Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

В лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (далі - ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ»), [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04.11.2020 року по проїзній частині вул. Шурупова Покровського району м. Кривий Ріг, після стоянки на площадці напроти кафе «Зоряна», водій автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , відповідач [PERSON] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , що разом з [PERSON] рухалися в зустрічному напрямку. В результаті порушень водієм [PERSON] вимог п. 1.5, 1.7, 10.1, 10.9 ПДР пішохід [PERSON] , що була рідною тіткою позивачки, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] померла в реанімації «2-ї міської лікарні» м. Кривий Ріг. Досудовим слідством СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області розгляд кримінального провадження № 12020040230001763 від 04.11.2020 року, в якому позивачку визнано потерпілою, завершено, водію [PERSON] було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] застрахована у ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ», поліс № 126483467. По заяві позивачки у ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ» відкрита страхова справа № 24048. Позивачкою було понесено витрати на лікування померлої [PERSON] , на ритуальні послуги для поховання останньої та спорудження надгробного пам`ятника. Також, позивачка зазнала моральних страждань внаслідок смерті своєї тітки. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ» компенсацію за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого у розмірі 4909,59 грн., за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого у розмірі 13040,00 грн. та компенсувати витрати, пов`язані із спорудженням надгробного пам`ятника у розмірі 19506,00, а також, просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 125000,00 грн. та процесуальні витрати, понесені позивачем, у розмірі 1800,00 грн. Ухвалою суду від 08.12.2022 року було задоволено самовідвід головуючого судді у справі - Пустовіта О.Г. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2022 року визначено головуючого суддю у справі - Борис О.Н. Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. Не погоджуючись з позовними вимогами, представник відповідача ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ» - Микитюк Д.О. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в відповідно до п. 1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачка не є потерпілою особою внаслідок ДТП, тому заявлені вимоги щодо компенсації витрат на лікування загиблої [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. Також, позивачкою не підтверджено належним чином розмір витрат на поховання загиблої та спорудження надгробного пам`ятника, зокрема, до позову не долучено копію квитанції до прибуткового касового ордеру, не надано Договір-замовлення на організацію та проведення поховання, не пред`явлено оригінал свідоцтва про смерть, а також відсутні докази його спорудження. Вимоги в цій частині представник відповідача також вважає безпідставними, необґрунтованими та передчасними. З урахуванням вказаного, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ», зазначені у позовній заяві у редакції від 12 січня 2021 року, підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Водночас, не підтримала позовні вимоги про відшкодування шкоди до відповідача [PERSON] . Надала до суду письмову розписку, якою підтвердила факт повного відшкодування їй [PERSON] моральної шкоди та відсутність будь-яких претензій до останнього. Представник відповідача ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Суд, заслухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.07.2022 року у кримінальному провадженні № 212/74/21 Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено вирок, який набрав чинності 14.11.2022 року, яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено на останнього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України та додаткові обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 76 КК України. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2022 року вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2022 року скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок суду залишено без змін. (а.с. 14-20) Так, згідно вироку, копія якого міститься в матеріалах справи, 04.11.2020 року приблизно о 09:15 годин по проїзній частині прилеглої території магазину «Зоряна» за адресою вул. Шурупова 2б в Покровському районі м. Кривого Рогу, заднім ходом рухався автомобіль "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В цей же час по проїзній частині прилеглої території магазину «Зоряна» на зустріч автомобілю "Mitsubishi Lancer" рухались пішоходи - жінки похилого віку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В ході подальшого руху водій [PERSON] , керуючи автомобілем, був непередбачливим та неуважним, для забезпечення безпеки руху не звернувся до інших осіб, та діючи зі злочинною самовпевненістю, продовжив небезпечний в даній обстановці рух заднім ходом, повертаючи праворуч, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 1.7, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. В наслідок зазначених порушень вимог ПДР України, водій [PERSON] скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . Під час ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження від яких [INFO] померла у КЗ "Криворізька міська лікарня №2". Згідно судово-медичної експертизи №2651 від 10.12.2020 року, смерть [PERSON] настала від закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку та ускладнилася набряком-набуханням головного мозку. (а.с. 14-20) Померла [PERSON] була рідною тіткою позивачки, що підтверджується вказаним вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2022 року та не оспорюється сторонами. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 1855. (а.с. 6) Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] застрахована у відповідача ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ», що підтверджено витребуваними та оглянутими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження № 212/74/21 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України, та не оспорюється сторонами. В матеріалах справи також міститься повідомлення, яке направлено Юридичною компанією «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» на адресу родини [PERSON] про грошову компенсацію заподіяної шкоди в ДТП. (а.с. 7) Потерпілій у ДТП [PERSON] лікуючим лікарем [PERSON] було виписано рецепти від 17.11.2020 та 18.11.2020 року зі списками медикаментів та предметів догляду. До позовної заяви також додано фіскальні чеки на підтвердження покупки медикаментів та предметів догляду, а саме: № 24106 від 17.11.2020 на суму 2798,50 грн., № 52995 від 18.11.2020 на суму 1597,89 та № 0000003668 від 18.11.2020 на суму 513,20 грн., всього на загальну суму 4909,59 грн. (а.с. 8-10) У зв`язку зі смертю [PERSON] , позивачка отримала у ФОП [PERSON] накладну 20/11 від 20.11.2020 року з розрахунковою вартістю ритуальних послуг на поховання [PERSON] на загальну суму 13040,00 грн. (а.с. 10) Також, згідно копії накладної № 000284 від 03.03.2021, наданої ФОП [PERSON] «[INFO]», позивачка понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятнику для померлої [PERSON] , а саме меморіального комплексу на загальну вартість 19506,00 грн. (а.с. 26) Статтею 11 ЦК України визначені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а саме із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV). Відповідно до ст. 3 Закону №1961-ІV, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із статтею 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, 04.11.2020 року водій автомобіля "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер [NUMBER] , відповідач [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.5, 1.7, 10.1, 10.9 ПДР України та скоїв ДТП, а саме здійснив наїзд на рідну тітку позивачки [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження від яких [INFO] померла у КЗ "Криворізька міська лікарня №2". Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2022 року скасовано в частині вирішення цивільного позову, в іншій частині залишено без змін. (а.с. 14-20) Статтею 23 Закону №1961-ІV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 1.3 ст.1 Закону №1961-ІV потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Стаття 24 Закону №1961-ІV регулює відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого. Так, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Суд, на підставі вимог ст. 24 Закону №1961-ІV зазначає, що витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень п. 1.3 ст. 1 Закону №1961-ІV якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Так, право вимоги на відшкодування витрат, які понесла позивачка на лікування своєї померлої тітки [PERSON] , потерпілої від ДТП, у неї настає відповідно до ст. 1166 ЦК України до особи, яка є безпосереднім заподіювачем шкоди. Доводи позивачки, що вона має право на відшкодування понесених нею витрат на лікування [PERSON] , що підтверджуються рецептами лікаря та фіскальними чеками (а.с. 8-10), саме страховою компанією - відповідачем ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ», а не винною особою, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вказаної ст. 24 Закону №1961-ІV, на підставі якої обґрунтовані її вимоги, такі витрати можуть відшкодовуватися страховиком тільки потерпілому, який поніс такі витрати на своє лікування. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.09.2018 року справа № 712/1503/17-ц, провадження № 61-15710св18, та від 26.01.2022 року у справі № 149/1134/20, провадження № 61-3873св21. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ» фактично понесених витрат на лікування померлої [PERSON] на загальну суму 4909,59 грн. необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам закону, а отже не підлягають задоволенню. Також, щодо вимог позивачки про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, зокрема, відшкодування вартості ритуальних послуг на поховання [PERSON] , суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст. 27 Закону №1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. (п. п. 27.1, 27.2 Закону №1961-ІV) Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» (далі - Закон № 1102-IV) поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із ст. 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. Виконавець може надавати ритуальні послуги, визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. (ст. 12 Закону № 1102-IV) . Пункт 3 Необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг передбачає укладання відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Також, у п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Страховик,

Outcome: dismissed