Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.10.2021 близько 18год 10хв в м.Київ на вул. Закревського 25, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Suzuki Vitara», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Audi80», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб «Suzuki Vitara» отримав значні механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 09.12.2021, [PERSON] було визнано винним в спричиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Audi80» на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №205335378. 26.10.2021 позивач подав до ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про ДТП, заяву про страхове відшкодування та інші документи для здійснення виплат страхового відшкодування. Також надано пошкоджений транспортний засіб, автомобіль Suzuki Vitara» на огляд страховику. 24.01.2022 ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало на користь ТОВ "О ЕМ ДЖІ" суму страхового відшкодування в розмірі 130000,00грн в межах ліміту відповідальності за Полісом № 205335378. Однак згідно Звіту №00-D/98/9 від 10.11.2021 про визначення вартості матеріального збиток, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлюваного ремонту становить 393035,53грн, а вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 334489,61грн. Також позивач сплатив 1200грн за виготовлення вищевказаного Звіту. Просять стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "О ЕМ ДЖІ" відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП в розмірі 264235,53грн, судові витрати в розмірі 3963,54грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00грн. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 16.09.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 13.10.2022 від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про перехід до розгляду справи в порядку позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 19.10.2022 визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача ТОВ "О ЕМ ДЖІ" в судове засідання 01.03.2023 не з'явився. Подав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 01.03.2023 не з'явився. Подав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 23.10.2021 о 18год 10хв [PERSON] керуючи автомобілем «Audi80», державний номер [NUMBER] по вул. Закревського у м. Києві, на регульованому перехресті при повороті ліворуч не надав перевагу у русі автомобілю «Suzuki Vitara» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого скоїв зіткнення з даним автомобілем, що призвело до отримання механічних пошкоджень, чим порушив п.16.6 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 09.12.2021 постановою Деснянського районного суду м. Києва, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП, стягнено у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не потребує доведенню. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Audi80», державний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № 205335378. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , «Suzuki Vitara», державний номер [NUMBER] (під керуванням водія [PERSON] ) належить на праві власності позивачу ТОВ "О ЕМ ДЖІ". 26.10.2021 позивач подав до ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про ДТП, заяву про страхове відшкодування та інші документи для здійснення виплат страхового відшкодування, 24.01.2022 ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало на користь ТОВ "О ЕМ ДЖІ" суму страхового відшкодування в розмірі 130000,00грн в межах ліміту відповідальності за Полісом № 205335378. Відповідно до Звіту №00-D/98/9 від 10.11.2021 про визначення вартості матеріального збиток, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлюваного ремонту становить 393035,53грн, а вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 334489,61грн. Також згідно платіжного доручення №178 від 22.11.2021 позивач сплатив 1200грн за виготовлення Звіту про визначення вартості матеріального збиток, завданого власнику колісного транспортного засобу. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Так, у ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховий випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтями 7, 8 Закону України «Про страхування» визначено, що до видів обов`язкового страхування відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Цим Законом визначено порядок та строки звернення до страховика з заявою про страхове відшкодування (ст.35 Закону), окрім того, Законом визначені дії страховика та потерпілого щодо визначення розміру шкоди для здійснення страхового відшкодування ( ст.34 Закону), і такі дії є обмежені певним проміжком часу. Разом з тим відповідач в своєму клопотанні про перехід до розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін зазначав, що не погоджується з долученим позивачем Звітом про вартість матеріального збитку №00-D/98/9 від 10.11.2021 і тому буде ініціювати проведення судової експертизи. Цивільний процесуальний кодекс України регламентує, щодо учасника справи наділені правом звернення до суду з клопотання про призначення експертизи, відповідно до статті 103 ЦПК України. Однак, процесуальними правами та вимогами Цивільного процесуального кодексу України про призначення експертизи, учасники справи не скористалися. Відповідач [PERSON] до суду не подав клопотання про призначення судової експертизи щодо встановлення іншої вартість матеріального збитку задля спростування Звіту про вартість матеріального збитку №00-D/98/9 від 10.11.2021, а навпаки подав заяву про розгляд справи у його відсутності по матеріалам справи. Таким чином суд приймає та визнає, що Звіт про вартість матеріального збитку №00-D/98/9 від 10.11.2021, проведений експертом ФОП [PERSON] є належним та допустимим доказом щодо визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki Vitara», державний номер [NUMBER] , оскільки не викликає сумнівів щодо правильного використання нормативно-правових актів та інформаційних джерел із застосування Методики товарознавчої експертизи. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Виходячи із аналізу зазначених вище норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (висновком) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N1074/8395 (з відповідним змінами). У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20). Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Таким чином, аналізуючи встановлене вище, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "О ЕМ ДЖІ" підлягає виплата в якості відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 264 235,53грн = 393035,53грн (вартість матеріального збитку) - 130000,00грн (страхова виплата) + 1200,00грн (витрати за замовлення звіту). Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ТОВ «О ЕМ ДЖІ» в суді здійснювала адвокат Сорока М.М. на підставі Договору про надання правової допомоги № 01Б-1/260 від 25.10.2021; Додатковою угодою №1 від 25.10.2021 Договору про надання правової допомоги; Розрахунком №1 суми гонорару за надану правову допомогу; розрахунком №11.07, платіжним дорученням №268 від 09.07.2022 на суму 7000грн, Актом виконаних робіт №11.07, Свідоцтвом на право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КС№10021/10, Ордеру №1255707 Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7000,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки перевіряючи детальний опис виконаних робіт наданий представником позивача з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та участю адвоката в судових засіданнях. Однак, беручі до уваги, що рішенням суду позов задоволено, чим відновило порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суду, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу та з ціною позову і вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 4000,00грн, яка відповідає розумному розміру. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача судові витрати за сплату судового збору у розмірі 3963,54грн.

Outcome: approved