Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, яку в подальшому уточнила, обгрунтовуючи її тим, що виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради на підставі рішення виконкому Вороновицької селищної ради від 27.01.1995 було видано Ордер № 2 на право одержання жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згодом на підставі вказаного вище Ордеру було видано Свідоцтво про право власності на житло. Однак помилково вказано ім`я « [PERSON] », оскільки вірним є « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження та паспортом громадянина України [PERSON] . Допущена помилка перешкоджає їй в розпорядженні нерухомим майном. На її заяву до Вороновицької селищної ради від 11 жовтня 2021 року було отримано відповідь із рекомендацією звернутись до суду з відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Тому вона змушена звертатися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: для встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та просить встановити факт належності їй Свідоцтва про право власності на житло від 30 травня 1996 року на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 21.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження. Судовий розгляд по даній справі неодноразово відкладався з поважних причин. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.01.2023 заяву [PERSON] про уточнення змісту заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу прийнято до розгляду; до участі у справі залучено в якості заінтересованих осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судове засідання 21.02.2023 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Заявник [PERSON] попередньо до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує в повному обсязі. Представник Вороновицької селищної ради в особі селищного голови Ковінько О. попередньо через електронну пошту суду подав заяву, у якій просив здійснити розгляд справи без участі представника селищної ради, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] попередньо до суду подали аналогічні за змістом заяви, у яких просили розгляд справи здійснювати за їхньої відсутності, не заперечують проти задоволення заяви [PERSON] . Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 21.02.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази по справі № 128/105/22 та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради на підставі рішення виконкому Вороновицької селищної ради від 27.01.1995 було видано Ордер № 2 на право одержання жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією вказаного ордеру (а.с. 7). Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 30.05.1996 № 238, 30 травня 1996 року Вінницька районна державна адміністрація Вінницької області посвідчує, що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), яка (який) знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8). Листом від 11.10.2021 Вороновицька селищна рада на заяву [PERSON] від 11.10.2021 щодо підтвердження належності правовстановлюючих документів рекомендувала звернутися до суду з відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 10). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.02.1995 та копії паспорту громадянина України убачається, що ім`я заявника зазначено як « [PERSON] », а в Свідоцтві про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 30.05.1996 № 238, - « [PERSON] » (а.с. 3-4, 6, 8). У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 (справа № 643/6447/19), від 03.02.2021 (справа № 644/9753/19), від 18.11.2020 (справа № 554/3600/19), від 25.11.2020 (справа № 636/4087/19), від 19.06.2019 (справа № 752/20365/16-ц), від 05.12.2019 (справа № 750/9847/18). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. З аналізу вищевикладеного убачається, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення прав заявника на земельну ділянку, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги те, що невідповідність у написанні ім`я заявника у правовстановлюючому документі перешкоджає реалізації заявником права на вільне розпорядження належним їй майном, а також зважаючи на те, що в іншому порядку встановити факт належності документа на даний час є неможливим, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи, підтвердженими доказами, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON] Свідоцтва про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , виданого 30.05.1996 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved