Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить визнати дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») щодо списання в рахунок погашення кредитного договору №CVVKLOK01940 від 05.06.2012 року коштів з депозитного рахунку згідного договору SAMDNWFD0072712481701 від 27.04.2020 року незаконними. Та стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на її користь безпідставно списані відсотки з депозитного рахунку та інфляційні втрати в загальній сумі 51997,24 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 05.06.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ було укладено кредитний договір № №CVVKLOK01940. В подальшому 14.04.2021 року до вказаного кредитного договору укладено додаткову угоду №11, якою визначено розмір кредитного ліміту в сумі - 738000 грн., термін повернення кредиту - 14.04.2022 року. Вказує що кредитні зобов"язання ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" забезпечувалися договором застави №CVVKLOK01940/DZ (майнові права на отримання грошових коштів по депозитному договору SAMDNWFD0072712481701 від 05.06.2012 р., який укладено з [PERSON] . ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" звернулося до банку 08.04.2022 р. із заявою в якій просила здійснити погашення кредитного договору №CVVKLOK01940 від 05.06.2012 року датою 28.04.2022 року за рахунок депозиту [PERSON] згідно депозитного договору SAMDNWFD0072712481701 від 27.04.2020 року. До вказаної заяви додано письмову згоду [PERSON] на погашення кредиту за рахунок її депозиту. Банк листом від 13.04.2022 р. повідомив ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" про необхідність отримання та надання персональному менеджеру згоди заставодавця депозиту на втрату відсотків. 21.04.2022 року банк здійснив списання коштів депозиту на погашення боргу ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" за кредитним договором № CVVKLOK01940 від 05.06.2012 року. Отже позивач вважає, що погашення депозиту відбулося всупереч її волі, щодо дати такого погашення, та без отримання згоди на втрату відсотків. Вважає, що дії відповідача суперечать депозитному договору SAMDNWFD0072712481701 від 27.04.2020 року та Закону України "Про забезпечення вимог та кредиторів та реєстрацію обтяжень". Позивач посилаючись на Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", вказує, що відповідач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, в тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Здійснення погашення вважає незаконним. Оскільки вважає, що не давала згоду на погашення кредиту за рахунок її заощаджень по депозиту до 28.04.2022 року. Посилається при цьому на лист Банку від 13.04.2022 року, яким повідомили третю особу про необхідність отримання та надання персональному менеджеру згоди заставодавця на втрату відсотків. Вказує, що таку згоду не надавала і у випадку здійснення погашення кредиту датою 28.04.2022 року відсотки не були б втрачені нею. Ухвалу суду від 09 вересня 2022 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального провадження. Ухвалу суду від 07 лютого 2023 року справа була призначена до судового розгляду. 12 січня 2023 року до суду надійшов відзив на вказану позовну заяву від представника відповідача адвоката Бацей Т.М., в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «ПАРТНЕР-АТГ» був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Від представника позивача адвоката Талай М.О до суду надійшла заява в якій вона просить провести розгляд справи за її відсутності та не заперечує проти розгляду справи по суті, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовільнити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволенню. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05.06.2012р. між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" укладено кредитний договір №CVVKLOK01940. Розмір кредитного ліміту складав 656234 грн. на поповнення обігових коштів. Термін повернення кредиту - 27.05.2013 року. Пункт А.5 визначав, що зобов`язання позичальника забезпечуються договором застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) № CVVKLOK01940/DZ від 05.06.2012 року. Предметом договору застави майнових прав є надання заставодавцем [PERSON] в заставу майнових прав на отримання грошових коштів в повному обсязі по договору про заощадження №SAMDN01000711065589 від 01.07.2010 року (вказаний кредитний договір та договір застави майнових прав подано суду на виконання ухвали про витребування супровідним листом від 19.12.2022 року). Крім того, на виконання п. 19 договору застави майнових прав, між Банком та заставодавцем укладено було договір відступлення права вимоги (цесії) №CVVKLOK01940/DC від 05.06.2012 року. В подальшому кредитні відносини між ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" та Банком тривали і по мірі необхідності раніше укладені договори укладалися в нових редакціях (переукладалися), змінювався термін наданого кредиту та сума ліміту. Так, 14.04.2021 року до вказаного кредитного договору укладено додаткову угоду №11, якою визначено розмір кредитного ліміту в сумі - 738000 грн., термін повернення кредиту - 14.04.2022 року. Пункт А.5 визначає, що зобов`язання позичальника забезпечуються договором застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) № CVVKLOK01940/DZ від 05.06.2012 року та всіх додаткових угод до нього. Договором про внесення змін №11 до договору застави № CVVKLOK01940/DZ від 05.06.2012 року (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) від 14.04.2021 року договір застави викладено в новій редакції. Предметом договору застави майнових прав стало надання заставодавцем [PERSON] в заставу майнових прав на отримання грошових коштів в повному обсязі по договору про заощадження №SAMDNWFD0072712481701 від 27.04.2020 року "Стандарт" строковий на 12 місяців.В п. 4 договору застави вказано, що заставою забезпечується виконання позичальником зобов`язання з погашення кредиту у розмірі 738000 грн., що підлягає поверненню у термін до 14.04.2022 року. Банк відповідно до п. 13.4.1., 13.7.1. має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Заставодавець доручає заставодержателю, тобто банку, провести списання коштів з всіх поточних та депозитних рахунків позичальника/заставодавця, відкритих в установі заставодержателя у порядку, передбаченому дійсним законодавством та кредитним договором. Окрім цього слід звернути увагу на те, що окремою главою 19 вказаного договору застави, майнових прав передбачено умови щодо звернення стягнення на предмет застави. Так, відповідно до пункту 19 договору застави передбачено можливість звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку шляхом відступлення заставодавцем заставодержателю права вимоги, що випливає з заставленого права. Відступлення права вимоги здійснюється згідно з договором про відступлення права вимоги (цесії) або згідно закону в судовому або позасудовому порядку. Заставодержатель має право задовольнити за рахунок заставлених майнових прав свої вимоги в повному обсязі, обумовленому на момент фактичного задоволення. На виконання умов договору застави майнових прав між сторонами (Банк та заставодавець) укладено договір про внесення змін №11 до договору №CVVKLOK01940/DC від 05.06.2012 року відступлення права вимоги (цесії) від 14.04.2021 року. Предметом цього договору є відступлення кредитором банку на підставі укладеного між ними договору про внесення змін №11 від 14.04.2021р. до договору застави №CVVKLOK01940/DZ від 05.06.2012 року (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) права вимоги на отримання в повній сумі грошових коштів, що випливає з договору №№SAMDNWFD0072712481701 від 27.04.2020 року. Даний договір набирає чинності з моменту настання якої-небудь з подій, зокрема порушення ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" зобов?язань передбачених договором про внесення змін №11 від 14.04.2021 р. до кредитного договору №CVVKLOK01940 від 05.06.2012 року. В матеріалах справи наявний також договір SAMDNWFD0072712481701 від 27.04.2020 року про вклад "Стандарт" строковий на 12 місяців, який став предметом застави відповідно до п. 1 договору про внесення змін №11 до договору застави № CVVKLOK01940/DZ від 05.06.2012 року (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) від 14.04.2021 року. Крім того, до вказаного договору про вклад між сторонами укладалися додаткові угоди №1 від 27.04.2020 року якою викладено в новій редакції п.3.3. щодо здійснення звернення стягнення на вклад в порядку визначеному тільки цим договором та сторони розуміють, що узгоджений порядок може відрізнятись від передбаченого ст. 27-32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".14.04.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору про вклад SAMDNWFD0072712481701 від 27.04.2020 року. В даній додатковій угоді сторони погодили порядок звернення стягнення на предмет обтяження (вклад) у разі невиконання зобов`язань перед банком, що забезпечені майновими правами на отримання вкладу. Звернення стягнення на вклад здійснюється тільки в порядку визначеному даною додатковою угодою і сторони розуміють, що узгоджений порядок може відрізнятись від передбаченого ст. 27-32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". З метою звернення стягнення на вклад Банк перераховує грошові кошти на рахунок зазначений у договорі на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження (цесії, застави). Якщо на дату закінчення цього договору вклад виступає забезпеченням п кредиту, що виданий банком, то договір вкладу автоматично пролонгується на той самий строк та діє до 27.04.2022 року. Якщо на дату закінчення цього договору вклад виступає забезпеченням по кредиту, що виданий банком, то сума вкладу не може бути затребувана до повного виконання зобов`язання по кредиту. ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" звернулося до банку 08.04.2022 р. із заявою в якій просило здійснити погашення своїх зобов`язань за кредитним договором №CVVKLOK01940 від 05.06.2012 року датою 28.04.2022 року за рахунок депозиту [PERSON] згідно депозитного договору SAMDNWFD0072712481701 від 27.04.2020 року. До вказаної заяви додано письмову згоду [PERSON] на погашення кредиту за рахунок її депозиту. У відповідь на отриманий лист Банк листом від 13.04.2022 року повідомив ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" про необхідність отримання та надання персональному менеджеру згоди заставодавця депозиту на втрату відсотків. Слід зазначити, що у відповідності до умов кредитного договору та додаткової угоди №11 від 14.04.2021 р., договору застави майнових прав № CVVKLOK01940/DZ від 05.06.2012 року та договору про внесення змін №11 від 14.04.2021 року (п. 4) термін повернення кредиту 14.04.2022 року. Таким чином, поки тривало листування, настав строк виконання кредитного зобов?язання ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" і з?явилася прострочка, оскільки зобов?язання не було виконане позичальником своєчасно. Наявність невиконаного кредитного зобов?язання в дату 14.04.2022 року підтверджується первісними бухгалтерськими документами, а саме виписками по рахунках ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" та розрахунком заборгованості. Так, в п. А.4 додаткової угоди до кредитного договору №11 від 14.04.2021 р. вказано рахунки для обслуговування кредиту (всі погашення по кредиту відображаються саме в цій виписці): [NUMBER]. Згідно виписки по вказаному рахунку [NUMBER] за період з 05.06.2012 року до 03.11.2022 року. Як слідує із даної виписки вдень 14.04.2022 року відстунє погашення кредиту ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ". 21.04.2022 року здійснено погашення простроченої заборгованості за рахунок вкладу згідно договору застави майнових прав, як зазначено у призначенні платежу. Крім того, з виписки по рахунках ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" [NUMBER] також слідує, що 15.04.2022 року кредит винесено на прострочку. Як слідує з розрахунку заборгованості в дату 15.04.2022 року сума кредиту в розмірі 731215,41 грн, винесена на прострочку (колонка четверта під назвою «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)»). В наступній колонці «Сума погашення за наданим кредитом» відображено 21.04.2022 року погашення кредиту (день коли списано вклад в рахунок погашення простроченого кредиту). Таким чином, ні позивач, ні третя особа, яка є позичальником перед банком і повинна слідкувати за виконанням своїх кредитних зобов?язань, не врахували тієї обставини, що 14.04.2022 р. наступив строк виконання кредитних зобов?язань, які так і не були виконані і з 15.04.2022 року кредит отримав статус простроченого і відповідно автоматично включається механізм зверненння стягнення на заставу майнових прав на вклад у відповідності до укладених договорів, зокрема договору застави майнових прав, договору відступки права вимоги (цесії). Так, у відповідності до положень пунктів 13.4.1., 13.7.1.,19 договору застави майнових прав та договору про внесення змін №11 від 14.04.2021 р., пунктів 1, 2, 7 договору цесії від 05.06.2012р. та договору про внесення змін №11 від 14.04.2021 р., та пунктів 1.1., 1.2., 1.4., додаткової угоди №2 від 14.04.2021року до договору №SAMDNWFD0072712481701 від 27.04.2020 року. Банк здійснив повідомлення позивачу [PERSON] по її телефону [NUMBER] про намір звернути стягнення на вклад в позасудовому порядку, оскільки наступила подія - невиконання зобов?язання перед банком, що забезпечені майновими правами на отримання вкладу. Крім того, відповідач повідомив 16.04.2022 року керівника ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" - [PERSON] на його електронну пошту ( [INFO] ) листом про необхідність здійснити погашення простроченого кредиту на рахунок [NUMBER] , в іншому випадку вся заборгованість буде погашена за рахунок депозиту. Таким чином, банк діючи виключно в рамках вищевказаних укладених договорів та внесених змін з ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ" та [PERSON] здійснив правомірне звернення стягнення на вклад 21.04.2022 року, право вимоги на який попередньо було відступлено згідно договору цесії, у зв?язку із наявною простроченою кредитною заборгованістю ТОВ "ПАРТНЕР-АТГ". При цьому позивач в позові вказує, що дії банку суперечать умовам укладеного депозитного договору, однак позивач не уточнив якому саме пункту укладеного договору та які саме дії відповідача суперечать договору. Всі вищезазначені договори та внесені зміни до них між сторонами спору не оспорювалися, а відповідно до ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України та частини 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи в момент вчинення правочину сторони дотримались вимог визначених у вищевказаних нормах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed