним майном з позивачем). Позивач також заявила клопотання, в якому просила одночасно з вирішенням справи по позовних вимогах вирішити питання розподілу судових витрат. 26.12.2022 представник відповідача [PERSON] - адвокат Паньків Василь Дмитрович подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги позивача задоволити частково в межах 1500-1700 грн., на дитину відповідного віку до виповнення дітьми повноліття. В частині стягнення коштів в сумі 48 000 (сорок вісім) тисяч гривень (сума аліментів за 6 місяців) так вбачається згідно виправлених в позовній заяві цифер, відмовити. Щодо розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, а також залишення проживати неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] біля позивача, відповідач не заперечує. Даний відзив мотивований тим, що [PERSON] , будучи в статусі відповідача, не погоджується із трактуванням позивача, та вважає, що описова частина тексту позовної заяви є надуманою, надто перебільшеною та нічим не обгрунтованою та не підтвердженою, особливо, що стосується фінансового та матеріального стану відповідача на, що остання посилається в даній позовній заяві. Відповідач зазначає, що вищенаведені факти його псевдозаробітків (на думку позивача) не мають під собою жодного підгрунтя, не відповідають дійсності та не витримують жодної критики. В прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій формі в сумі по 4 (чотири) тисячі гривень на кожну дитину, а також посилається на суму незрозумілого походження, а саме: - 48 000 (сорок вісім) тисяч гривень вбачається згідно виправлених цифер (сума аліментів за 6 місяців), що саме має на увазі позивач, є незрозумілим, також в даному позові позивач просить залишити спільних неповнолітніх дітей проживати біля неї.Так, [PERSON] , [INFO] , перебуває в шлюбі з [PERSON] , [INFO] . У спільному шлюбі в сторін народилося троє дітей, а саме: дочка [PERSON] , [INFO] ; (яка вже повнолітня), дочка [PERSON] , [INFO] ;син [PERSON] , [INFO] .З часу народження дітей і по сьогоднішній день відповідач старався та і надалі старається виконувати свій батьківський обов`язок, а саме забезпечувати своїх дітей всім тим, що потрібно для їх всестороннього розвитку та проживання (одежою, взуттям, освітньою та художньою літературою для всебічного розвитку, різні гаджети, а також продукти харчуваття, тощо), в тому числі надавав та надає дітям грошові кошти на їх потреби.В спільному сімейному союзі відповідач старався бути хорошим чоловіком для дружини та взірцевим батьком для своїх дітей.Однак, за ініціативою та непримиримим бажанням з боку позивача вже понад 4 (чотири) роки останні припинили жити як сім`я, як чоловік та дружина в шлюбі попри те, що на разі шлюб в судовому порядку ще не розірвано.У зв`язку із нестабільним ринком праці та складною фінансово-еконобічною обстановкою в державі та і в регіоні в цілому працевлаштування було та й залишається одним із головних проблем.Попри це все, відповідач не втрачав надії та будучи оптимістично налаштованим, за відсутності постійного місця праці та стабільного фінансового статку підзаробляв різними заробітками за для забезпечення всіма благами цивілізації свою сім`ю та своїх дітей.Але в житті відповідача сталися певні непередбачувані обставини.Так, приблизно з 2013 року у відповідача почалися проблеми із станом здоров`я, він почав втрачати зір. З метою покращення зору, лікування та профілактичних заходів з відновлення зору, він періодично відвідував лікарняні заклади та медичні установи.Однак, в 2017 році через захворювання по зору відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] , отримав інвалідність І групи інвалідності загального захворювання по зору. Тому те трактування позивача, що начебто відповідач обробляє власні земельні ділянки, обробляє паї, надає різного роду послуги з оброблення земельних ділянок іншим громадянам, а також орендує земельні ділянки та надає послуги з оброблення земельних ділянок громадян в населених пунктах сусідніх сіл не відповідають дійсності та є надуманим.Жодної сільськогосподарської техніки у власності у відповідача немає, також немає жодного сільськогосподарського інвентаря, який начебно було ними з позивачем придбано за час шлюбу.В період з 2013 року від коли у відповідача почалися серйозні проблеми з зором і по даний час він ніде не працює, жодних фінансових надходжень та фінансових джерел окрім призначеної пенсії в нього немає.За поточний 2022 рік в період з січня по грудень відповідачу нараховано пенсійних коштів на суму 27 600 грн. Запропонована позивачем сума щодо стягнення аліментів на дітей в розмірі по 4 (чотири) тисячі гривець на одну дитину, є надзвичано завищеною та такою, що унеможливлює відповідача сплаті щомісяця у співвідношенні із отриманням пенсійних коштів сплачувати аліменти. Стає теж незрозумілим посилання позивача щодо стягнення аліментів - 48 000 грн. (сума аліментів за шість місяців), так вбачається згідно з виправленням (авторучкою синього кольору) тексту що зазначений на першій сторінці позовної заяви за текстом нище анкетних даних відповідача, що це за сума коштів.У позовній заяві жодним чином не йдеться, що це за грошова сума і що взагалі мала на увазі позивач зазначаючи дану суму в позові, жодних підтверджуючих доказів про походження цих коштів до позовної заяви не додано.Разом з тим, відповідно до норм чинного законодавства питання щодо призначення аліментів та стягнення аліментних коштів відбувається виключно за рішенням суду.Відповідач зазначає, що він не має жодних боргових зобов`язань щодо несплати будь-яких коштів у тому числі і аліментних, жодного судового рішення, судового наказу, виконавчого листа щодо нього в частині стягнення аліментних коштів, судом не ухвалювалося оскільки позивачем не було звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Позовні вимоги, що викладені позивачем в позовній заяві в частині стягнення аліментів відповідач визнає частково, а саме в межах по 1500 - 1700 грн., щомісячно на кожну дитину до виповнення дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] повноліття.В обґрунтування відзиву, [PERSON] вважає, що сума, яку просить стягнути позивач значно завищена та не обгрунтована відповідними доказами. Мети щодо несплати або ухилення від сплати аліментів у відповідача немає та і небуде. Своїм неповнолітнім дітям відповідач на рівні з позивачем буде надавати грошову допомогу та приймати участь в їх вихованні. Окрім того, відповідач зазначає що спільна з позивачем дитина - дочка [PERSON] , [INFO] з часу народження і по сьогоднішній день проживає біля відповідача та перебуває на повному його утриманні, що стверджується актом обстеження житлово-побутових умов Поточищанського старостинського округу за № 12-730 від 22.12.2022 р. Отже внаслідок отриманої І групи інвалідності загального захворювання по зору та погіршення матеріального становища відповідача може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Учасники справи в судове засідання 01.03.2023 не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила продовжувати розглядати та вирішити справу без її участі в судовому засіданні. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Паньків Василь Дмитрович подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності відповідача та його представника. Щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечують. Що стосується задоволення позовної вимоги щодо стягнення аліментів, то в цій частині позову визнають частково, просять врахувати те, що [PERSON] є інвалідом І групи по зору, його місячна пенсія в середньому складає 2300 грн., інших додаткових фінансових джерел у нього немає, а тому просять задоволити позов про стягнення аліментів частково, в межах 1500 грн. на дитину відповідного віку до виповнення дітьми повноліття. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 23 лютого 2002 року у Виконавчому комітеті Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, про що 23 лютого 2002 року складено відповідний актовий запис № 2, що стверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) серії [NUMBER] , виданим 20 жовтня 2022 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивача, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується вимог позивача щодо залишення неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживати з нею,суд приходить до наступного. У шлюбі в сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження, відповідно: серія [NUMBER] від 18.03.2003, серія [NUMBER] від 20.10.2022, серія [NUMBER] від 20.10.2022. Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 12-730 від 22.12.2022, складеного комісією Поточищенського старостинського округу Городенківської міської ради слідує, що на час обстеження (22.12.2022) встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживають дві особи: [PERSON] і [PERSON] . Позивач [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , та станом на 09.02.2023 проживають без реєстрації по [ADDRESS] , що доводиться актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 12-38 від 09.02.2023, складеного комісією Поточищенського старостинського округу Городенківської міської ради. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У відповідності до ч. ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом . Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З огляду на те, що дочці сторін - [PERSON] , [INFO] виповнилося 17 років, то суд залишає дану вимогу в цій частині, зокрема про місце проживання неповнолітньої дочки сторін [PERSON] , [INFO] , без задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання визначається нею самою (вільно обирає собі місце проживання). Так як сторони дійшли згоди щодо місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає за доцільне залишити його проживати з матір`ю, що сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Що стосується вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,суд приходить до наступного. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач не надає кошти для утримання дітей[PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в достатньому розмірі. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 згаданого Кодексу визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2023 року становить 2833 гривні. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як стверджується копіями: пенсійного посвідчення серія [NUMBER] , виданого 09.03.2017 Пенсійним фондом України (термін дії - довічно), членського квитка № [NUMBER] Українського товариства сліпих, виданого 21 лютого 2017 р. [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю 1 групи (загальне захворювання по зору), та отримує пенсію по інвалідності. Копією довідки № 476 від 22 грудня 2022 року, виданою Відділом обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області доводиться, що [PERSON] , житель [ADDRESS] знаходиться на обліку у Відділі обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності з 09 липня 2004 року, за період з січня 2022 року по грудень 2022 року отримав 27600 грн. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачем підстави позовних вимог, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку, обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, те, що позивачем не надано доказів щодо можливості сплачувати відповідачем аліменти в розмірі по 4000 грн. щомісячно, та відсутність даних про те, що відповідач має на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, на кожну дитину, з проведенням індексації відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовом 23.11.2022, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів на утримання дітей і проводити до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. При зверненні до суду з позовом, позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 992,40 грн., що стверджується квитанцією № 111 від 23.11.2022. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Так як, відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю I групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія [NUMBER] , виданого 09.03.2017 Пенсійним фондом України, тому у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» його звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З огляду на те, що відповідач звільнений від сплати судового збору, судові витрати, що підлягали сплаті за подання позовної заяви про розірвання шлюбу у розмірі 992,40 грн. підлягають компенсації позивачу [PERSON] за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо судового збору у розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, то дані судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки як позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" так і відповідач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 79, 80, 84, 104, 112-114, 160, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 5 Закону України "Про судовий збір",

Outcome: partial