Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі АТ «Українська залізниця») на користь позивачів : - [PERSON] - 10 675 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної (витрати на поховання) шкоди та 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 7 000 грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу; - [PERSON] - 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 7 000 грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу; - [PERSON] - 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 7 000 грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу; - [PERSON] - 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 7 000 грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 лютого 2022 р. о 19 год. 44 хв. на 71 км перегону Стрий-Сянки, що у м.Самборі Львівської області, пасажирський електропоїзд №6025 міжміського сполучення «Львів-Сянки», який рухався в напрямку станції м.Самбір під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив залізничну колію по нерегульованому пішохідному переході зліва на право відносно напрямку руху поїзда. Пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 11.02.2022 за даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022141290000083 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, яке 06.05.2022 постановою слідчого було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні машиніста [PERSON] складу кримінального правопорушення. Смерть чоловіка та батька, через транспортну пригоду на залізничному транспорті, негативно вплинула на позивачів, є причиною їх постійних страждань, стресів, панічних атак, погіршенні здоров`я та необхідності докладати надзвичайних зусиль для організації життя. Завдану моральну шкоду вони оцінюють по 300000 грн. 00 коп. кожному. Також [PERSON] - дружина загиблого, понесла витрати в розмірі 10 675 грн. 00 коп. на поховання [PERSON] . Оскільки машиніст [PERSON] , який керував джерелом підвищеної небезпеки - пасажирським електропоїздом №6025 міжміського сполучення «Львів-Сянки», ВПС «Моторвагонного депо Львів» АТ «Українська залізниця», то, в силу вимог ст.ст.1187, 1172 ЦК України, просив позов задовольнити. Ухвалою від 08.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.77). 28.09.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечила, зазначила, що зазначена позивачами сума не відповідає принципам розумності та справедливості. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що причиною смерті [PERSON] є порушення п. 2.5, 2.6., 2.15., 2.19, 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.03.1998 за №19/2633. Із врахуванням наведеного та вимог ч. 5 ст. 1187, ст. 1193 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», не наданням представником позивачів обов`язкових доказів витрат на правничу допомогу, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 110-119). 05.10.2022 на адресу суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивачів просить позов задовольнити у повному обсязі, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить інформації про необережність чи звичайну недбалість загиблого пішохода; детальний опис наданих послуг та квитанцію про їх оплату буде долучено в подальшому (а.с. 131-138). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того пояснив, що до дня смерті [PERSON] працював двірником в СКП «Обєднане». В день загибелі, [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак це не впливало і не було причиною дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої він загинув. Держава не компенсувала позивачам кошти на поховання [PERSON] . Щодо належних доказів, які б підтверджували розмір понесених позивачем [PERSON] витрат на поховання [PERSON] , то такі відсутні. Просив позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Левицька О.А. в судовому засіданні позов не визнала, підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того зазначила, що, згідно з висновком судово-медичної експертизи №20/22, безпосередньою причиною смерті [PERSON] є тупа поєднана травма на фоні сп`яніння, яка супроводжувалась множинними переломами та крововиливами, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження та які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. В крові трупа [PERSON] було виявлено етиловий спирт в кількості 6,1% (проміле), в сечі - 3,67% (проміле). Належні докази завданої матеріальної шкоди та понесених витрат на правову допомогу відсутні, а тому просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Як вбачається із матеріалів справи, 11 лютого 2022 р. о 19 год. 44 хв. на 71 км перегону Стрий-Сянки, що у м.Самборі Львівської області, пасажирський електропоїзд №6025 міжміського сполучення «Львів-Сянки», в складі локомотива ЕР2 1340 та 8 пасажирських вагонів, який рухався в напрямку станції м.Самбір під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив залізничну колію по нерегульованому пішохідному переході зліва на право відносно напрямку руху поїзда. Пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За даним фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди Самбірським РВП ГУ НП у Львівській області внесені відомості в ЄРДР за №12022141290000083 від 11.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.20). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.02.2022, виданого відділом ДРАЦС у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 60 років (актовий запис №71) у м.Самборі Львівської області (а.с.29). Відповідно до довідки про причину смерті від 14.02.2022 року, причина смерті [PERSON] , [INFO] - пішохід травмований при зіткненні з поїздом (а.с.28). Згідно із висновком експерта №20/22 від 17.03.2022, причиною смерті [PERSON] , [INFO]., є тупа поєднана травма тіла на фоні сп`яніння, яка супроводжувалась множинними переломами кісток склепіння і основи черепа з крововиливами в оболонки, тканину і шлуночки мозку, переломами хребта в шийному та грудному відділах з ушкодженням спинного мозку, переломами ребер, тазу та кінцівок, які утворились при життєво, в короткому проміжку та в швидкій послідовності до настання смерті, могли виникнути під час залізно-дорожньої пригоди (наїзд поїзда на пішохода), від ударної дії великої сили твердими тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини залізничного транспорту, що рухався, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент її спричинення та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі з трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в кількості 6,01 % (проміле) в крові та 3,67 % (проміле) в сечі, що при житті може викликати смертельне отруєння. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 6.05.2022 під час досудового розслідування встановлено, що 11 лютого 2022 р. о 19 год. 44 хв. на 71 км перегону Стрий-Сянки, що у м.Самборі Львівської області, пасажирський електропоїзд №6025 міжміського сполучення «Львів-Сянки», в складі локомотива ЕР2 1340 та 8 пасажирських вагонів, який рухався в напрямку станції м.Самбір під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив залізничну колію по нерегульованому пішохідному переході зліва на право відносно напрямку руху поїзда. Пішохід від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Із протоколу допиту свідка [PERSON] відомо, що 0 17.40 год. він пасажирським електропоїздом №6025 міжміського сполучення «Львів-Сянки» в складі локомотива ЕР2 1340 та 8 пасажирських вагонів відправився із м.Львів у напрямку до м.Сянки. В ході руху на вхідних стрілка у м.Самбір о 19.44 год. побачив невідомого чоловіка, який переходив через колію, після чого він подав звукові та світові сигнали, але, оскільки даний чоловік не реагував, застосував екстрене гальмування, проте наїзду на даного чоловіка уникнути не вдалося. Із довідки РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з розшифрування діаграмної швидкостемірної стрічки електропоїзда №6025міжміського сполучення «Львів-Сянки» в складі локомотива ЕР2 1340 встановлено, що при «ЧЖ» вогні локомотивного світлофора машиніст [PERSON] застосував екстрене гальмування при швидкості 29 км/год, що відповідає нормі (на даній ділянці максимально допустима швидкість становить 40 км/год), гальмівний шлях склав 50 м, що відповідає нормі. Електропоїзд зупинився о 19.44 год., час стоянки склав 42 хв. За результатами службового розслідування по факту наїзду на пішохода [PERSON] , члени комісії дійшли до висновку, що машиністом електропоїзда [PERSON] для попередження наїзду було застосоване термінове гальмування та подавалися звукові сигнали великої гучності. Порушень в управлінні автогальмами електропоїзда не виявлено. Причиною даного випадку стало порушення потерпілим п.2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Вини працівників РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» у даному випадку не має. Поїзд №6025 електропоїзд ЕР2 1340сполученням «Львів-Сянки», машиніст [PERSON] , виробничий структурний підрозділ «Моторвагонне депо Львів`РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Згідно акту огляду від 15.02.2022, освітлювальні прилади знаходяться у справному стані, пошкоджень гальмівних частин не виявлено, тифон та сигнал малої гучності (свисток) знаходяться у справному стані, авто гальмівне обладнання відповідає вимогам інструкції, зауважень до стану екіпажної частини не виявлено. Відповідно до копії технічної документації, електропоїзд типу ЕР2 формуляр 63.00.00.000 ФО, 1984 року випуску. Враховуючи встановлені обставини, з яких вбачається, що смерть [PERSON] настала не внаслідок умисних протиправних дій сторонніх осіб, а очевидно внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із тим. Що пішохід [PERSON] , порушуючи вимоги п.2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», в нічну пору доби, будучи одягнутий в одежу темних тонів, на ділянці залізнодорожньої колії, яка взагалі не освітлюється в нічну пору доби, рухався по залізничній колії поза межами залізничного переходу та під час наближення до нього електровоза не реагував на звукові сигнали високої гучності, старший слідчий Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Цабак В. постановив закрити кримінальне провадження за №12022141290000083 від 11.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (по факту смерті [PERSON] ) у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.21-22). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.02.1985, в с.Торчиновичі Старосамбірського району Львівської області 23.02.1985 року було зареєстровано укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №2). Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.23). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 07.09.2021відділом ДРАЦС у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), засвідчується, що [PERSON] народилася [INFO] (актовий запис №404 від 15.09.1993) і її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.01.2017, в Самбірському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 24.01.2017 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №17). Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.25). Із копії паспорта [PERSON] [NUMBER] , виданого 12.02.1997 Самбірським МВ ГУМВСУ у Львівській області, на сторінці «особливі відмітки» наявні записи - Діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Довідкою з погосподарської книги №53 від 29.04.2022, виданою старостою с.Велика Білина, с.Мала Білина, с.Велика Хвороща Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, підтверджується, що по [ADDRESS] зареєстровані і проживають : [PERSON] (заявник), [PERSON] (дочка), [PERSON] (мати), [PERSON] (сестра), [PERSON] (брат) (а.с.31). Дані обставини також підтверджуються відмітками в паспортах та довідками №447, №448 від 02.09.2021 відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Новокалинівської міської ради (а.с.10-12, 15, 18). Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості Із змісту ч. 2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 у справі № 210/5258/16-ц та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 у справі № 336/3665/16-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15, від 01 грудня 2021 року у справі № 127/13341/20. Таким чином суд дійшов висновку, що з матеріалів справи вбачається та не спростовано стороною відповідача, що смерть [PERSON] - чоловіка позивача [PERSON] , батька позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки -поїзда№6025 електропоїзд ЕР2 1340 сполученням «Львів-Сянки», який перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Моторвагонне депо Львів» РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Стороною відповідача не надано суду жодних доказів, що у даному випадку мали місце непереборна сила або умисел потерпілого. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачам завдана моральна шкода смертю їх чоловіка та батька відповідно, що спричинило та буде спричиняти їм протягом усього життя душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті [PERSON] у житті позивачів не можливо, а тому відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України це є підставою для відшкодування моральної шкоди позивачам незалежно від вини відповідача. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Водночас, суд зазначає, що, відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Положення статті 1193 ЦК Українипро зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Відповідно до пунктів п. 2.5, 2.6, 2.15, 2.19, 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.03.1998 за №19/2633, пішоходам забороняється:ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; класти на рейки залізничної колії будь-які предмети;сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, враховуючи, що загиблий [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також порушив вимоги «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, тому у даному випадку, суд вважає за належне застосувати норми частини 2 статті 1193 ЦК України, та зменшити розмір відшкодування. З огляду на те, що позивачі просили стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі по 300 000,00 грн. кожному, то з урахуванням зазначених обставин стягненню підлягає сума у розмірі по 100 000,00 грн. кожному, що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому випадку та відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 (провадження № 61-40790св18) та від 27 січня 2021 року у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20). За таких обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню частково. Свідоцтвом про поховання №66 від 17.02.2022, виданим СКП «Об`єднане», засвідчується, що 15.02.2022 на кладовищі в [ADDRESS] , [PERSON] здійснила поховання померлого [PERSON] (а.с.33). Із електронного фіскального чеку від 16.02.2022, виданого [PERSON] відомо, що він виданий на загальну суму 6350,00 грн., яка складається із : 5500,00 грн. - домовина «Саркофаг дубовий»; 450,00 грн. - хрест лакований; 400,00 грн. - покривало на тіло «Бант» (а.с.32). На переконання суду, даний чек в жоден спосіб не підтверджує ті обставини - кому він виданий і чи оплачена дана сума взагалі та ким конкретно. Крім того, чек виданий на наступний день після поховання [PERSON] . Із примірного договору-замовлення на організацію та проведення поховання, укладеного 14.02.2022 між [PERSON] (замовник) та Самбірським комунальним підприємством «Об`єднане» (виконавець), вартість наданих послуг на організацію та проведення поховання [PERSON] складає 4325,00 грн. (а.с.34). Суд вважає, що даний договір-замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] є примірним, з нього невідомо, чи [PERSON] дійсно здійснила оплату грошових коштів в сумі 4325,00 грн., де та коли саме; докази щодо цього відсутні і в самому договорі, згідно з вимогами п.8 абз.7 (кошти утримано : готівкою, безготівковим перерахунком (необхідне підкреслити), не відзначено. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.1 ст.80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи надані представником позивачів та досліджені в судовому засіданні докази щодо завданої позивачу [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 10 675,00 грн. (6350,00 грн. + 4325,00 грн.), враховуючи пояснення з цього приводу представників сторін, суд прийшов до висновку, що надані представником позивачів суду докази не є належними та достатніми доказами, які б дійсно підтверджували понесені позивачем [PERSON] витрати на організацію поховання [PERSON] , який загинув внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яке перебуває на балансі відповідача, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю. При подачі позову до суду позивачі були звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 2481,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Так, матеріали справи не містять додатків №1 до договорів про надання правової допомоги щодо кожного із позивачів (п.3.1 Договорів) із детальним описом робіт, що були виконані представником; доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та доказів оплати даних послуг на суму по 7 000,00 грн. для кожного із позивачів. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, а відтак відмовляє позивачам у їх стягненні з відповідача.

Outcome: partial