Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про продовження (відновлення) строку для подання заяви для виплати суми страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2020 року між нею та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско PRO» №06-11.21.20.00020 від 29.12.2020 року, відповідно до якого застраховано належний позивачу автомобіль BMW X5, д.н.з. [NUMBER] . Вказує, що 12.03.2021 року о 15:49 трапилась ДТП на 88 кілометрі автодороги Т-0514, за участі застрахованого транспортного засобу та автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] . За даним фактом було відкрито кримінальне провадження та накладено арешт на її автомобіль, який наразі знаходиться у місті Слов`янськ. Позивач посилається на те, що вона звернулась до відповідача з метою отримання страхового відшкодування, а у відповідь отримала лист від відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування, з підстав передбачених п.12.1.6. Договору страхування - надання страхувальником письмової заяви про виплату страхового відшкодування у строк більше ніж 365 днів з дати повідомлення на контакт-центр страховика про настання події що має ознаки страхового випадку. Позивач вказує, що нею дійсно було повідомлено відповідача про настання страхової події 12.04.2021 року, а заяву до страховика вона подала 05.08.2022 року. Несвоєчасність подання заяви обумовлена введенням воєнного стану та те, що вона є внутрішньо-переміщеною особою, а тому внаслідок дії непереборної сили не змогла вчасно звернутись із заявою до страховика. З огляду на викладене, позивач просить продовжити (відновити) присічний строк, встановивши додатковий строк для подання заяви на адресу ПрАТ «Страхова компанія «Перша» про виплату страхового відшкодування. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.01.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. На адресу суду надійшов відзив відповідача, у якому останній зазначає, що повідомлення про ДТП було подано позивачем з порушенням строку встановленого п.7.1.1. договору, а жодних документів, що б підтверджували неможливість позивача надати письмове повідомлення у встановлені строки позивачем не надано. Відповідач вказує, що повідомлення контакт-центру страховика було здійснено позивачем 12.03.2021 року, а заява про виплату страхового відшкодування подана 05.08.2022 року, тобто більше ніж 365 днів з дати повідомлення. Також на адресу суду 22.02.2023 року надійшла відповідь позивача на відзив відповідача із викладенням заперечень на відзив відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.12.2020 року між ПрАТ «СК «Перша» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО PRO», предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом BMW X5, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до п.7.1. договору страхування, визначено перелік дій, яких зобов`язаний дотримуватись страхувальник/водій у разі настання події, що має ознаки страхового випадку. Відповідно до п.7.1.1 договору, у разі ДТП страхувальник/водій зобов`язаний е пізніше 1 години з моменту, як тільки страхувальнику/водію ТЗ стане відомо про настання події (з місця події/місця виявлення пошкоджень), не залишаючи місця події, сповістити Страховика про подію, що має ознаки страхового випадку, за телефоном цілодобової підтримки. Відсутність такого повідомлення в контакт-центрі страховика у визначений даним пунктом строк є підставою для невизнання страховим випадком даної події. Згідно п.7.1.3. договору, страхувальник/водій ТЗ зобов`язаний надати страховику письмове повідомлення про настання страхового випадку за встановленою формою впродовж 2 робочих днів з дати настання події. Перевищення строків допускається якщо страхувальник/водій не мав можливості своєчасно оформити на надати страховику повідомлення з поважних причин, що він повинен документально підтвердити. Пунктами п.8.1.1 та 8.1.2 договору встановлено, що для визнання події страховим випадком та визначення її причин, обставин та розміру страхового відшкодування страхувальник зобов`язаний, серед інших документів, надати письмове повідомлення про настання події, яка може бути визнана страховим випадком; письмову заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п.12.1.5 договору, підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання події, що має ознаки страхового випадку, без поважних на це причин та/або залишення водієм ТЗ місця цієї події без поважної причини та без дозволу страховика. В силу положень п.12.16 договору, підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є надання страхувальником письмової заяви про виплату страхового відшкодування у строк більш, ніж 365 днів з дати повідомлення на контакт-центр страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку. В матеріалах справи наявні повідомлення страхувальника №20846 про настання події, що має ознаки страхової від 02.04.2021 року та заява [PERSON] від 03.08.2022 року про виплату страхового відшкодування. 12.08.2022 року ПрАТ «СК «Перша» було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, на підставі п.12.1.6 договору, про що свідчить лист ПрАТ «СК «Перша» від 12.08.2022 року №437. З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до витягу з ЄРДР №62021050010000051 від 12.03.2021 року 12.03.2021 р. були внесенні відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України щодо ДТП, яке мало місце 12.03.2021 року о 15:49 хв за участі автомобіля BMW X5, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до епікризу №450 КНП «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» [PERSON] знаходилась на лікуванні з 18.03.2021 року до 01.04.2021 року з діагнозом: струс головного мозку. Згідно з епікризом №607 КНП «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» [PERSON] знаходилась на лікуванні з 13.04.2021 року до 27.04.2021 року з діагнозом: струс головного мозку. Статтею 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Вказана норма кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно зі ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про страхування», страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Статтею 26 Закону України «Про страхування» визначені підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, якими є: - навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; - вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; - подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; - отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; - несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; - інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку. Тобто, закон чітко визначає спосіб захисту порушеного права Страхувальника у разі відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивач звернулась до суду з позовом про продовжити (відновити) присічний строк, встановивши додатковий строк для подання заяви на адресу ПрАТ «Страхова компанія «Перша» про виплату страхового відшкодування. Однак, ні умови Договору, укладеного між сторонами, ні Закон не передбачає такого способу відновлення прав Страхувальника. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач звернулась до суду у спосіб, що не передбачений ні договором, ні законом та не є ефективним для захисту прав у разі відмови у виплаті страхового відшкодування. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed