Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про\~поділ спільного\~майна подружжя, посилаючись на те, що 22 листопада 1997 року між сторонами зареєстровано шлюб у Вергунівській сільській раді Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 14. В період шлюбу у подружжя народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 31.07.2020 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя 16.02.2018 року було придбано на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав зареєстровано на відповідача. Попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи становитиме орієнтовно 15000 грн. Просить визнати квартиру [ADDRESS] , об`єктом спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за нею, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованою за адресою [ADDRESS] ), право власності на частину квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено до підготовчого засідання. 28.01.2021 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, посилаючись на те, що 22 листопада 1997 року він уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у Вергунівській сільській раді Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 14. В шлюбі народилось двоє дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.07.2020 року шлюб між ними розірвано, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Наразі відносини погіршуються, колишня дружина звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, а тому з метою захисту свого права на частку майна придбаного за спільні кошти подружжя, він вимушений звернутись до суду з зустрічним позовом про визнання майна придбаного в шлюбі об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ. Так, після одруження вони з [PERSON] проживали в селі Вергуни, Черкаського району, в будинку його батьків, власного та окремого житла не мали. Працювали на підприємстві «Хімволокно» позмінно, тримали підсобне господарство (теплиці). Перебуваючи у шлюбі, для поліпшення житлових умов їхньої сім`ї вони разом та зі спільних грошових коштів подружжя придбали 4/5 частки трьохкімнатної квартири розташованої по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу під скасувальною умовою посвідчений 09.10.2003 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П. зареєстрований в реєстрі за № 5985. Продавцями за даним договором були співвласники квартири, які отримали її шляхом приватизації, а саме сестра відповідачки, [PERSON] (частка (1/5), племінник відповідачки, [PERSON] , (частка 1/5), мати відповідачки, [PERSON] , (частка 1/5), брат відповідачки, [PERSON] , (частка (1/5). Покупцем (титульним власником) за даним договором виступала [PERSON] . Окремо від 4/5 часток квартири придбаної за зазначеним договором купівлі-продажу від 09.10.2003 року, у власності [PERSON] лишилась 1/5 частка, отримана шляхом приватизації, належна на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому 28.01.1999 за № 241, яка відповідно є особистим майном. Продаж квартири було вчинено за домовленістю першої та другої сторін за 42640,00 гривень, що в еквіваленті становило 8000,00 доларів США, з яких 12792,00 гривень, що становило 2400,00 доларів США були передані продавцям під час підписання даного договору, а залишок 29848,00 гривень, що становило 5600,00 доларів США були передані продавцям протягом 3-х днів з моменту оформлення договору. Стороною по договору також виступала банківська установа - філія «Черкаське головне регіональне управління» Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в особі уповноваженої особи [PERSON] , яка відповідно до п. 2.2 договору зобов`язалась видати Покупцю на умовах договору про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту суму 5600,00 доларів США протягом 2-х банківських днів з моменту заключення договору застави між Покупцем та Банком. Йому достеменно відомо, що угода не була фіктивною, поскільки за кошти отримані від продажу квартири, мати відповідачки [PERSON] придбала на своє ім`я однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , а сестра відповідачки [PERSON] , яка на той час проживала в м. Київ, використала отримані кошти в інтересах сім`ї. Між ними з колишньою дружиною не укладались будь які договори з приводу спірної квартири, або шлюбні контракти. До моменту припинення сімейних відносин (2020 рік), він проживав в цій квартирі, зробив капітальний ремонт, сплачував комунальні платежі. Таким чином 4/5 частки квартири [ADDRESS] були придбані подружжям [PERSON] і [PERSON] за накопичені кошти подружжя (12792,00 гривень), та запозичені в банківській установі (29848,00 гривень). Виходячи з норм ст..ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редакції 1969 року, який діяв на час придбання майна) 4/5 частки квартири [ADDRESS] є спільним майно подружжя, та підлягають поділу в рівних частках. Попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач [PERSON] планує понести на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи становитиме орієнтовно 15000,00 гривень. Просить визнати 4/5 частки квартири [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити поділ даної квартири. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 4/10 частки квартири [ADDRESS] Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2021 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, об`єднавши її з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Представник позивача, по первісному позову та відповідача по зустрічному, до судового засідання надала заяву в якій просила суд, розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечує. Представник відповідача по зустрічному позову та позивача по зустрічному, до судового засідання надала заяву, в якій просила суд слухати справу без її участі, проти задоволення первісного позову заперечує, позовні вимоги по зустрічному позову підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що 22 листопада 1997 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Вергунівській сільській раді Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 14. В період шлюбу у подружжя народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 31.07.2020 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. За час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя 16.02.2018 року було придбано на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав зареєстровано на [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі, для поліпшення житлових умов сім`ї сторони зі спільних грошових коштів подружжя придбали 4/5 частки трьохкімнатної квартири розташованої по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу під скасувальною умовою посвідчений 09.10.2003 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П. зареєстрований в реєстрі за № 5985. Продавцями за даним договором були співвласники квартири, які отримали її шляхом приватизації, а саме сестра [PERSON] , [PERSON] (частка (1/5), племінник [PERSON] , [PERSON] , (частка 1/5), мати [PERSON] , [PERSON] , (частка 1/5), брат [PERSON] , [PERSON] , (частка (1/5). Покупцем (титульним власником) за даним договором виступала [PERSON] . Окремо від 4/5 часток квартири придбаної за зазначеним договором купівлі-продажу від 09.10.2003 року, у власності [PERSON] лишилась 1/5 частка, отримана шляхом приватизації, належна на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому 28.01.1999 за № 241, яка відповідно є особистим майном. Продаж квартири було вчинено за домовленістю першої та другої сторін за 42640,00 гривень, що в еквіваленті становило 8000,00 доларів США, з яких 12792,00 гривень, що становило 2400,00 доларів США були передані продавцям під час підписання даного договору, а залишок 29848,00 гривень, що становило 5600,00 доларів США були передані продавцям протягом 3-х днів з моменту оформлення договору. Стороною по договору також виступала банківська установа - філія «Черкаське головне регіональне управління» Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в особі уповноваженої особи [PERSON] , яка відповідно до п. 2.2 договору зобов`язалась видати Покупцю на умовах договору про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту суму 5600,00 доларів США протягом 2-х банківських днів з моменту заключення договору застави між Покупцем та Банком. Таким чином 4/5 частки квартири [ADDRESS] були придбані подружжям [PERSON] і [PERSON] за накопичені кошти подружжя (12792,00 гривень), та запозичені в банківській установі (29848,00 гривень). Виходячи з норм ст..ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редакції 1969 року, який діяв на час придбання майна) 4/5 частки квартири [ADDRESS] є спільним майно подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної\~власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] та 4/5 частки квартири [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Відтак, виходячи з рівності часток та обраного сторонами способу захисту свого порушеного права, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим як первісний так і зустрічний позов підлягають до задоволення. Враховуючи той факт, що сторони, як позивач так і відповідач, являються інвалідами ІІ групи загального захворювання, що підтверджуються копіями пенсійними посвідченнями, які знаходяться в матеріалах справи, та відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про компенсування судового збору за рахунок держави. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2020 року заяву [PERSON] про\~забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , та заборонено вчиняти будь-які дії, що направленні на відчуження вказаної квартири. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, суд роз`яснює, що заходи забезпечення позову по даній справі, вжиті ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року, у зв`язку із задоволенням позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи у відповідності до положень частини 7 статті 158 ЦПК України. Враховуючи\~викладене,

Outcome: approved