Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визначити їй додатковий строк тривалістю в два місяці з дня набрання чинності рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що позивачем не було подано заяву про прийняття спадщини за законом і пропущено строк для прийняття спадщини та не надано документів, що підтверджують факт прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, а також пояснила, що позивач [PERSON] була необізнана про наявність заповіту складеного від імені [PERSON] , померлого [INFO] на її ім`я на частину спадкової квартири та оригінал зазначеного заповіту позивач не бачила і про його існування дізналася лише в січні лютому 2022 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач [PERSON] знала про наявність заповіту, оскільки копію заповіту від імені [PERSON] було надано матері позивача, оскільки позивачу [PERSON] на час складання заповіту було чотири роки. Позивач [PERSON] була присутня на похоронах [PERSON] . Також, як зазначила відповідач в судовому засіданні оригінал заповіту від імені [PERSON] знаходився в неї. Третя особа приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марія Дмитрівна в судове засіданні не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] її мати, а позивач по справі [PERSON] її онука. Так, позивач [PERSON] про наявність заповіту складеного від імені спадкодавця [PERSON] на її ім`я знала з дитинства та їй не одноразово повідомлялось про наявність зазначеного заповіту і те, що спадкова квартира в решті решт перейде у її власність. Оригінал заповіту знаходився у відповідача [PERSON] , а копія заповіту була матері позивача. Після смерті спадкодавця [PERSON] її мати [PERSON] приходила за оригіналом заповіту. Також, у вересня 2021 року позивач [PERSON] теж приходила за оригіналом заповіту. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марія Дмитрівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2022 року, повторно виданого Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON] , а саме [INFO] , саме з цього часу починається строк для прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю згідно свідоцтва про право власності за № 164 від 11.02.1994 року, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, зареєстроване Ізмаїльським МБТІ у реєстрі за № 64а-92. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту від 11.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1872, [PERSON] належну йому на праві власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] і все майно, що в неї знаходиться, заповів [PERSON] . Всю належну йому частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , заповів [PERSON] . 21.02.2022 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Листом від 11.07.2022 року за № 377/02-14, приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що позивачем не було подано заяву про прийняття спадщини за законом і пропущено строк для прийняття спадщини та не надано документів, що підтверджують факт прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3\~ст.\~1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Отже, правила частини третьої\~статті 1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що суди відкривають провадження по справам у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Аналізуючи ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в разі якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, тобто закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Постановою Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі №565/1145/17 визначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом встановлено, що позивач [PERSON] пропустила передбачений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини оскільки була необізнаною про наявність заповіту складеного від імені [PERSON] на користь [PERSON] та про те, що [PERSON] залишив заповіт на ім`я [PERSON] вона дізналася лише в лютому 2022 року. Відповідно до висновків Верховного Суду необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини (постанови у справах № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, № 489/1583/17 від 29 січня 2020 року, № 591/1271/18 від 15 квітня 2021 року). Згідно з частиною четвертою\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.\~76\~ЦПК України докази в їх сукупності, судом встановлено, що оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Таким чином, факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для фактичного усунення від спадкування, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та визначенню позивачу додаткового строку в два місяці з дня набрання чинності рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved