Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

В провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває справа за позовом [PERSON] до фізичної особи -підприємця [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Криворізька районна адміністрація , про визнання неукладеною додаткову угоду до договору оренди землі та визнання неправомірною оренду землі . В обгрунтування позову вказує, що вона являється рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Мати [PERSON] являлась власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225283300:02:051:008 (код КВЦПЗ - 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Жовтневої сільської ради (на цей час Вакулівська об`єднана територіальна громада Софіївського району Дніпропетровської області) на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП №026083, який виданий 10.02.2005 року. Позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом за №595 від 18.06.2021р. виданого приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Кот Л.І. та треті особи відповідно [PERSON] (за №593), [PERSON] (за №591) володіють спільною частковою власністю спірної земельної ділянки по 1/3 частки . У липні 2022 року позивачу стало відомо, що у 2020-2021 роках розглядалась позовна заява матері [PERSON] до орендаря [PERSON] про повернення земельної ділянки. В зв`язку з чим представник [PERSON] 26.07.2022 року ознайомився із матеріалами справи №193/1124/20 на підставі чого з`ясувались наступні обставини: - 25 грудня 2009 року [PERSON] уклала з фізичною особою підприємцем [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки [ADDRESS] на спірну земельну ділянку строком на 5 (п`ять) років. Зазначений договір був зареєстрований у Софіївської відділі ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» у Державному реєстрі земель 13.04.2010 року за №041013300566. - Відповідно ст.18 Закону «Про оренду землі» (на час державної реєстрації спірного договору ОЗД) та п.43 спірного договору ОЗД договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації. Отже спірний договір ОЗД діяв до 13.04.2015 року. В березні 2020 року матері [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо, що відповідач ФОП [PERSON] на підставі додаткової угоди від 01.05.2014 року до спірного договору ОЗД подовжив строк дії спірного договору ОЗД на 10 років в зв`язку з чим строк оренди спірної земельної ділянки діє до 01.05.2024 року. Державну реєстрацію додаткової угоди здійснило 28.05.2014 року (запис 5849252) Софіївське районне управлінні юстиції в особі державного реєстратора Товстухи Ю.М. - Приймаючи до уваги, що додаткову угоду від 01.05.2014 року до спірного договору ОЗД мати не укладала, тому вона через свого представника адвоката Каправчука В.Л. 01.10.2020 року подала у Софіївський районний суд Дніпропетровської області позовну заяву до відповідача ФОП [PERSON] про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та припинення права оренди земельної ділянки; - Проте під час розгляду справи мати [PERSON] [INFO] померла в зв`язку чим суд першої інстанції 08.06.2021 року закрив провадження по справі у зв`язку зі смертю позивача на підставі того, що після смерті позивача з 08 грудня 2020 року по 08.06.2021 року відсутні правонаступники, а представник позивача [PERSON] не надав підтвердження про наявність правонаступників. Мати [PERSON] не укладала із відповідачем додаткової угоди від 01.05.2014 року до спірного договору ОЗД, тому ця обставина свідчить про відсутність її волевиявлення до укладення зазначеної додаткової угоди та відповідно - про її недійсність. Позивач в судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує. Відповідач та Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явились. Подали до суду відзив на позовну заяву, просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. З огляду на подання позивачем достатніх матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] являється рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Мати [PERSON] була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225283300:02:051:008 (код КВЦПЗ - 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Жовтневої сільської ради (на цей час Вакулівська об`єднана територіальна громада Софіївського району Дніпропетровської області) на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП №026083, який виданий 10.02.2005 року. Позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину: заповітом за №595 від 18.06.2021р. виданого приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Кот Л.І. та треті особи відповідно [PERSON] (за №593), [PERSON] (за №591) володіє спільною частковою власністю спірної земельної ділянки по 1/3 частки (а.с.7-11). Позивач та треті особи [PERSON] та [PERSON] прийняли у спадщину спірну земельну ділянку. Відповідно до ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до норм ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки в момент вчинення правочину стороною (сторонами) недодержано вимог, викладених у ст. 203 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved