Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, у якому в них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано, зазначеного сина залишено проживати з позивачем. На утримання вказаної дитини згідно з рішенням цього ж суду від 19.07.2017 року присуджено з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення останнім повноліття. Зазначає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає брати участі у вихованні сина, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним навіть в мінімальному обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання ним належної освіти, батьківські збори та свята не відвідує, матеріально не забезпечує. Стверджує, що відповідач не сплачує аліменти, визначені рішенням суду, та згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.08.2022 року має заборгованість по аліментах в розмірі 35 224 грн. Він в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться життям останньої, не бере участі у додаткових витратах, які постійно виникають. Позивачу важко самостійно утримувати сина, оскільки потреби дитини постійно зростають, збільшились витрати на харчування та забезпечення речами першої необхідності. Інфляційні процеси, які відбулися в державі за останній період, не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання дитини на визначену судом суму аліментів Крім того, матеріальне становище позивача значно погіршилось, у зв`язку із ситуацією, яка склалася в державі, а після введення воєнного стану сума отримуваної нею заробітної плати не дає їй можливості належно забезпечувати дитину. Відповідач є працездатним, а отже спроможним сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаної малолітньої дитини та збільшити присуджений з відповідача розмір аліментів на утримання сина до 2 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася, 27.02.2023 року її представник, адвокат Гринів Я.В. подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити у її та позивача відсутності (а.с. 93). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові конверти, що повернулися до суду з відмітками про те, що адресат відмовився від отримання судових повісток-викликів. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності та не подав відзив на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. 19.01.2023 року її представник, [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просить судове засідання проводити у її відсутності, а також долучила рішення виконкому Коломийської міської ради від 17.01.2023 року про затвердження висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ( а.с. 70 ). За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та представника третьої особи. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи,та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.10.2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 27, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано, вказаного сина залишено проживати з позивачем (а.с. 15). Рішенням цього ж суду від 19.07.2017 року з відповідача на користь позивача присуджено аліменти на утримання вказаної дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення цією дитиною повноліття (а.с. 16-17). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), а також даними відповіді вказаного відділу ДВС від 12.08.2022 року, станом на 01.08.2022 року розмір заборгованості [PERSON] по аліментах становить 35 224 грн. (а.с. 18-21). Згідно з даними довідки, виданої 08.08.2022 року амбулаторією загальної практики сімейної медицини № 2 комунального некомерційного підприємства "Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" Коломийської міської ради, [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] , на "Д" обліку не перебуває; мати з дитиною регулярно відвідують лікаря, батько з дитиною в лікувальний заклад не приходив ( а.с. 22 ). Відповідно до довідки № 169, виданої 23.08.2022 року ФОП [PERSON] , та акту про проживання особи без реєстрації від 23.08.2022 року, позивач зареєстрована в [ADDRESS] , однак, фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , [INFO] ( а.с. 8, 9). В матеріалах даної справи міститься рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 17.01.2023 року № 5, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] ( а.с. 71 ). У висновку вказано, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до сімейного життя, на спілкується із сином навіть в мінімальному обсязі, не створює умов для отримання належної освіти, матеріально не забезпечує, не сплачує аліменти. За свідченнями дитини, батько його не відвідує, не телефонує, з днем народження не вітає, участі у його житті не бере. У висновку також зазначено, що в [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, що додатково підтверджує його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 72-73). Згідно з актом обстеження умов проживання за місцем проживання позивача в [ADDRESS] , складеного комісією у складі головних спеціалістів сектору служби у справах дітей Тростянецької О.Р., [PERSON] , [PERSON] , за вказаною адресою проживають позивач; [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (чоловік).Під час обстеження встановлено, що стосунки в сім`ї побудовані на взаєморозумінні, підтримці та любові, для розвитку та виховання дітей створені належні умови ( а.с. 75 ). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Отже, під час судового розгляду встановлено факт невиконання батьківських обов`язків відповідача відносно вказаної дитини, відсутності з його боку участі у вихованні дитини, ненадання матеріальної допомоги. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON] , не цікавиться його духовним та фізичним розвитком, ні усно, ні письмово не спілкується з ним, не проявляє до останнього щонайменшої батьківської турботи. Отже, наявна правова підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Позбавлення відповідача батьківських прав, на переконання суду, спрямоване на забезпечення життя малолітньої дитини сторін у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому слід зауважити, що відповідач вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав відповідно до ст. 169 СК України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, враховуючи вік сина сторін та пов`язані з цим витрати на його харчування, лікування, забезпечення найбільш необхідними речами, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку, що розмір стягуваних аліментів є явно недостатній для забезпечення найбільш необхідних потреб сина сторін, у зв`язку з чим цей розмір слід збільшити до 2 000 грн. щомісячно, оскільки саме такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. (за вимогу про позбавлення батьківських прав), що стверджується квитанцією від 30.09.2022 року (а.с. 7). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із задоволенням позовних вимог. Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач як за позовну вимогу про зміну (збільшення) розміру аліментів. На підставі наведеного, та ст.ст. 19, 150, 164, 180-184, 192 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial