Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до спадкоємця [PERSON] , третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Хоменко О.О. про стягнення боргу кредитором з спадкодавця, в якому просила стягнути за договором позики грошові кошти в загальному розмірі 643750 грн., з урахуванням 3 % річних від простроченої суми. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що 14.11.2018 між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого вона передала позичальникові строком на 2 роки, до 14.11.2020, грошові кошти в сумі 1250000 грн., які позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 14.11.2020, без нарахування процентів. У разі несвоєчасного повернення суми позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув та [INFO] помер. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України, вона звернулась до третьої миколаївської нотаріальної контори із заявою до відповідача про повернення їй позики. Відповідач звернувся 07.10.2020 із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, проте відповіді їй не надав та гроші вона не отримала. Ухвалою від 03.03.2021 позов залишено без руху. Ухвалою від 23.03.2021 відкрите провадження у справі . 20.04.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву просив в задоволенні позову відмовити зазначивши, його батько [PERSON] уклав з позивачем 14.11.2018 договір позики на суму 1250000 грн., батько помер не повернувши борг, як стверджує позивач. Проте, на час укладення договору позики батько перебував у шлюбі з [PERSON] , яка надала згоду на укладення договору. Отже борг [PERSON] є спільним боргом подружжя, тому боргові зобов`язання підлягають розподілу: частка це борг [PERSON] та частка, що становить 625 тис. грн., це борг спадкоємців [PERSON] і [PERSON] , відповідно до частки успадкованого майна. Позовна заява не містить правого обґрунтування суми 3% річних з суми боргу за прострочене зобов`язання. При цьому, зі змісту спірного договору строк виконання зобов`язання боржником вставлений 14.11.2020, тобто на день смерті боржник не допустив прострочення зобов`язання, тому відсутні підстави для нарахування 3% Крім того, відповідач не отримав свідоцтво про право на спадщину, розмір спадкового майна не відомий, тому не можливе встановити вартість спадкового майна. 24.05.2021 приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Хоменко О.О. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 25.06.2021 до суду надійшла спадкова справа №7/2020 після смерті [PERSON] . 03.09.2021 представник позивача [PERSON] - адвокат Красилюк В.А. подав до суду уточнення до позовної заяви, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 365346,73 грн. суми боргу за договором позики, з яких: 312500 грн. - сума боргу, 26531,25 грн. інфляційні збитки, суму відсотків за користування грошовими коштами - 5878,48 грн., 20437 грн. послуги адвоката. В заяві зазначила, що до складу спадщини, на скільки їй відомо, входять: квартира [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , житловий будинок по [ADDRESS] та автомобіль Mitsubishi Pajero. [PERSON] згодна повернути свою частку боргу, в межах вартості спадкового майна. Відповідач отримав у спадщину частку спадкового майна, тому відповідач повинен задовольнити її вимоги кредитора в межах спадкового майна в розмірі 312500 грн. Посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України, просила стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, за період з 14.11.2020 по 30.06.2021, інфляційні збитки становлять 25531,25 грн. та за той же період 3% річних скидають 5878,48 грн. Ухвалою від 03.09.2021 до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] 07.10.2021 представник відповідача - адвокат Самарець А.М. надала до суду в порядку ст. 227 ЦПК України «вступне слово». Ухвалою від 08.02.2022 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 10.10.2022 третя особа [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала. 06.12.2022 представник відповідача надала до суду заперечення щодо додаткових доказів наданих представником позивача. 15.02.2023 представник відповідача надала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що 12.102021 [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, загальна сума спадкових коштів склала 121693,34 грн. (3473,80 доларів США та 30123,97 грн.), інший спадкоємець [PERSON] також отримала свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - грошові кошти. Тому [PERSON] може відповідати за боргами померлого батька лише в розмірі 121693,34 грн. Крім того, [PERSON] також звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу померлого батька. Право на спадщину будь-якого іншого майна відповідач не отримував через ненадання [PERSON] нотаріус оригіналів правовстановлюючих документів. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження розмірі судових витрат на правову допомогу. 28.02.2023 представник відповідача надала до суду додаткові пояснення, в яких посилалась на нові обставини, які виникли на підставі постанови Миколаївського апеляційного суду від 15.02.2023 у справі №487/1342/21. До спадкоємця [PERSON] звернулись з позовами два кредитора [PERSON] та [PERSON] . За померлим [PERSON] зареєстровано право власності на частку квартири по [ADDRESS] , частку квартири по Запорізькій в м. Запоріжжя та зареєстровано право оренди на земельну ділянку у смт. Лазурне Херсонської області, оригіналів правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказане майно на день є смерті, нотаріусу не надано. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості одержаного у спадщину майна. [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину на частку в спадковому майна, а саме по частки на грошові кошти. За висновками Миколаївського апеляційного суду викладених в постанові від 15.02.2023, межі відповідальності [PERSON] за боргами померлого батька обмежується сумою 286815,84 грн. Вказаною поставною з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 255000 грн. в рахунок погашення боргового зобов`язання померлого батька за договором позики, 7650 грн. - 3% річних, всього на загальну сум 262650 грн. Отже, частка спадкового майна, що залишилась після стягнення боргового зобов`язання на користь [PERSON] становить 24165,84 грн. Тому у відповідача відсутні спадкові кошти, за рахунок яких він був би задовольнити вимоги кредитора [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представників, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Судом встановлено, що 14.11.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., відповідно до якого позивач при укладанні цього договору передала позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 1250000 грн., на строк два роки, які той зобов`язався повернути до 14.11.2020. Відповідно до пунктів 2,3 договору [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] одержані у позику грошові кошти у порядку та умовах, передбачених договором. Виконання зобов`язання має бути здійснено в місті Миколаєві готівкою. Згідно п. 5 договору, у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Відповідно до п. 14 договору, позичальник доводить до відома позикодавця, що цей договір укладається зі згоди дружини - [PERSON] . Позивач стверджувала, що [PERSON] коштів їй не повернув та доказів, які б свідчили про повернення [PERSON] коштів, отриманих від [PERSON] за договором позики, суду не надано. [INFO] [PERSON] помер, згідно копії свідоцтва про смерть № [NUMBER] , виданого 02.09.2020 відділом реєстрації актів цивільного стану Міністерства охорони здоров`я Ліберії. 07.10.2020 [PERSON] , як спадкоємець першої черги, в строк та порядок, передбачений ст. 1269, 1270 ЦК України, звернувся із заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Хоменко О.О., із заявою по прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] та нотаріусом була заведена спадкова справа. 13.01.2021 інший спадкоємець першої черги - дружина померлого [PERSON] , звернулась із заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Хоменко О.О. 13.11.2020 із заявами до спадкоємців позичальника [PERSON] та [PERSON] , через Третю миколаївську державну нотаріальну контору, звернулась кредитор [PERSON] . Вказана заява була переправлена до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Хоменко О.О. та отримана нею 25.11.2020. Листом від 25.11.2020 приватним нотаріусом Хоменко О.О. повідомлено спадкоємця [PERSON] про отримання претензії кредитора [PERSON] про наявність заборгованості перед нею померлого [PERSON] у розмірі 1250000 грн. та роз`яснено про звернення до кредитора по всім питанням щодо претензії та погашення заборгованості. Вказаний лист отримано [PERSON] 14.11.2020, що підтверджується його підписом на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення. Аналогічні повідомлення було направлено іншому спадкоємцеві [PERSON] . Позивач [PERSON] скористалась своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса та останнім не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц та від 26 вересня 2018 року у справі 136/1822/14-ц. Будь-яких доказів щодо задоволення вимог кредитора [PERSON] спадкоємцем [PERSON] в добровільному порядку, суду не надан. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Аналіз ст. 1046 та 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 ( міститься висновок, що «реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії». Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 у справі № 209/3022/16-ц , «аналіз частини другої статті 1047ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1281 ЦК України встановлені строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Стаття 1281ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Проте, необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор [PERSON] заявила вимоги до спадкоємця. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Отже, з огляду на предмет спору до обов`язку позивача, як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин про розмір боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а також на день звернення до суду з відповідним позовом до спадкоємців. Обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає саме у поверненні сум за позикою та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. Відповідальність спадкоємців перед кредитором не є солідарною, кожний із спадкоємців відповідає особисто в межах своєї частки. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. При вирішенні спору суд має визначити обсяг відповідальності спадкоємців в межах вартості успадкованого майна, а також дотримання кредитором строків, передбачених статтею 1282 ЦК України. Так, кредитором [PERSON] своєчасно, у межах шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, пред`явлено вимоги до спадкоємця боржника [PERSON] , шляхом направлення повідомлення про вимоги за існуючими зобов`язаннями боржника, на адресу нотаріуса. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Саме до таких висновків щодо змісту вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 19 лютого 2020року у справі № 607/98/17, від 04 березня 2020 року у справі №2609/30529/12, які у даному випадку є релевантними за обставинами справи і тому суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 4ст.263ЦПК України їх бере до уваги. Відповідач прийняв спадщину після смерті батька, а тому несе зобов`язання перед його кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину за правилами частини 1 статті 1282 ЦК України. Відповідач в судові засідання не з`являвся, у відзиві на позов ним не надано переліку та вартість майна, одержаного ним у спадщину. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] його спадкоємцями є дружина [PERSON] та син [PERSON] , частки яких у спадковому майні є рівними, кожному належить по 1/2 частці спадкового майна. З матеріалів спадкової справи та інформації з державного реєстру речових справ на час розгляду справи вбачається, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належить спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 24.11. 2000. 1/2 частка квартири [ADDRESS] , яка належить спадкодавцеві на підставі договору дарування. квартира [ADDRESS] , яка належить спадкодавцеві [PERSON] в цілому на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 12.09.2006 та від 24.07.2015. земельна ділянка 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 6524755500:01:001:0135 за адресою: [ADDRESS] , яка належить спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №344182 від 18.09.2012. Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що спадкодавцю належали лише частка квартира [ADDRESS] , а земельна ділянка, яка розташована [ADDRESS] належала йому на праві оренди, оскільки вказане спростовується дослідженими судом доказами. Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12,81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач будь-яких заперечень щодо обсягу спадкового майна не висловлювала, крім того, позивачем визначено, що розмір боргу відповідача за борговими зобов`язаннями спадкодавця [PERSON] становить 312500 грн. ( частка від суми позики 1250000 грн.). На підтвердження вартості спадкового майна позивачем до суду надано: звіт про вартість №ВЕБЗИ607594 від 09.06.2021, ТОВ «Благоцен», що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності Фонду Державного майна України, в особі сертифікованого оцінювача [PERSON] , згідно якого вартість житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] , становить 133778 грн. звіт про вартість №ББИТБЯ577115 від 08.06.2021, ТОВ «Благоцен», що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності Фонду Державного майна України, в особі сертифікованого оцінювача Шкапенка Є.Ю., згідно якого вартість квартири [ADDRESS] становить 1080915 грн. звіт про вартість №ОРАЮФО227937 від 09.06.2021 ТОВ «Благоцен», що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності Фонду Державного майна України, в особі сертифікованого оцінювача [PERSON] , згідно якого вартість квартири [ADDRESS] становить 441415 грн. звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки ТОВ «Генеральне бюро технічного планування України експерт» від 08.06.2021, ринкова вартість земельної ділянки 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 6524755500:01:001:0135 за адресою: [ADDRESS] , становить 198504 грн. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження вартості спадкового майна на час відкриття спадщини та на спростував вартість вказаного нерухомого майна, визначеного у звітах про оцінку вартості майна, наданого до суду позивачем, з клопотанням про призначення судової оціночної експертизи не звертався. Належне спадкодавцеві [PERSON] на час відкриття спадщини нерухоме майно є його особистою приватною власністю відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 59 СК України, тому частки спадкоємців у спадковому майні є рівними по частки кожному. Під час визначення розміру вартості спадкового нерухомого майна, суд враховує наявні у справі докази, які надані позивачем та не спростовані відповідачем, отже вартість спадкового нерухомого майна становить 642077,35 грн. ( частка житлового будинку [ADDRESS] - 66889 грн. + частка квартири [ADDRESS] - 270228,75 грн. + частки квартири [ADDRESS] - 220707,50 грн. + частка земельної ділянки по [ADDRESS] - 84252 грн.), вартість частки відповідача - 321038,50 грн. До посилання представника відповідача, що [PERSON] прийняв спадщину лише у вигляді грошових коштів на банківських рахунках, а інше нерухоме не прийняв у спадщину, оскілки не отримував свідоцтво про право на спадщину за законом, суд ставиться критично, враховуючи, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що не отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Отже, не отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме спадкове майно, не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку задовольнити вимоги кредитора спадкодавця. При цьому [PERSON] , звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, від її прийняття не відмовився. Також суд критично ставиться до посилання представника відповідача, що нерухоме майно в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області (земельна ділянка та житловий будинок), на теперішній час знаходиться на тимчасове окупованої території України, тому не може входити до складу спадкового майна, оскільки це не підтверджується жодними нормативно-правовими нормами, в той же час Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено правовий режим тимчасово окупованої території, який передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, у тому числі спадкування майна, яке знаходиться на тимчасово окупованій території. Крім того, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 31.03. 2021року, [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] , видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку майна у праві спільної сумісної власності подружжя, яке складається із грошових вкладів зі всіма відсотками та компенсаціями, що знаходяться на зберіганні в АТ КБ «Приватбанк» та 31.03.2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку цього спадкового майна (грошових вкладів з усіма відсотками та компенсаціями) вартість якого відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі становить: 3473, 80 доларів США, 0,08 євро та 30636,47 грн. Отже, до складу спадкового майна увійшла частка грошових вкладів зі всіма відсотками та компенсаціями, що знаходяться на зберіганні в АТ КБ «Приватбанк». Відповідач [PERSON] 12.10.2021 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спадкового майна, яке складається із частки грошових вкладів зі всіма відсотками та компенсаціями, що знаходяться на зберіганні у АТ КБ «ПриватБанк» на рахунках відкритих на ім`я спадкодавця [PERSON] . Враховуючи, що частки спадкоємців у спадковому майні є рівними, вартість частки спадкового майна відповідача в грошових коштах, що складається із 3473, 80 доларів США, що становить 91569 грн. 37 коп. (3473.8 х 26.36 ) згідно офіційного курсу НБУ станом на дату подачі позову 26.02. 2021, 0,08 євро - 02,44 грн., згідно офіційного курсу НБУ станом на дату подачі позову (0.08 х 30.5012) та 30636, 47 грн.. Отже вартість успадкованого майна відповідачем склала 443246,78 грн. ( 321038,50 + 91569.37+2.44 +30636.47), яка є вищою, ніж заявлена позивачем до стягнення сума боргу спадкодавця. Суд, вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що вартість спадкового майна [PERSON] визначено постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.02.2023 у справі №487/1342/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення з спадкоємця заборгованості за договором позики від 21.04.2016 спадкодавця [PERSON] , оскільки встановлені вищевказаною постановою обставини у справі, не відносяться до предмету спору у даної справі. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Згідно частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 369/10424/17 (провадження № 61-8310св19) зроблено висновок по застосуванню ч. 2 ст. 1282 ЦК України та вказано, що «стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу пов`язуються з нездійсненням спадкоємцем (спадкоємцями) одноразового платежу, а не з фактом ухилення спадкоємця від виконання зобов`язання спадкодавця». Так, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 3% річних у розмірі 5878,48 грн. (312500 х 3% х 229 днів/360днів) та інфляційні витрати в розмірі 26531,25 грн. (312500 (індекс інфляції (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) =1.08707378), наведений розрахунок за період з 14.11.2020 по 30.06.2021, в межах заявлених позовних вимог, саме на частку відповідача [PERSON] . Наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат та 3% річних відповідачем не спростуваний. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та їх задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] суми боргового зобов`язання померлого [PERSON] за договором позики від 14.11.2018, в межах вартості успадкованого майна з урахуванням заявлених позовних вимог та в їх межах, в розмірі 312500 грн., 5878,48 грн. - 3% річних та 26531,25 грн. інфляційних витрат від простроченої суми в рахунок погашення боргового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 3449,10 грн. Що стосується стягнення до користь позивача з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 20437 грн. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] надавалась правова допомога адвокатами Трушніковим М.М., Красилюк В.А. та Школьніковою І.Б. на підставі ордерів, що містяться в матеріалах справи. Проте, позивачем не підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також документально не підтверджено понесенні нею витрати на оплату правничої допомоги, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у даній справі. У зв`язку із задоволенням позову відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат представника відповідача.

Outcome: approved