Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2022 року звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про приватизацію, а позивач [PERSON] є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Звернувшись до ЦНАП з метою перевірки осіб, що зареєстровані у квартирі, з`ясувалося, що окрім власників зареєстрованою є особа [INFO] , як виявилося це донька колишнього чоловіка позивача - [PERSON] від іншого шлюбу [PERSON] . В своєму позові позивач посилається на те, що їй взагалі не відомо, з яких підстав відбулася реєстрація місця проживання відповідача у спірній квартирі, згоди вони на це не надавали. Окрім того, позивач з 1990 року проживає у квартирі і за цей час відповідач жодного разу не приходила та не намагалася потрапити до квартири. Просить суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 21.01.2022 року по справі відкрито загальне позовне провадження та справу призначено в підготовче засідання. 31.08.2022 року по справі проведено підготовче засідання . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з обставин викладених в позові та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася як шляхом направлення судової повістки за місце реєстрації, проте повернувся конверт з відміткою, адресат відсутній за вказаною адресою, так і шляхом публікації на сайті судової влади, за таких обставин, суд за згодою позивача вважає за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідача. Вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про приватизацію, а позивач [PERSON] є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Як убачається з матеріалів справи у спірній квартирі з 15.06.2016 року по теперішній час зареєстрована відповідач, яка не відноситься до членів сім`ї власників кв. [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] колишнього чоловіка позивачки від іншого шлюбу. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зняття арешту з майна та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням позов задоволено та визнано [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, суду пояснила, що відповідачку вона взагалі не знає і ніколи не бачила. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки, суду пояснив, що відповідач по справі донька колишнього чоловіка його дружини, яку він взагалі ніколи не бачив і у спірній квартирі вона ніколи не проживала. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно положень статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.178 ч.8 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Приймаючи до уваги, що відповідач не є членом сім`ї власників житла і реєстрація відповідача в спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику розпоряджатись своїм майном та користуватись квартирою, відповідач взагалі не вселялася та не проживала у спірній квартирі, протилежне судом не встановлено, а тому вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved