Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

23.01.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати укладений між ними шлюб. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.08.2015 року між сторонами зареєстровано шлюб. В сторін [INFO] народився син [PERSON] . З часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між ними погіршились та все одно вони намагались зберегти сім`ю заради дитини. Однак, не вдалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у вересні 2022 року. Зазначає, що вона із відповідачем не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечитиме інтересам кожного з них. Ухвалою від 02.02.2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні до викладених у такій і просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що вона є внутрішньо переміщеною особою, надала довідку переселенця, в якій зазначено, що [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] . Відповідач у судовому засіданні позов визнав, надав пояснення про те, що він давно не проживає однією сім`єю разом із позивачкою, вони здійснювали спроби зберегти сім`ю, однак прийшли до переконання, що це безрезультатно, тому він не заперечує проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.08.2015 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №460. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Судом встановлено, що сторони не проживають разом, а відтак, не пов`язані спільним побутом та господарством, шлюбні відносини не підтримують. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 14.08.2015 року, міцної сім`ї вони не утворили. Так, з вересня 2022 року відносини між сторонами погіршились, вони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та їх шлюб носить формальний характер. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зважаючи на те, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу,та відповідача, який позов визнає, суд приходить до висновку, що сім`я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд, враховуючи клопотання позивачки про залишення за нею сплачених судових витрат та принцип диспозитивності цивільного процесу, приходить до висновку, що таке підлягає до задоволення.

Outcome: approved