Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивачка звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] включно та позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача адвокат Редванська Н.В. до суду не з`явилася, надала заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному об`ємі і проти їх задоволення не заперечує. Представник Служби у справах дітей Курисівської сільської ради Березівського району Одеської області Чорний Володимир в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] рідна мати, відповідач [PERSON] - батько дитини [PERSON] який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 29.08.2012 року виконавчим комітетом Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області по справі № 148/1137/14-ц від 06 жовтня 2014 року шлюб поміж [PERSON] та [PERSON] розірвано. Суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , як батько дитини повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участь у житті дитини не приймає протягом тривалого часу, не цікавиться його фізичним та інтелектуальним розвитком. Відповідач проживає на значній відстані від дитини в Чернівецькій області і після розлучення з позивачкою жодного разу не бачився з сином. В силу п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд вирішуючи вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина розглядає позбавлення батька прав, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісного батька. Виходячи зі змісту характеру цього засобу, його слід застосовувати тоді, коли це викликано відповідною необхідністю. Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини зі сторони батька та матері є однією з підстав позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, наданих у п.п.15,16 постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач тривалий час, майже десять років байдуже відноситься до життя сина, зовсім не цікавився його розвитком, не бере участь у забезпеченні утримання, вихованні дитини, забезпечення повсякденного розвитку, як складової виховання, лікування дитини, до цього часу не вживав заходів щодо утримання сина, що повністю доведено матеріалами справи. Суд вважає повністю доведеним, що [PERSON] свідомо ухилявся від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, тому суд вважає за можливе позбавити його батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , як крайній засіб, оскільки цей засіб викликаний необхідністю, як наслідок недобросовісної поведінки батька по відношенню до своєї дитини. Таким чином, суд вважає ці позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання позовних вимог в частині стягнення аліментів суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половина заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Дитина перебуває на утриманні матері [PERSON] , отже суд вважає, що аліменти слід стягувати з відповідача у розмірі чверті доходу (заробітку). В силу п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів. Відповідно до ч.1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Встановивши з наданих позивачем та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, враховуючи принцип змагальності сторін, те, що будь - які докази відповідачем не надані, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному об`ємі. На підставі викладеного,

Outcome: approved