Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

28.12.2021 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому, змінивши предмет позову 09.02.2022, просить здійснити поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , виділивши: - [PERSON] у власність, як окремий об`єкт нерухомого майна, 1/4 частину житлового будинку, а саме: 1 - житлова кімната (за планом 1-1), площею 9,1 кв.м; 2 - житлова кімната (за планом 1-2), площею 14,3 кв.м; 3 - передпокій (за планом 1-3), площею 12,3 кв.м, а також надвірні будівлі: сарай «Б-1», вбиральня «б-1»; - [PERSON] у власність, як окремий об`єкт нерухомого майна, 3/4 частини житлового будинку, а саме: 1 - кухня (за планом 2-1), площею 11,9 кв.м; 2 - коридор (за планом 2-2), площею 5,1 кв.м; 3 - житлова кімната (за планом 2-3), площею 14,5 кв.м; 4 - житлова кімната (за планом 2-4), площею 12,1 кв.м; 5 - коридор (за планом 2-5), площею 9,7 кв.м, 6 - житлова кімната (за планом 2-6), площею 10,3 кв.м; 7 - санвузол (за планом 2-7), площею 3,2 кв.м; 8 - тамбур (за планом 2-І), площею 3,2 кв.м; 9 - комора (за планом 2-ІІ), площею 1,2 кв.м; 10 - тамбур (за планом 2-ІІІ), площею 2,8 кв.м, а також надвірні будівлі: гараж «Г-1», сарай «г -1». - припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 24.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.02.2022. 09.02.2022 підготовче засідання відкладено на 24.02.2022 у зв`язку з відсутністю даних про отримання відповідачем виклику до суду. 24.02.2022 підготовче засідання не відбулося у зв`язку із запровадженням воєнного стану Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України». 01.06.2022 підготовче засідання відкладено на 29.06.2022 у зв`язку неявкою сторін. 29.06.2022 підготовче засідання відкладено на 09.08.2022 у зв`язку неявкою сторін. Ухвалою суду від 09.08.2022 провадження у справі зупинено на час проведення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 09.11.2022 провадження у даній справі поновлено, призначено підготовче засідання на 24.11.2022. 24.11.2022 підготовче засідання відкладено на 12.12.2022 за клопотанням відповідача. 09.12.2022 [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій просить зобов`язати його знести самочинно збудовану прибудову «А4-1» з розташованими в ній приміщеннями № 1-4 кухня, площею 9,7 кв.м, № 1-5 санвузол, площею 3,9 кв.м та № 1-6 котельня, площею 3,7 кв.м, зазначеними в Технічному паспорті будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.12.2022 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання знести самочинно збудовану прибудову прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна в натурі та об`єднано в одне провадження; підготовче засідання відкладено до 29.12.2022. 23.12.2022 представником позивача поданий відзив на зустрічний позов, в якому просить відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що знесення частини будинку є непропорційним втручанням у майнові права [PERSON] 23.12.2022 представником позивача подано відповідь на відзив на позов, в якому зазначає про відсутність будь-яких перешкод у поділі спірного будинку. 29.12.2022 підготовче засідання відкладено на 19.01.2023 для надання часу на підготовку відповіді на відзив на зустрічний позов та заперечень. Ухвалою суду від 19.01.2023 підготовче провадження\~закрито,\~а справу\~призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01.02.2023. 01.02.2023 розгляд справи відкладено до 23.02.2023 у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, зустрічний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляд справи оповіщалися у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка житлового будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами, решта будинку (3/4 частки) належить [PERSON] . Через перебування належного позивачеві нерухомого майна у спільній частковій власності вона не може в повній мірі реалізувати своє право власності на нього, а примусити співвласників у позасудовому порядку вирішити питання поділу будинку не має можливості. У висновку експерта від 01.11.2022 № СЕ-19/125-22/5820-БТ Чернігівського НДЕКЦ запропонований варіант поділу будинку з господарськими будівлями і спорудами: виділити [PERSON] 1/4 частки, а саме: житлову кімнату 1-1, площею 9,1 кв.м, житлову кімнату 1-2, площею 14,3 кв.м, передпокій 1-3, площею 12,3 кв.м, сарай «Б-1» та убиральню «б-1», а всього по житловому будинку 35,7 кв.м; виділити [PERSON] 3/4 частки, а саме: кухню 2-1, площею 11,9 кв.м, коридор 2-2, площею 5,1 кв.м, житлову кімнату 2-3, площею 14,5 кв.м, житлову кімнату 2-4, площею 12,1 кв.м, коридор 2-5, площею 9,7 кв.м, житлову кімнату 2-6, площею 10,3 кв.м, санвузол 2-7, площею 3,2 кв.м, тамбур 2-ІІІ, площею 2,8 кв.м, та погріб під частиною будівлі «а3-1», а всього по житловому будинку 69,6 кв.м. Відхилення від ідеальної частки другого співвласника (3/4) по вартості будівель та споруд складає: 794223 - 794456,25 = -233,25 (грн), тобто на 233,25 гривень менше. Відхилення від ідеальної частки другого співвласника (3/4) у відсотках вартості будівель та споруд складає: (794223/1059275 х 100 %) - 75% = -0,02 %, тобто на 0,02 % менше. За даним варіантом перший співвласник, частка якого більша за ідеальну, в разі відповідного рішення суду, повинен сплатити компенсацію у розмірі 233 (двісті тридцять три) гривень 25 копійок на користь другого співвласника, частка якого менша за ідеальну. По запропонованому вище варіанту поділу житлового будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , не потребується проведення ремонтно-будівельних робіт по забезпеченню ізольованого користування приміщеннями житлового будинку та господарськими будівлями, які пропонується виділити кожному зі співвласників. Інші варіанти поділу житлового будинку на думку судового експерта є технічно не доцільними і не зручними для користування співвласниками, оскільки частина житлового будинку з розміщеними в ній приміщеннями квартири [ADDRESS] є одноповерховою, а над частиною житлового будинку з розміщеними в ти приміщеннями квартири [ADDRESS] надбудовано мансардний поверх, тобто виділ в натурі інших приміщень (чи їх частин) відмінних від фактичного порядку користування, призведе до значних перебудов житлового будинку, в тому числі з будівництвом надбудов зі сходами для можливості доступу до приміщень, що виділяються співвласникам тощо. При цьому зі змісту висновку вбачається, що оскільки відповідно до правовстановлюючих документів на житловий будинок (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 291632163) загальна площа житлового будинку становить 108,2 кв.м, тобто є меншою за загальну площу житлового будинку, зазначену в Технічному паспорті (а саме 127,0 кв.м), в наданих на дослідження матеріалах цивільної справи № 750/14990/21 (провадження № 2/750/442/22) відсутня інформація щодо наявності дозвільних документів на реконструкцію житлового з будівництвом прибудови до житлового будинку та надбудови мансардного поверху над частиною житлового будинку, відомості щодо надбудови мансардного поверху відсутні в Технічному паспорті, а також у Технічному паспорті наявні штампи «Збудовано самочинно» щодо прибудови «А4-1» з розташованими в ній приміщеннями № 1-4 кухня, площею 9,7 кв.м, № 1-5 санвузол, площею 3,9 кв.м, та № 1-6 котельня, площею 3,7 кв.м, то під час проведення дослідження прибудова «А4-1» та надбудова мансарди над частиною житлового будинку вважаються «самочинним будівництвом» та, відповідно до Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном, не включаються до нерухомого майна, поділ якого необхідно виконати, а будуть запропоновані для врахування при поділі як проектна пропозиція. Статті 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) передбачають, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в частині першій статті 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За частиною першої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (частина друга статті 367 ЦК України). Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55 (далі Інструкція). За пунктами 1.2, 2.1-2.4 Інструкції, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна; об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна; поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси; не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону; поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Зазначене узгоджуються з положеннями статей 316, 317, частини першої та другої статті 376 ЦК України. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак, виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої статті 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Частина перша статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). Правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.10.2022 № 442/2982/17 та від 02.03.2020 № 336/7085/14-ц, які враховуються судом на підставі частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). Крім того, за правилами статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд ставить під сумнів висновок експерта в частині обґрунтування можливості поділу спірного будинку, що має самочинні прибудови, Методичними рекомендаціями щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном/ О.І. Бутевич К.: КНДІСЕ, 2016, які не входять до переліків рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.05.2018 № 1467/5. Враховуючи викладене, спірний будинок не підлягає поділу як такий, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна (прибудова «А4-1» та надбудова мансарди над частиною житлового будинку), а тому у задоволенні позову належить відмовити. Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих приписах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10.04.2019 у справі № 127/27333/16-ц (провадження № 61-663св18), від 24.07.2019 у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18), від 20.11.2019 у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19), від 10.06.2020 у справі № 127/11492/16-ц (провадження № 61-40353св18). Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Отже, позивач за зустрічним позовом зобов`язана була довести не лише факт самочинності будівництва, але й порушення її прав як власника частини будинку та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб як знесення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки [PERSON] не виконано свій процесуальний обов`язок щодо доказування обставин, на які вона посилається у зустрічному позові, а також не вказано, як саме самочинне будівництво порушує її права, суд дійшов висновку про відсутність передбачених статтею 376 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог у частині знесення самочинного будівництва. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивачів як за первісним, так і за зустрічним позовом.

Outcome: dismissed