Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 21.05.2016 в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 682, а малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з ним. Свої вимоги мотивує тим, що 21.05.2016 зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Спочатку сімейне життя складалося добре, однак, після народження дитини подружні відносини погіршилися, зокрема, часто почали виникати непорозуміння та сварки через різні погляди на життя та ведення сімейного господарства. Вони старалися змінити своє ставлення один до одного, однак, це призвело до того, що на початку війни відповідачка залишила сім`ю та переїхала проживати в м. Калуш, сказавши при цьому, що у зв`язку з подіями в Україні вона планує виїжджати за межі держави, а дитина буде їй заважати в цьому. З того часу їхній шлюб існує тільки формально, жодних подружніх відносин вони не підтримують, кожен проживає своїм особистим життям. Крім того, малолітня дитина після розпаду їхньої сім`ї залишилася проживати з ним, відповідачка не цікавиться її вихованням та утриманням. Спору щодо місця проживання дитини між ними не має. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо визначення місця проживання дочки з батьком, оскільки має намір виїхати за кордон і не буде мати можливості виховувати та піклуватися про їхню дочку. Розгляд справи просить проводити без її участі. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 10.02.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 07.03.2023 відповідачка подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. 07.03.2023 позивач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 21.05.2016, який зареєстрований в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 682, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.05.2016 (а.с. 4). За час шлюбу у сторін народилися донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.07.2018 (а.с. 5). Згідно з актом про встановлення факту проживання від 14.02.2023, складеним депутатом Бучанської міської ради у присутності сусідів, [PERSON] дійсно фактично проживає за адресою [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , [INFO] . Інші особи за вказаною адресою фактично не проживають. [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 3 «Козачок» Бучанської міської ради з 01.09.2021 по даний час, що підтверджується довідкою навчального закладу від 09.02.2023 № 02. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідачка не заперечує щодо розірвання шлюбу, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, шлюб між сторонами розірвати. Щодо позовної вимоги про залишення доньки [PERSON] , [INFO] , проживати з батьком, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Звертаючись з даним позовом до суду [PERSON] одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просив суд фактично констатувати, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, мотивуючи це тим, що між ним та відповідачкою відсутній спір з даного питання, остання збирається виїжджати за кордон, а дитини буде їй перешкоджати в цьому. Водночас, відповідачка подала до суд заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо визначення місця проживання дочки з батьком, оскільки має намір виїхати за кордон і не буде мати можливості виховувати та піклуватися про їхню дочку. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини, а тому суд вважає за можливе малолітню доньку сторін залишити проживати разом із батьком. Водночас, суд звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення на проживанні дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», та

Outcome: approved