Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 09.06.2018 Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №146. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що з 09.06.2017 вона з [PERSON] знаходиться у шлюбі. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання дітей у них не має, оскільки за їх домовленістю, після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з відповідачем. Підставою для розірвання шлюбу є те, що у них відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, а також те, що вони мають різні погляди на життя. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство сторони не ведуть. Спроби примиритися не дали результату, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити її інтересам. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення, а справу просив слухати без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи встановив, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 09.06.2018 Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №146(а.с.8). Від подружнього життя сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами припинені, примирення сторони не бажають. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Враховуючи викладене, те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що він існує лише формально і примирення з відповідачем не можливе, а відповідач не заперечує щодо його розірвання, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов необхідно задовольнити. Відповідно до положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище набуте у шлюбі « [PERSON] ». Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дітей разом з відповідачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст.141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Звертаючись з позовом, [PERSON] зазначила, що між ними є домовленість про місце проживання дітей, тобто спір між сторонами відсутній. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні вимог в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей з відповідачем. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З доданих до позовної заяви квитанцій вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору в сумі 536 грн. 80 коп. Також, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 50% сплаченого нею судового збору в сумі 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного, ст.ст.7, 104, 105, 112, 141, 157, 160, 161 СК України,

Outcome: partial