Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

24 січня 2023 року [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] надіслала до суду позовну заяву до Локачинського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна боржника. Свій позов мотивує тим, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 03 березня 2010 року у справі № 2-72/10 ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з дня подання заяви до досягнення дітьми повноліття. В мотивувальній частині даного рішення встановлено, що [PERSON] має утриманні сина [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2018 року оголошено [PERSON] усиновлювачем малолітнього [PERSON] . 03 березня 2022 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справа № 16/2022). Однак, приватний нотаріус відповідне свідоцтво не видав, а надав письмове роз`яснення про те, що Відділом державної виконавчої служби Локачинського РУЮ Волинської області на все нерухоме майно, яке належало [PERSON] накладено арешт та рекомендував звернутися до компетентних органів для зняття арешту. 22 липня 2022 року [PERSON] , в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась до відповідача про скасування вказаного арешту. 04 серпня 2022 року отримала відповідь, що згідно до Інформації з Державного ресстру речових прав на нерухоме майно та Реестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реестру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] наявне обтяження № 12691913, що зареєстроване на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №19197918 винесеної 04 липня 2012 року старшим Державним виконавцем ВДВД Локачинського РУЮ Усік А.С. Також, у відповіді зазначено, що дана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена в ході виконавчого провадження № 19197918 з виконання виконавчого листа Любешівського районного суду № 2-72 від 03 березня 2010 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів. Згідно письмової заяви стягувача про відсутність претензій, 29 липня 2015 року Державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на той час), виконавче провадження завершено. Відповідно до п.2 р.11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву становить три роки, у зв`язку з чим встановити наявність чи відсутність заборгованості зі сплати аліментів не є можливим, тому рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту. Таким чином, виконавче провадження знищено, виконавча служба не може винести постанову про скасування арешту, саме з цієї підстави скарга на державного виконавця недоцільна. Неповнолітній [PERSON] не може оформити у нотаріуса свої спадкові права після смерті матері, у зв`язку з накладенням арешту на майно. Враховуючи зазначене, позивач просить скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12691913, зареєстрований 04.07.2012 14:01:12 за № 12691913 реєстратором: Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 43005,Волинська обл., Луцький р., м. Луцьк, вул. Восьмого Березня, 1, кв.217, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 19197918, 04.07.2012, старшим державним виконавцем ВДВС Локачинського РУЮ Усік А.С., об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: [PERSON] , Код: [NUMBER] , 45531 Волинська область Локачинський район село Залужне, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Локачинського районного управління юстиції, Код: 34649557, 45500. Волинська обл., Локачинський р., смт. Локачі, вул. 1 Травня, 1. Ухвалою судді від 30 січня 2023 року відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 21 лютого 2023 року. В судове засідання позивач, яка діє в інтересах неповнолітнього не з`явилася, заяв, клопотань до суду не надходило. Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, 20 лютого 2023 року подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, позовні вимоги не заперечує (а.с. 39). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у с. Залужне Локачинського району Волинської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 січня 2018 року (а.с. 24). Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. [PERSON] була матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішеннями Любешівського районного суду Волинської області від 03 березня 2010 року та Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2018 року (20-21, 22-23). Враховуючи, що дана обставина встановлена рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, вона не підлягає доказуванню відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України. Крім того, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2018 року оголошено [PERSON] усиновлювачем малолітнього [PERSON] та ухвалено внести зміни до актового запису про його народження, а саме змінити прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та виключити відомості про матір - [PERSON] і вказати в графі «відомості про матір» - [PERSON] (а.с. 22-23). Частиною 1 статті 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною 4 статті 1268 ЦК України встановлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Із копії паспорта громадянина України [PERSON] , документ № [NUMBER] , дата видачі 25.05.2021 року, орган, що видав - 4652 та копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 грудня 2018 року, вбачається, що [PERSON] на момент смерті спадкодавиці був малолітнім, а тому є таким, що прийняв спадщину (а.с. 25, 29). [PERSON] звернувшись до приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] отримав роз`яснення від 03.11.2022 року вих. № 192/02-14, про те, що згідно Інформації отриманої нотаріусом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно № 314079841 від 03.11.2022 року на ім`я [PERSON] накладено арешт Відділом Державної виконавчої служби Локачинського РУЮ Волинської області, на все нерухоме майно, яке належало [PERSON] та рекомендовано звернутися до компетентних органів для зняття арешту з майна померлої (а.с. 12, 14). Того ж дня, у нотаріуса було заведено спадкову справу № 16/2022 до майна померлої [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68370321 від 03.02.2022 року (а.с. 13). Із довідки приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. від 25.08.2022 року вих. № 124/02-14 вбачається, що спадкоємцем померлої [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат», підпункту 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. 04 серпня 2022 року начальник відділу Локачинського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), розглянувши звернення [PERSON] від 22.07.2022 року виніс повідомлення № 5119, у якому запропонував звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна, а також зазначив наступне: відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - [PERSON] дійсно наявне обтяження №12691913, зареєстроване на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №19197918, винесеної 04.07.2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Локачинського РУЮ Усік А.С. Згідно пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що дана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена в ході виконавчого провадження №19197918 з виконання виконавчого листа Любешівського районного суду №2-72 від 03.03.2010 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів. 29.07.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на той час). Відповідно до пункту 2 розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби становить три роки. У зв`язку з чим встановити наявність чи відсутність заборгованості зі сплати аліментів не є можливим (а.с. 6-7). Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV), державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Згідно п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV, в редакції від 06.06.2015 року, що діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві) передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Копією витягу ВП - спецрозділ від 04.08.2022 року підтверджується, що 29.07.2015 року, у виконавчому проваджені № 19197918 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі його письмової заяви, згідно якої стягувач просив повернути виконавчий лист, претензій немає; стан виконавчого провадження - завершено (а.с. 10-11). Наслідки завершення виконавчого провадження зазначені у частині 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV, в редакції від 06.06.2015 року), а саме: у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 306560101 від 04.08.2022 року підтверджується, що 04.07.2012 року за № 12691913, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 19197918, винесеної 04.07.2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Локачинського РУЮ Усік А.С. зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна, об`єктом якого є невизначене майно, все нерухоме майно, що належить [PERSON] (а.с. 8-9). За змістом частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягненняна такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених зборжника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині 6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Положенням, на яке у своєму повідомленні посилається начальник відділу державної виконавчої служби, а саме пункт 2 розділу XI «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», встановлено, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» надає можливість зняття арешту судом у випадку, коли такий арешт підлягає зняттю, проте державний виконавець не може його зняти самостійно у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому позивачу недоцільно звертатися до суду із скаргою на державного виконавця. З огляду на вказане та враховуючи, що виконавче провадження № 19197918 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів є завершене, а виконавче провадження знищене, то суд вважає, що перебування належного [PERSON] майна під арештом є необґрунтованим, безпідставним та створює невиправдане втручання у приватну власність. Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц. Підсумовуючи вищевикладене та, враховуючи, що арешт майна спадкодавця в межах виконавчого провадження був застосований з метою забезпечення примусового виконання виконавчих документів, однак вказане виконавче провадження на даний час завершене та знищене, між тим, питання про зняття арешту вирішено не було, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні прав власника (розпорядження своїм майном), а тому наявність зазначеної заборони та арешту, і така невизначеність становища позивача є неправомірною, а обмеження прав є безпідставним, тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 526, 626, 628, 638. 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved