Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У грудні 2022 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Шидзінський І.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина. В обгрунтування позову зазначила , що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2000 року по 13 травня 2011 року. Фактично шлюбні відносини вони припинили ще у 2005 році, після цього вона проживала із іншим чоловіком, де в них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач не є його біологічним батьком та не займається його вихованням . Дані обставини є підставою для позбавлення його батьківських прав, згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого засідання. 24 січня 2023 року ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Шидзінський І.В. просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивачки, про що вказав у письмовому клопотанні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.223, 280 ЦПК України. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. За матеріалами справи вбачається, що з 10 березня 2000 року по 13 травня 2011 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився син [PERSON] , де в графі батько записано [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серія [NUMBER] . Згідно висновку органу піки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 29 листопада 2022 року №352 вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок обгрунтований тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, не спілкується з сином та матеріально не утримує його. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. В статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1992 року Постановою Верховної Ради України, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В частині другій статті 141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно частин 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Також в частині другій статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. А у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи рішення органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як батько ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню сина [PERSON] , а саме: не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально не забезпечує дитину.

Outcome: approved