Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах порзивача [PERSON] , звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що 25.10.2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, від якого сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу, який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.10.2019 року, подружжям було придбано будинок з надвірними побудовами і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що колишнє подружжя на час звернення з позовом до суду проживає окремо, будинок та все майно в будинку залишилось у користуванні відповідача. Позивач неодноразово зверталася з пропозиціями різних варіантів поділу спільного будинку, але відповідач не погоджується з жодним з них. Позивач просить суд визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , придбаний за договором купівлі-продажу від 08.09.2006 р., вартістю на момент звернення до суду 166 900 грн. Також позивач просить суд поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за нею право особистої приватної власності на 2/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , з огляду на те, що з нею залишилося проживати трое неповнолітніх дітей, з яких одна дитина хворіє на цукровий діабет та потребує постійного лікування і аліментів , які сплачує відповідач, на утримання дітей не вистачає, власного житла позивач з дітьми не мають, і тому позивач вважає, що її частку в спільному майні подружжя потрібно збільшити до 2/3, залишивши у власності колишнього чоловіка [PERSON] 1/3 частку зазначеного будинку з господарськими будівлями та спорудами. Також позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь відшкодування понесених позивачем судових витрат щодо сплати судового збору в розмірі 1669,00 грн, витрат на проведення оцінки ринкової вартості житлового будинку у розмірі 800,00 грн, та на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2021 року судом відкрито спрощене позовне провадження, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відповідачем не було подано до суду відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки позивач на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, а тому при поділі майна необхідно враховувати інтереси дітей, які проживають з позивачкою, і відступити від рівності часток подружжя під час поділу спільного майна подружжя. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши в судовому засіданні про те, що він не перешкоджав позивачу та їх спільним дітям в проживанні в вишевказаному будинку і він не погоджується з вимогою позивача про необхідність відступу від рівності часток подружжя в спільному майні, оскільки він постійно та в повному обсязі сплачує аліменти на дітей, заборговності по аліментам немає, і на сьогоднішній день старша дочка є вже повнолітньою, таким чином на утриманні позивача перебувають двоє неповнолітніх дітей, він неодноразово пропонував позивачу повернутися проживати в їх спільний будинок, і позивач може вселитися хоч зараз в цей будинок. Відповідач також не погоджується із експертною оцінкою будинку, яку було проведено позивачем перед зверненням до суду із цим позовом, але заявляти клопотання про проведення судової експертизи щодо оцінки спірного будинку він заявляти не бажає. Відповідач також заперечував проти вимог позивача щодо стягнення з нього на користь позивача відшкодування понесених витрат на правову допомогу. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного: Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 Сімейного кодексу України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного кодексу України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частинами 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2003р, який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.10.2019 року.(а.с. 8). Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.05.2004 року Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції (а.с. 10), [PERSON] , [INFO] ,\~про що\~свідчить копія\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 17.09.2007\~року відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по місту\~Добропіллю Добропільського\~міськрайонного управління\~юстиції Донецької\~області (а.с.\~12),\~та [PERSON] , [INFO] , про що\~свідчить копія\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 09.07.2010\~року відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по місту\~Добропіллю Добропільського\~міськрайонного управління\~юстиції Донецької\~області (а.с.\~13). Як вбачається з матеріалів справи, старша донька позивачки [PERSON] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 11). Судом встановлено, що в період шлюбу, а саме 08.09.2006 р., подружжя придбало будинок житловий з надвірними побудовами і спорудами за адресою: [ADDRESS] , і покупцем цього будинку в договорі купівлі-продажу № 4170 від 08.09.2006р. зазначено [PERSON] - відповідача по справі, що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 16). Тобто, хоча договір купівлі-продажу будинку укладався продавцем з [PERSON] , зазначений будинок є спільним сумісним майном подружжя і належить кожному із подружжя в рівних долях. Позивач просила суд під час поділу майна подружжя відступити від принципу рівності часток подружжя, закріплений нормою ч.1 ст.70 СК України, з огляду на те, що з нею залишилося проживати трое неповнолітніх дітей, з яких одна дитина хворіє на цукровий діабет та потребує постійного лікування і аліментів , які сплачує відповідач, на утримання дітей не вистачає, власного житла позивач з дітьми не мають. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.08.2021 року за [PERSON] жодного нерухомого майна не зареєстровано (а.с. 15). З довідки від 19.08.2021 року, виданої директором ПП «ДРЕС «Південний» І.В. Козенятко, вбачається, що [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45). Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що позивач з дітьми орендує житло, так як вона добровільно виселилася з спірного будинку через неможливість проживати в ньому разом із колишнім чоловіком, але, в той же час, будь-яких доказів на підтвердження неможливості проживання позивача та дітей в спірному будинку позивачем до суду надано не було. Натомість, відповідач заперечував перешкоджання в проживанні в спірному будинку колишній дружині та їх спільним дітям та просив представника позивача в судовому засіданні повідомити позивачу про те, що позивач може вселитися в будинок в будь-який час. Згідно матеріалів справи, [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у розмірі половини його заробітку, але не менше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22.02.2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, що підтверджується копією судового наказу від 04.03.2019 року, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області (а.с. 48). Згідно довідки № 229 від 05.08.2021 року відповідач працює начальником дільниці ТДВ "Шахта "Білозерська" та за період з січня 2021 року до червня 2021 року , тобто за 6 місяців з нього було утримано на сплату аліментів 60604грн.79 коп., тобто більше ніж по 10 тисяч гривень кожного місяця. Як підтвердив в судовому засіданні представник позивача, заборгованості по сплаті аліментів у [PERSON] немає. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Як було встановлено в судовому засіданні, угоди про добровільний поділ будинку, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, між сторонами не досягнуто, а тому позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Статтею 71 Сімейного кодексу України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). З висновку про вартість майна, наданого до суду позивачем, вбачається, що вартість житлового будинку, загальною площею, 60,8м2 за адресою: [ADDRESS] , станом на 14.07.2021 року складає 166900 грн (а.с. 17), і за проведення оцінки майна позивачем було сплачено збір у розмірі 800,00 грн, що підтверджується квитанцією від 14.07.2021 року (а.с.37). Суд приходить до висновку про те, що витрати понесені позивачем щодо оцінки спірного майна слід стягнути з відповідача. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу.\~Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 464/7011/16-ц. В судовому засіданні не було встановлено обставин, які б давали суду підстави для відступу від принципу рівності часток подружжя в спільному сумісному майні, і тому, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину житлового будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1669,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 834,50 грн. Щодо заявленого клопотання представника відповідача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне: Згідно ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Представник позивача надав суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмір 6000 грн., договір про надання правничої (правової) допомоги від 09.08.2021 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.08.2021 р. на суму 6000 грн. Згідно ч.ч.1-6\~ст.\~137\~ЦПК\~України\~витрати,\~пов`язані\~з\~правничою\~допомогою\~адвоката,\~несуть\~сторони,\~крім\~випадків надання\~\~правничої\~допомоги за\~рахунок\~держави. За\~результатами\~розгляду\~справи\~витрати\~на\~правничу\~допомогу\~адвоката підлягають\~\~розподілу\~між\~сторонами\~разом із\~іншими\~судовими\~витратами.\~Для\~цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір\~витрат на\~правничу\~допомогу\~адвоката,\~в\~тому\~числі\~гонорару\~адвоката\~за\~представництво\~в суді\~та\~іншу\~правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі\~справою,\~включаючи\~підготовку\~до\~її\~розгляду,\~збір\~доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника\~адвоката\~визначаються згідно\~з\~умовами\~договору\~про\~надання\~правничої\~допомоги\~та на\~підставі\~відповідних\~доказів\~щодо обсягу\~наданих\~послуг\~і\~виконаних\~робіт\~та\~їх\~вартості,\~що\~сплачена\~або\~підлягає сплаті\~відповідною\~стороною\~або\~\~третьою особою; 2)\~розмір\~суми,\~що підлягає\~сплаті\~в\~порядку\~компенсації\~витрат\~адвоката,\~необхідних\~для\~надання\~правничої\~допомоги,\~встановлюється\~згідно\~з\~умовами\~договору\~про\~надання правничої\~допомоги\~на\~підставі\~відповідних\~доказів,\~які\~підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення\~розміру\~витрат\~на\~правничу\~допомогу\~з метою\~розподілу\~судових\~витрат\~учасник\~справи\~подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних\~адвокатом,\~\~та\~здійснених\~ним\~витрат,\~\~необхідних\~для\~надання\~правничої\~допомоги. Розмір\~витрат\~на\~оплату\~послуг\~адвоката\~має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю\~справи\~та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим\~адвокатом\~на\~виконання\~відповідних\~робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом\~наданих\~адвокатом послуг\~та\~виконаних\~робіт; 4)\~ціною\~позову\~ та\~(або)\~ значенням\~справи для\~сторони,\~ в\~т ому\~ числі , впливом вирішення справи на репутацію сторони\~або\~публічним\~інтересом\~до\~справи. У\~разі\~недотримання\~вимог\~частини четвертої\~цієї\~статті\~суд\~може,\~за клопотанням\~іншої\~сторони,\~зменшити\~розмір\~витрат\~на\~правничу\~допомогу,\~які\~підлягають\~розподілу\~між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial