Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

У січні 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій позивач просить суд: звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] за договором іпотеки від 11.04.2008 №17757 в рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №ML-308/084/2008 від 11 04.2008, укладеного із ЗАТ «ОТП Банк» в розмірі 1 576 636,82 грн. - борг за кредитом, 117 759,94 грн. - борг за відсотками, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена ЗУ «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позові вимоги, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначило, що 11.04.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-308/084/2008, з метою забезпечення належного виконання якого, того ж дня, було укладено договір іпотеки №РML-308/084/2008 (предметом іпотеки стала квартира розташована за адресою: [ADDRESS] ) З огляду на те, що [PERSON] допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором №ML-308/084/2008 у зв`язку з чим станом на 05.06.2020 утворилась заборгованість (за кредитом - 1 576 636,82 грн., за відсотками - 117 759,94 грн.) та виходячи з того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло прав стягувача за вказаними договорами на підставі договору про відступлення прав вимоги від 29.04.2013, останній вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем було надано заперечення на позов доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності на підтвердження чого надано копію заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.07.2016 (справа №208/867/16) та копію постанови ВС/КЦС від 29.04.2020. Також відповідачем надано письмові пояснення, зі змістом аналогічним до змісту заперечень. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 08.02.2021 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, про причин не явки суд не повідомили. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надано, у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Так, відповідно до матеріалів справи 11.04.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-308/084/2008, згідно з умовами якого остання отримала кредит у сумі 64 633,60 доларів США на умовах визначених договором та з кінцевим строком повернення - 11.04.2028. 05.03.2009, 10.04.2009, 11.08.2009, 09.04.2010, 11.01.2010 було укладено додаткові договори до кредитного договору №ML-308/084/2008. Згідно з копією додаткового договору №1 від 11.01.2010 до кредитного договору №ML-308/084/2008, а саме п.2.1.4.1 - у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 30 календарних днів сторони домовились, що дата остаточного повернення кредиту переноситься на останній календарний день строку дії прострочки, при цьому банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору та отримав вимогу банку, в зв`язку з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом одного банківського дня починаючи з наступного дня після спливу строку дії прострочки. Відповідно до копії договору іпотеки №РML-308/084/2008 від 11.04.2008, з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору №ML-308/084/2008, [PERSON] передала в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією договору про відступлення права вимоги від 29.04.2013, ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №ML-308/084/2008 та договором іпотеки №РML-308/084/2008. Відповідно до копії заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.07.2016 (справа №208/867/16) ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачу відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Як вбачається із вказаного судового рішення, підставою для відмови слугував пропуск строку позовної давності. Так, судом зазначено (встановлено), що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором №ML-308/084/2008 було змінено на 21.12.2012, а з огляду на те, що банк, з вимогами про стягнення заборгованості за вказаним договором звернувся лише 12.02.216, заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Вказане рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.07.2016 (справа №208/867/16) залишено без змін постановою ВС/КЦС від 29.04.2020. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). За змістом ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до висновку до якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 09.12.2019 прийнятій за результатами розгляду справи № 337/1253/16-ц, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на те, що матеріалами справи та обставинами встановленими Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області під час розгляду справи №208/867/16 встановлено наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ML-308/084/2008, у позивача наявні підстави для задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна. Згідно зі ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У постанові ВС/КЦС від 18.08.2021 прийнятій за результатами розгляду справи № 201/15310/16 зазначено, що «слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). З огляду на те, що рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.07.2016 встановлено, що строк позовної давності до основної вимоги сплив 22.12.2015, заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню, оскільки в розумінні приписів ст.266 ЦК України позовна давність спливла і до додаткових зобов`язань. Також суд зазначає, що як роз`яснено у постанові ВП/ВС від 19 травня 2020 року прийнятій за результатами розгляду справи № 361/7543/17, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Тобто, вказане свідчить про те, що кредитор у разі порушення основного зобов`язання має право у межах строку позовної давності реалізувати механізм задоволення своїх вимог як шляхом стягнення заборгованості так і шляхом звернення стягнення, це не є подвійним стягненням. З огляду на те, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання на 21.12.2012 (вказане встановлено Заводським районним судом м. Дніпродзержинська), то він набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років з зазначеної дати, у зв`язку з чим звернення до суду з даним позовом у січні 2021 року відбулось поза межами строку позовної давності. Доказів які б свідчили про переривання строку позовної давності, матеріали справи не містять.

Outcome: dismissed