Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

У червні 2022 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори за № 4/6570. У зазначеному будинку є зареєстрованою [PERSON] , однак за даною адресою вона не проживає більше 40 років, її реєстрація носить формальний характер, що створює перешкоди в реалізації позивачем в повному обсязі своїх прав та охоронюваних законом інтересів власника нерухомого майна. У зв`язку з вищевикладеним, просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача подав заяву з проханням задовольнити позовні вимоги та розглянути справу у його та позивача відсутність, не заперечує проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 383\~ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Разом з тим, згідно ст.\~391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~379\~ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Так, судом встановлено, що позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори за № 4/6570. Разом з тим, відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач [PERSON] є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, відповідач за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживає, договір найму житла між сторонами не укладався тощо. На підставі викладеного позовні вимоги можуть бути задоволені. Крім того, вказане рішення суду є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved