Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

11 січня 2022 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , про витребування майна та відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що позивачка є власником собаки по кличці « [PERSON] », [INFO] , стать кобель, чорно-білого кольору, порода ши-тцу. В зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивачка була вимушена віддати собаку в «хороші руки». [PERSON] їй порекомендувала знайома. Собака була передана 02 серпня 2020 року [PERSON] . Між сторонами був укладений усний договір про те, що [PERSON] собаку третім особам не віддасть без згоди [PERSON] , та якщо, собака не приживеться у неї, [PERSON] повинна була повернути її [PERSON] . Крім того, домовились про те, що позивачка буде мати змогу дізнаватися у відповідача про стан та умови проживання собаки. Однак, відповідач не виконала умови усного договору, та не повідомляла про стан та умови проживання собаки, не надсилала відеозвіти, а ігнорувала та не відповідала на телефоні дзвінки позивачки. Крім того, як стало відомо позивачці, відповідач віддала собаку третім особам. Для вирішення питання повернення собаки, позивач звернулася в поліцію, однак у відкритті кримінального провадження їй було відмовлено з причин того, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини. В зв`язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду та просить суд витребувати собаку з чужого незаконного володіння та повернути її позивачу. Крім того, просить суд стягнути х відповідачки на її користь моральну шкоду в розмірі 30\~000 грн, оскільки в зв`язку з ситуацією, яка склалася, у неї погіршився стан здоров`я, що виразилося у проблемах з серцем, тиском, гіпертонією та іншими хворобами. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду повідомлялася належним чином, надала суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що перебуває за межами міста Кривого Рогу, отримала посвідку на постійне проживання в іншій країні строком на 3 роки. Неодноразові звернення суду щодо надання письмових пояснень з приводу позовних вимог відповідач ігнорувала. Вислухавши позивачку, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Згідно приписів ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до міжнародного ветеринарного паспорту, позивачка [PERSON] є власником собаки по кличці « [PERSON] », [INFO] , породи ши-тцу, масть чорно-біла, стать кобель. 02 серпня 2020 року [PERSON] передала собаку на утримання відповідачці [PERSON] . Між сторонами був укладений усний договір, що собака буде мешкати саме у [PERSON] , та у випадку, якщо собака не приживеться у неї, остання поверне його попередньому власнику [PERSON] . Однак, як вбачається з переписки у додатку «Вайбер» між сторонами, [PERSON] не виконала умови домовленості та передала собаку третій особі. На вимогу [PERSON] щодо повернення собаки відповідає відмовою. Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Приписами ст. 316 ЦК України вказує, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», визначено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Пунктами 19, 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до ст. 387 ЦК України та частини 3 ст.12 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбаченим процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. 10 вересня 2021 року [PERSON] зверталася до [PERSON] з письмовою претензією щодо повернення її собаки, однак остання, залишила претензію без уваги та відповіді на неї не надала. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено порушення усних домовленостей відповідачем [PERSON] та безпідставне набуття права\~власності на собаку породи ши-тцу, на кличку «Тіма», [INFO] , стать кобель, масть чорно-біла, а тому позовні вимоги про витребування собаки з чужого незаконного володіння є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивач просила стягнути з [PERSON] завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 30 000,00 грн та яка полягала у спричиненні їй душевного болю та страждання, через що в неї погіршився стан здоров`я, що відобразилося на серці, підвищився тиск. З приводу чого вона проходила стаціонарне лікування у КНП «Криворізька міська лікарня № 9» КМР з 24.06.2021 року по 05.07.2021 рік з діагнозом стенокардія, гіпертонічна хвороба. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року\~\~ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, відповідно до п. 3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови доведенню підлягають: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач. Таким чином, суд вважає, що позивачу завдано моральної шкода, оскільки з моменту перебування собаки по кличці «Тіма» у відповідача, остання свідомо не надавала позивачу інформацію про собаку, не повідомила про передачу її сторонній особі, прохання позивача про повернення їй собаки залишилось проігнорованим, що свідчить про небажання [PERSON] вирішити спір мирним шляхом. Проте, суд вважає, що розмір заявленої моральної шкоди є завищеним. Враховуючи вимоги розумності, справедливості та ступінь моральних страждань позивача, суд доходить висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача та, на думку суду, є справедливим і достатнім для компенсації понесених [PERSON] страждань та переживань. Крім того, за змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: partial