Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач 12.01.2023 звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позов аргументує тим, що 16.09.2022 на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у [PERSON] вищевказану квартиру, яку на даний час повністю звільнено. Однак, у квартирі залишаються зареєстрованими відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Реєстрація мiсця проживания відповідачів у квартирі створює для неї перешкоди у вільному користуванні належним їй на праві власностi майном, оскiльки змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осiб. Також реєстрацiя мiсця проживания відповідачів за вказаною адресою сворює для неї перешкоди для отримання житлових соціальних пiльг, а також обмежує права власника на вільне розпорядження належним їй нерухомим майном. Відповідачі добровільно зняти місце реєстрації проживання не бажають. Ухвалою від 18.01.2023 постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримку позову. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими через оголошення на веб-сайті судової влади України та засобами поштового зв"язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання згідно із п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України, відзиву, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подали, причини неявки в судове засідання не повідомили, тому суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеним 16.09.2022 між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Варавою Н.П., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.09.2022 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-8). Відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у цій квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу адміністративно-дозвільних процедур виконавчого комітету Ніжинської міської ради №15.1-02/56 від 05.01.2023 та інформаціями відділу адміністративно-дозвільних процедур виконавчого комітету Ніжинської міської ради №06-10/60, 06-10/61, № 06-10/62 від 13.01.2023 (а.с. 14, 21-23). Відповідачі не мешкають у вказаній квартирі, що підтверджується актом про фактичне не проживання фізичної особи за місцем реєстрації від 05.01.2023 та довідкою №38 відділу з благоустрою, роботи з ОСН та взаємодії з правоохоронними органами виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 06.01.2023 (а.с.15-16). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2022. Відповідно до п.9 договору купівлі-продажу квартири відповідач [PERSON] свідчила, що буде знята з реєстраційного облiку з відчужуваної нею квартири до 17.10.2022 Однак, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у квартирі і в ній не проживають. При цьому відповідачі не є членами сім"ї власника житла, відтак положення ст. 405 ЦК України застосуванню не підлягають. З огляду на вказані норми та надані докази, суд вважає, що вищенаведені обставини в сукупності є істотними і такими, які дають підстави для визнання відповідачів таким, що втратили право користування квартирою. За таких умов та з огляду на положення ст. 391 ЦК України позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved