Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

1.Позовні вимоги. У червні 2022 року представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] «про виділ реальної частки домоволодіння, що перебуває у спільній частковій власності». Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: -припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; -виділити зі спільної часткової власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) у приватну власність домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., а саме: кухня (2-1) 7,5 кв.м., житлова кімната (2-2) 7,6 кв.м., житлова кімната (2-3) 7,6 кв.м., житлова кімната (2-4) 11,2 кв.м., житлова кімната (2-5) 11,2 кв.м., санвузол (2-6) 3,0 кв.м., коридор (2-11) 2,9 кв. м., літньої кухні Б-1 загальною площею 2,35 кв.м., сараю В-1 загальною площею 2,0 кв.м., вбиральні Г-1; визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на житловий будинок А-1, загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., який складається з кухні (2-1) 7,5 кв.м., житлової кімнати (2-2) 7,6 кв.м., житлової кімнати (2-3) 7,6 кв.м., житлової кімнати (2-4) 11,2 кв.м., житлової кімнати (2-5) 11,2 кв.м., санвузла (2-6) 3,0 кв.м., коридора (2-11) 2,9 кв. м., та літню кухню Б-1 загальною площею 2,35 кв.м., сарай В-1 загальною площею 2,0 кв.м., вбиральню Г-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 2.Позиція позивача. Підтримуючи заявлені позовні вимоги, позивачем зазначено що позивачка [PERSON] на підставі договору міни частини житлового будинку на квартиру та свідоцтва про право на спадщину за законом володіє 1/2 частиною житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншою 1/2 частиною житлового будинку за адресою: [ADDRESS] володів [PERSON] , що підтверджується інформацією наданою комунальним підприємством «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. В січні 2022 року Позивач звернулась до Кам`янської міської ради з питання оформлення права власності на земельну ділянку за вказаною адресою. [PERSON] був власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1972 року посвідченого Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, запис №922, що підтверджується листом КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» ДОР № 1/38 від 18.01.2022 року. Однак, згідно інформації наданої Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 06.01.2022 року право власності на частину житлового будинку [PERSON] ні за ким не зареєстровано. Таким чином, спадкоємцями [PERSON] не оформлено право на спадщину у відповідності до законодавства України. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А тому виходячи з вимог ст..ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України, позивач вважає, що законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття або якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах заведено вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. Відповідно до інформації наданої відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради станом на день смерті [PERSON] , в його частині будинку були зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи зазначене вище, вважаю, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України, а тому є належними відповідачами по даній справі. В січні 2022 року Позивач звернулась до Кам`янської міської ради з питання оформлення права власності на земельну ділянку за вказаною адресою. Однак, у прийнятті клопотання про передачу земельної ділянки у власність було відмовлено з посиланням на те, що будинок за вказаною адресою перебуває у спільній частковій власності і для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку необхідно подати клопотання від всіх співвласників будинку. Разом з тим, подати клопотання від всіх співвласників житлового будинку не вбачається за можливе у зв`язку з тим, що [INFO] [PERSON] помер. Як вже зазначалось, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 06.01.2022 року право власності на частину житлового будинку [PERSON] . А тому, враховуючи, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 06.01.2022 року право власності на частину житлового будинку [PERSON] ні за ким не зареєстровано. Тобто, спадкоємцями [PERSON] не оформлено право на спадщину у відповідності до законодавства України. А тому здійснити виділ реальної частки домоволодіння, що перебуває у спільній частковій власності у добровільному порядку не вбачається за можливе. На неодноразові звернення позивача до спадкоємців [PERSON] щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину та договору про поділ майна відповідачами були проігноровані. Даний будинок фактично розділений між співвласниками на два окремих будинки з окремими входами та підведеними до кожного з них окремо комунікаціями, але за наявності двох співвласників, між сторонами виникають складнощі в оформленні юридичних документів. Вважаю, що позивач, як власник, вправі окремо користуватися приміщеннями будинку, господарськими будівлями та спорудами, що належить їй та зазначені в технічному висновку від 2022 року. За таких обставин права власності на житло позивача, підлягає захисту шляхом виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. А тому посилаючись на приписи ст.ст.15,16 ЦК України, позивач вимушений звертатися до суду із позовом, так як в позасудовому порядку вирішити спір не має можливості. 3.Позиція відповідачів. Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з вимогами ст.ст. 128-130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, судові повістки - виклики направлена відповідачам на їх адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідачів неповажними. Відзив відповідачі на позов не подали. Заяв та клопотань про проведення розгляду за їх відсутності не подавали. 4.Заяви, клопотання, процесуальні питання. У червні 2022 року представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] «про виділ реальної частки домоволодіння, що перебуває у спільній частковій власності». 20 вересня 2022 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку загального позовного провадження (а.с. 62). 24 січня 2023 року через канцелярію суду адвокат Таліпова А.Г., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала заяву, згідно до змісту якої підтримує позовні вимоги, додаткових заяв та клопотань не має, просить закрити підготовче провадження та перейти до судового розгляду (а.с. 80). 24 січня 2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. 5.Фактичні обставини. Позивач [PERSON] має право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , а саме: -на 1/4 частину домоволодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер 1-349, у спадковій справі № 454/2014, виданий 30 березня 2015 року, державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., що підтверджено копією свідоцтва (а.с. 37); -на 1/4 частину домоволодіння, на підставі договору міни частини жилого будинку на квартиру, укладеного від 16 березня 2002 року між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] і [PERSON] , з іншого боку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красноликом В.В. 16 березня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за № 649, що підтверджено копією договору (а.с. 33-34), витягом (а.с. 35-36). Інша 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , була зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , данні про внесення змін про перехід права власності до спадкоємців померлого, на час розгляду справи відсутні. [PERSON] був власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1972 року посвідченого Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, запис №922, що підтверджується листом КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» ДОР № 1/38 від 18.01.2022 року. \~ \~ \~ \~У склад права власності [PERSON] як то 1/2 частини по домоволодінню будинок [ADDRESS] , входить: житловий будинок А-1, загальною площею 102,4 кв.м, житлової площею 75,7 кв.м, Б-1 літня кухня; В-1 сарай; Г-1 вбиральня; Д-1 літня кухня; Е-1 сарай; Ж-1 вбиральня; № 2 зливна яма; № 1,11 водопроводи; № І, ІІ тротуари, 3-10- огорож, Є-1 сараю, з яких квартира [ADDRESS] в жилому будинку, жилою площею 38,1 кв.м, літня кухня Д01 та сарай Є-1 неприйняті в експлуатацію, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна згідно довідки № 293906401 від 06 січня 2022 року (а.с. 12-13), що підтверджено копією технічного паспорту на домоволодіння (а.с. 23-28), копією договору міни(а.с. 33-34). \~ \~ \~ \~Згідно до\~технічного висновку\~ №\~25/05-2022-ТВ.ПЗ\~проведеного ТОВ\~Дніпровський проектно-конструкторський\~технологічний інститут\~(а.с.\~38-56),\~ будинок [ADDRESS] фактично розділений між співвласниками на два окремих будинки з окремими входами та підведеними до кожного з них окремо комунікаціями, а саме що в результаті перепланування-реконструкції житлового будинку літ. А-1 утворилася окрма квартира [ADDRESS] . За технічними показниками квартира має окремий вихід В квартирі влаштований санвузол. Квартира [ADDRESS] задовольняє основним вимогам ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення»: санітарно-гігієнічних норм, освітленості та інсоляції, протипожежним, що пред`являються до житлових і нежитлових приміщень. Об`ємно-планувальні та конструктивні рішення прийняті відповідно до вимог діючих нормативних документів, що дозволяє квартиру [ADDRESS] , надійно і безпечно експлуатувати в якості функціонального призначення (житлове приміщення квартира». Склад новоутвореного об`єкту нерухомого майна квартира [ADDRESS] загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 37,6 кв.м., літ. В-1 сарай, літ. Б-1 літня кухня, літ Г-1 вбиральня. За технічними показниками житловий будинок [ADDRESS] , може бути поділено з присвоєнням адреси. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Право власності на земельну ділянку на якій розташований будинок [ADDRESS] , не оформлена. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , і його смерть зареєстрована Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро), за актовим записом № 318 від 06 березня 2004 року, що підтверджено відповіддю за № 05/04/2022 ввід 05 квітня 2022 року (а.с. 15). \~ \~ \~ \~На час смерті власника 1/2 частини зазначеного домоволодіння житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] , померлого [INFO] , разом із ним були зареєстровані за вказаною адресою [PERSON] , [INFO] , з 27 лютого 2003 року, і [PERSON] , [INFO] , з 27 серпня 2001 року, що підтверджено відповіддю відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 27 червня 2022 року за № 11/812вих (а.с. 16). 6.Норми права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Згідно зі ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: співвласників багатоквартирного, будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою та другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної в Постанові від 3 грудня 2020 року у справі № 285/1265/18. З наведеної позиції Верховного Суду випливає, що суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, при цьому значення має не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. 7.Мотиви і висновки. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За приписами статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою та другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Вимоги позивача\~ґрунтуються на\~праві спільної\~часткової власності\~позивача та\~відповідачів,\~та встановленому\~між співвласниками\~домоволодіння [ADDRESS] , порядку користування спільною частковою власністю як щодо самого будинку так і земельної ділянки на якій він розташований та господарськими будівлями розміщеними на ній. Судом враховується, що поділу та виділу внатурі підлягають речові права, а тому об`єкти які є самовільно збудованими та не включеними у право власності, не підлягають поділу. Також судом враховується, що земельна ділянка на які розміщений зазначений об`єкт нерухомого майна, не має визначених меж, не має кадастрового номеру. На підставі зазначеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 8.Судові витрати. Судом враховується, що позивачем при зверненні із позовом понесені судові витрати у розмірі 496 гривні 20 копійок, що підтверджено квитанцією (а.с. 1), а також 992 гривні 40 копійок, що узгоджується із положенням діючого законодавства, яким передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,\~в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Також, позивачем сплачено за отримання послуг з надання правової допомоги 500 гривень 00 копійок, що підтверджено меморіальним ордером від 09 червня 2022 року (а.с. 31), та 2500 гривень 00 копійок, що підтверджено меморіальним ордером від 22 лютого 2022 року (а.с. 32). Проте позивачем не заявлено вимог про відшкодування понесених витрат, а тому суд залишає зазначені витрати за позивачем.

Outcome: approved