Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказують, що [INFO] помер [PERSON] , який був їх батьком. В склад спадкового майна сходить земельна ділянка, площею 1,79 га (цільове призначення: для ведення сільського господарства). Луцькою районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа. Дітьми померлого (включно [PERSON] та [PERSON] ) була досягнута усна домовленість про відмову від спадщини на користь матері [PERSON] . Зважаючи на вказане, вони підписали нотаріальну відмову від спадщини, однак згодом позивачі дізнались, що в тексті відмови йдеться про загальну відмову від спадщин, а не відмову на користь [PERSON] . Відтак, позивачі є такими, що помилились стосовно дійсних обставин справи, відмову від спадщини вчинено під впливом помилки. Враховуючи вказане, просять суд визнати недійсними свої заяви про відмову від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , посвідченої державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області. Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Ухвалою суду від 19 січня 2023 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено державного нотаріуса Луцької районної державної нотаріальної контори Кірічек Олександру Юріївну. В письмовій заяві від 07 березня 2023 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] просить здійснювати розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] подала на адресу суду заяву про визнання позовних вимог, зазначила факт того, що позивачами фактично було неправильно визначено мету відмови від спадщини (через відсутність зазначення у заяві про відмову у прийнятті спадщини даних особи на користь якої мала бути здійснена відмова з боку нотаріуса). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.Причин поважності неявки суду не повідомили, своїм правом на подання відзиву не скористались. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 вересня 2021 року (а.с.6). Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно. З матеріалів спадкової справи №34/2022, наданої на виконання ухвали суду від 13 грудня 2022 року, вбачається, що до спадкоємців першої черги входять дружина померлого ( [PERSON] ) та його діти ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ). 03 лютого 2022 року [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до заяв від 17 лютого 2022 року (№162,163,164,165), засвідчених державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Кірічек О.Ю. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини за законом після смерті батька. Заяву аналогічного змісту від [PERSON] посвідчено нотаріусом 23 лютого 2022 року (№178). Згідно заяв №379 від 20 червня 2022 року та № 380 від 21 червня 2022 [PERSON] та [PERSON] відкликали свої заяви про відмову від спадщини за законом та прийняли спадщину. Надаючи свою правову оцінку обставинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 ст. 1270 ЦК України). За нормою частини 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно з частинами 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статі Кодексу передбачено якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вказано, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст.ст. 225, 229-231, 233 ЦК України. Згідно положень статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У постанові пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 містяться роз`яснення щодо застосування, зокрема, ст.ст. 229 ЦК України. Зокрема, у п. 19 зазначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. При звернені до суду позивачі посилаються на помилку стосовно дійсних обставин справи при написанні відмови від спадщини. В контексті розглядуваних відносин суд зауважує, що відмова від спадщини може бути як на користь конкретної особи спадкоємця (адресна відмова), так і без зазначення такої особи (безадресна). В залежності від виду відмови її правові наслідки є відмінними: у разі безадресної відмови від прийняття спадщини одним із спадкоємців за законом із черги, яка закликана до спадкування, частка у спадщини, яку він мав прийняти, переходить до інших спадкоємців тієї ж черги порівну; у випадку адресної відмови частка, від якої відмовився спадкоємець, переходить до того чи тих спадкоємців, вказаних ним у заяві. З матеріалів справи вбачається, що діти спадкодавця, зокрема конкретно позивачі, мали намір вчинити адресну відмову від спадщини на користь матері, однак державним нотаріусом про такий факт зазначено не було, внаслідок чого відмова здійснена в безадресній формі. З огляду на наведене, має місце помилка щодо природи правочину з боку позивачів, що є достатньою та належною підставою для визнання недійсними заяв позивачів про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно положень статті 141 ЦПК України, судові витрати поділяються між сторонами пропорційно задоволеним вимогам, відповідно до чого, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору у розмірі 2977, 20 грн. (по 992,40 грн. з кожного). На підставі викладеного,

Outcome: approved