Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у січні 2023 р. позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, просить суд скасувати наказ в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3» від 15.12.2022 за №354 к/тр «Про звільнення [PERSON] », поновити позивача на посаді лікаря-акушера-гінеколога відділення №1 Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3», стягнути: середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 27026 грн 16 коп. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.09.2022 №155 позивача було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України із порушенням норм КЗпП, які полягають у тому, що: відповідачем проведено із грубим порушенням зміни в організації праці; не було дотримано встановлених ст. 49-2 КЗпП України строків попередження про майбутнє звільнення; відбулось штучне скорочення посад на КНП «КМПБ №3»; порушено переважне право на залишення її на роботі, тобто була наявність вакансій, які їй не були запропоновані; існувало упереджене ставлення керівника відповідача по відношенню до неї. 13.02.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на дотриманні підприємством норм трудового законодавства під час звільнення позивача з посади.Позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з посади лікаря-акушера-гінеколога відділення №1Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3» з підстав того, що відбулось скорочення штату. Позивач не надіслала пропозицій на запропоновані посади для переведення на одну із вакантних посад, що були наявні. На спростування підстав позову відповідачем надано усю документацію, листування тощо. Відповідачем дотримано приписи ст. 49-2 КЗпП України та положення щодо персонального попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці до такого вивільнення (а.с. 75-92). Представник позивача та позивач усудовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача усудовому засідання підтримала обставини викладені у відзиві на позовну заяву, просила у позовних вимогах відмовити, зазначивши у судових дебатах про стягнення на користь відповідачау майбутньому судових витрат на правову допомогу з позивача. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.01.2023 справу розподіллено на суддю Ул`яновску О.В. (а.с 59, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 20.01.2023 відкрито провадження по справі, у порядку загального позовного провадження (а.с. 61, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва шляхом переходу із спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на підставі заявленого клопотання представника відповідача (а.с. 88, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.02.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 29, т. 3). Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 Статуту КНП «КМПБ №3», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2020 №192, Комунальне некомерційне підприємство Київський міський пологовий будинок №3 є закладом охорони здоров`я, неприбутковим підприємством, заснованим на комунальній власності територіальної громади м. Києва, віднесеним до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та підпорядкованим Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 94-101, т.1). Пунктами 4.2, 4.4, 4.5.18 Статуту КНП «КМПБ №3» передбачено, що керівництво відповідачем здійснює директор, який визначає та затверджує організаційну структуру відповідача, граничну чисельність працівників, штатний розпис, визначає умови оплати праці та своїм наказом призначає працівників на посаду та звільняються з посади відповідно до законодавства України у встановленому порядку. Із наказу КНП «КМПБ №3» від 29.10.2018 №146 встановлено, що станом на 01.08.2022 ліжковий фонд відповідача становив 190 ліжок (а.с. 197, т. 1). 24.08.2022 наказом КНП «КМПБ №3» №148 «Про затвердження загальної кількості ліжок та структури ліжкового фонду КНП «КМПБ №3»» було затверджено нову структуру ліжкового фонду відповідача із загальним числом ліжок - 130, тобто ліжковий фонд було зменшено на 60 ліжок (а.с. 209, т. 1). Наказом від 05.09.2022 №153 з урахуванням рекомендацій комісії з питань аналізу господарської діяльності відповідача було затверджено структуру та організаційну структуру відповідача, які вводились з 05.12.2022 (а.с. 222, т. 1). 05.09.2022 на виконання вимог 49-4 КЗпП України відповідачем повідомлено профспілку шляхом направлення листа від 05.09.2022 №061-145/914 на електронну адресу голови ППО КНП «КМПБ №3» Пучко М.С., оригінал якого отримано особисто нарочно 07.09.2022, яка відповідно до протоколу засідання №1 від 25.07.2019 обрана головою профспілки комітету КМПБ №3 на 2019-2023 р.р. (а.с. 226-227, т. 1, а.с. 145, т. 2). Наказом КНП «КМПБ №3» від 08.09.2022 №155 «Про штатний розпис КНП «КМПБ №3» передбачалось скорочення 39 штатних одиниць, а також зміна істотних умов праці частини працівників з 05.12.2022; створено комісію з визначення кандидатур працівників, які підпадають під скорочення та доручено кадровому підрозділу вжити заходи щодо попередження працівників про можливе їх вивільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України про зміну істотних умов праці (а.с. 238, т. 1). Наказом КНП «КМПБ №3» від 12.09.2022 №156 створено комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення (а.с. 7, т. 2). Наказом КНП «КМПБ №3» від 10.10.2022 №177 змінено дату введення в дію нової структури та штатного розпису відповідача, а також змінено дату звільнення працівників з 05.12.2022 на 15.12.2022 (а.с. 146, т. 2). Наказом КНП «КМПБ №3» від 15.12.2022 за №354 к/тр за результатами проведення заходів, передбачених наказом від 08.09.2022 №155 позивача було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7, т. 2). У наказі №59 від 17.03.2022 «Про оголошення простою деяких працівників у зв`язку із введенням воєнного стану» зазначено, що з 17.03.2022 оголошено простій з незалежних від працівників та КНП «КМПБ №3» (роботодавця) причин до стабілізації ситуації в Україні, з урахуванням відповідних рішень органів державної влади де серед інших прізвищ зазначено прізвище і позивача по справі (а.с. 15, т. 2). Відповідно до телефонограми 04.10.2022 у зв`язку із відсутністю на роботі позивача по справі начальником відділу кадрів шляхом телефонування з власного номеру телефона на номер телефона зазначений власноручно позивачем у особовій картці із повідомленням позивача про скорочення посади, яку вона обіймала з 05.12.2022 та про необхідність прибуття 04.10.2022 до КНП «КМПБ №3» для отримання повідомлення про майбутнє звільнення із займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників від 04.10.2022, що не спростовано позивачем у судовому засіданні, а навпаки на запитання представника відповідача відповіддю підтвердила факт телефонної розмови із вищезазначеними повідомленнями (а.с. 21, т. 2). 05.10.2022 роботодавцем повідомлення про майбутнє вивільнення разом із копією наказу від 05.09.2022 №153 було направлено на адресу місця реєстрації позивача, за вимогою позивача продубльовано на вказану e-mail адресу у зв`язку з неотриманням кореспонденції від роботодавця (а.с. 22-25, 30, т. 2). 11.10.2022 відповідачем на адресу позивача було направлено лист №061-145/1135 від 11.10.2022 з інформацією про вакантні посади (іншу роботу) станом на 10.10.2022, який із пояснень позивача у судовому засіданні з певних причин не було отримано (а.с. 42-47, т. 2). 10.11.2022 відповідачем на адресу позивача було направлено лист №061-145/1311 від 10.11.2022 з інформацією про вакантні посади (іншу роботу) станом на 10.11.2022, який із пояснень позивача у судовому засіданні з певних причин не було отримано (а.с. 48-51, т. 2). 02.12.2022 відповідачем на адресу позивача було направлено лист №061-145/1461 від 02.12.2022 про перенесення строку введення в дію нової структури та нового штатного розпису підприємства з 05.12.2022 на 15.12.2022 (а.с. 33-35, т. 2). 16.12.2022 відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення про звільнення та отримання трудової книжки від 15.12.2022 №061-145/1549, копія наказу КНП «КМПБ №3» від 15.12.2022 №354 к/тр та копія розрахунку листа за грудень 2022 р. (а.с. 36-42, т. 2). У судовому засіданні на запитання представника відповідача позивач повідомила, що володіє методиками малоінвазивної хірургії оскільки за власної ініціативи пройшла дводенні курси по навчанню з отриманням сертифікату, який їй було направлено лише у січні 2022 р., а до роботодавця сертифікат не було направлено тому, що вже у березні 2022 р. вона була відповідно до наказу №59 від 17.03.2022 оголошена у простій, причини ненаправлення з січня по березень 2022 р. суду не повідомлено. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду щодо проведення відповідачем змін в організації праці, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту наведеної норми зрозуміло, вбачається декілька самостійних підстав для розірвання за ініціативою власника трудового договору з працівником: ліквідації; реорганізації; банкрутства (перепрофілювання); скороченні чисельності працівників або скороченні штату працівників. Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Cудом встановлено, що скорочення чисельності та штату працівників у відповідача підтверджується наказом КНП «КМПБ №3» від 08.09.2022 №155 «Про штатний розпис КНП «КМПБ №3» передбачалось скорочення 39 штатних одиниць, а також зміна істотних умов праці частини працівників з 05.12.2022; створено комісію з визначення кандидатур працівників, які підпадають під скорочення та доручено кадровому підрозділу вжити заходи щодо попередження працівників про можливе їх вивільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України про зміну істотних умов праці (а.с. 238, т. 1). Тобто, підтверджується факт та обґрунтованість проведення відповідачем змін в організації праці. Дані накази ніким не оспорено та не скасовані. Позивач стверджує, що при її звільненні не було дотримано встановлених ст. 49-2 КЗпП України строків попередження про майбутнє звільнення. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. За приписами ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Вказані висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду від 18.08.2018 у справі №800/538/17. Наказом КНП «КМПБ №3» від 10.10.2022 №177 зазначену посаду було виключено зі штатного розпису (а.с. 146, т. 2). 04.10.2022 позивач була попереджена у телефонній розмові про виключення її посади із штатного розпису. 10.11.2022 відповідачем вдруге на адресу позивача було направлено лист №061-145/1311 від 10.11.2022 з інформацією про вакантні посади (іншу роботу) станом на 10.11.2022, який із пояснень позивача у судовому засіданні з певних причин не було отримано (а.с. 48-51, т. 2). Відомості про те, що позивач висловила згоду зайняти вакантну посаду із запропонованих відповідачем, суду надані не були. Попередження про вивільнення працівника відбулось з дотриманням строків, встановлених ст. 49-2 КЗпП України. У судовому засіданні при уточненні підстав позовних вимог, представником позивача зазначено, що фактично відповідачем здійснено штучне скорочення посад на КНП «КМПБ №3», суд звертає увагу, що роботодавець має право самостійно вирішувати питання, пов`язані з господарською діяльністю підприємства, у тому числі, щодо затвердження організаційної структури, встановлення чисельності працівників та визначення штатного розпису, втручання у які з боку державних та суду не допускається. Аналогічну позицію висловлено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.03.2019 у справі №755/3495/16-ц, згідно з якою «… не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення». Висловлена правова позиція викладена і у постановах ВС від 22.01.2020 у справі №451/706/18, від 25.03.2021 у справі № 336/394/19, від 08.02.2021 у справі № 591/3598/19. Також у позовних вимогах позивачем зазначено, що відповідачем не взято до уваги її рівень кваліфікації та продуктивності праці при визначенні переважного права на залишення на роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути виконання значно більшого обсягу робіт у порівнянні з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо. Такий правовий висновок міститься у постановах ВС у справі №334/4326/17 від 19.08.20 , у справі №161/7196/19 від 22.09.2020. Перевага у залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 09.02.2022 у справі №757/74/19-ц Верховний Суд зазначив, що необхідно мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою, на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Відповідно до наказу №155 від 098.09.2022 відповідачем створено комісію з визначення кандидатур працівників, які підпадають під скорочення (а.с. 238, т. 1). Як встановлено судом основним критерієм продуктивності праці лікарів-акушерів-гінекологів був показник кількості медичних послуг, що ними надавались у 2021 р. та за які відповідач отримав кошти відповідно до програми державних медичних гарантій. Показники зв 2022 р. не брались до уваги, оскільки через військову агресію російської федерації проти України вони не матимуть об`єктивного характеру, так як частина працівників перебувала у простої через значне зменшення кількості споживачів медичних послуг. У порівнянні із іншими членами колективу позивач у 2021 р. не провела жодного оперативного втручання в якості основного хірурга, також на час звільнення керівництву не було відомо про наявність сертифікату володіння методиками малоінвазивної хірургії, який з невідомих причин позивачем не направлено та не повідомлено про факт підвищення кваліфікації, яка проводилась не за направленням керівництва, а за власною ініціативою. Отже, наданими доказами до відзиву відповідачем спростовано факт не проведення аналізу продуктивності праці працівників, що передував визначенню кандидатур, що підлягають звільненню у зв`язку із зміною умов організації праці та скорочення чисельності і штату працівників. Щодо посилання позивача на наявність вакансій, які їй не були запропоновані, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 49 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. 04.10.2022 позивач не зявилася для отримання повідомлення про майбутнє вивільнення у звязку із скороченням штату та чисельності працівників. 05.10.2022 зазначене повідомлення на виконання вимог ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України було направлено на адресу реєстрації позивача, додатково 11.10.2022 за тією адресою відповідачем було направлено лист №061-145/1135 від 11.10.2022 з інформацією про вакантні посади (іншу роботу) станом на 10.10.2022 та аналогічний лист №061-145/1311 від 10.11.2022 з інформацією про вакантні посади (іншу роботу) станом на 10.11.2022, які із пояснень позивача у судовому засіданні з певних причин не були отримані (а.с. 42-51, т. 2). Позивач ніяким чином не повідомила відповідача про своє бажання зайняти запропоновані посади. Позивач посилається на інформацію щодо прийняття двох осіб на посаду лікаря-акушера-гінеколога замість неї як кваліфікованого спеціаліста, але матеріалами справи спростовується зазначене твердження, оскільки згадані особи були прийняті на роботу до проведення змін в організації праці, а тому і не підлягають дослідженню. Твердження позивача, що їй не були запропоновані вакантні посади, як: реєстратор медичний, сестра медична, молодша медична сестра (дві посади), лікаря-акушера-гінеолога сектору інфекційного контролю також спростовується матеріалами справи, оскільки наказ №155 від 08.09.2022 «Про штатний розпис КНП «КМПБ №3» набув чинності вже після звільнення позивача. Щодо підстави звільнення як упередженого ставлення керівника відповідача до позивача судом встановлено, що позивачем не надано будь-яких доказів, що підтверджували б факти упередженого ставлення керівника відповідача по відношенню до позивача. Не надано результатів розгляду скарг, на які посилається позивач, уповноваженими органами, що свідчили б про наявність порушень з боку керівництва відповідача. З огляду на викладене, звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників. Відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників, була відсутня можливість перевести позивача за її згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, про скорочення працівник була належним чином попереджена. Інші доводи позивача цих висновків не спростовують, не вбачається порушень процедури вивільнення працівника, передбаченої ст. 49-2 КЗпП України. За таких умов позовні вимоги щодо поновлення на роботі шляхом скасування наказу про звільнення задоволенню не підлягають. Позовна вимога про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідною від позовних вимог про поновлення на роботі, а тому також не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надала достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. V. Розподіл судових витрат враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем, суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed