Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

22 липня 2022 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року з нього на користь відповідача на утримання сина стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30\~%\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У травні 2022 року шлюбні відносини з відповідачем припинились, остання забрала сина та особисті речі і переїхала до іншого місця проживання. Лише після припинення між ними шлюбних відносин відповідач пред`явила виконавчий документ до виконання Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина станом на липень 2022 року становить 68 961,34 грн. Позивач зазначає, що він до 2017 року працював на посаді головного лікаря загальної практики сімейного лікаря Піщанської амбулаторії, а також на 0,5 ставки лікаря з медицини невідкладних станів виїзної бригади ЕМД центральної підстанції Новомосковської станції ЕМД структурного підрозділу КП "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", мав гарні статки, з яких повністю утримував і дружину і сина. Однак у 2017 році він звільнився з посади головного лікаря та залишився працювати на 0,5\~ставки лікаря виїзної бригади. Позивач вважає, що якби відповідач пред`явила виконавчий лист до виконання у період 2015-2019 років, то у нього б не було заборгованості зі сплати аліментів, оскільки наразі його майновий стан змінився в гірший бік. Пояснив, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи та є учасником бойових дій, стягнення 50 % з його доходів на користь відповідача на поточні платежі за аліментами, а також на погашення заборгованості зі сплати аліментів, має для його суттєвий матеріальний тягар, оскільки залишкової суми йому не вистачає для забезпечення його базових потреб. Додатково зазначив, що його фізичний стан потребує проходження постійних курсів реабілітації, на які необхідні кошти. Додав, що будь-якого рухомого та нерухомого майна він не має та перебуває фактично на утриманні своєї доньки [PERSON] . У зв`язку з чим, він вимушений звернутись до суду та просить: - зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 11 вересня 2015 року, на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частини від всіх видів його прибутків щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду; - звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у сумі 154 926,21 грн., що стягується з нього на користь відповідача на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року, на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] . Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 20 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог, просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначаючи при цьому те, що за період спільного проживання з позивачем у зареєстрованому шлюбі останній не надавав коштів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , вона була вимушена самостійно забезпечувати себе та дитину усім необхідним. Навіть після проведення оперативного втручання сину, позивач коштів не надав, лікування дитини вона повністю забезпечила самотужки за допомогою отримання кредиту. Пояснила, що вона не пред`явила виконавчий документ, виданий на виконання рішення суду про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання дитини, до примусового виконання одразу після його отримання, оскільки позивач постійно чинив сварки з цього приводу, знущався та принижував її, застосовував фізичну силу, що викликало в неї страх пред`явлення такого виконавчого документа до виконання. Вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Зазначила, що позивачем не надано жодного доказу неможливості виконання ним своїх аліментних зобов`язань, як і не надано доказів значного погіршення його матеріального стану та перебування його на утриманні у своєї доньки. При цьому, зазначила, що позивач отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, крім того він перебуває на пенсійному забезпеченні, у нього є автомобіль, який отриманий ним від держави, як особі з інвалідністю. Додала, що необхідність проходження позивачем лікування та реабілітації, як підстави для зміни розміру аліментів на утримання сина, не є належною, оскільки більшість ліків останній, як учасник бойових дій, отримує безкоштовно, як і отримує безкоштовно забезпечення санаторно-курортним лікуванням. При цьому вона проживає в успадкованому нею після смерті матері будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , разом з двома дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] , вона потребує коштів для забезпечення дітей усім необхідним, однак її заробітку, який вона отримує працюючи на посаді продавця магазину, не вистачає, а тому вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 39-42). 01 листопада 2022 року позивач [PERSON] подав суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти обставин, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, вважав, що доводи останньої в частині несплати ним коштів на утримання дитини не відповідають дійсності, оскільки вважав, що якби такі обставини мали місце то шлюбні відносини між ними припинились би набагато раніше. При цьому зазначає, що на його думку, якби в нього не змінився матеріальний стан то їх сім`я не припинила б існування. Пояснив, що жодних кримінальних правопорушень відносно відповідача він не чинив. Додатково просив врахувати, що стан його здоров`я вимагає від нього постійної реабілітації, а тому він не зможе працювати та отримувати дохід для виконання своїх аліментних зобов`язань (а.с. 57-59). Заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило. 03 серпня 2022 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання фізичної особи-відповідача (а.с. 35). Ухвалою судді від 04 серпня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до таких висновків. Судом установлено, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження, наданими суду у засвідчених відповідачем копіями. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11\~вересня 2015 року, ухваленим у цивільній справі № 183/4730/15, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28\~липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили та Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано відповідний виконавчий лист. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Установлено, що виконавчий документ про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини наразі перебуває на виконанні в Новомосковському відділі державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса) (постанова про відкриття ВП № 69076639 від 23 травня 2022 року). Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на 01 серпня 2022 року складає 68 961,34 грн., що підтверджується відповідним повідомленням Відділу з питань відрахувань пенсій Управління питань з відрахування пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, наданою суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачеві [PERSON] 01 травня 2012 року установлено ІІІ групу інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААБ № 004025 від 18 квітня 2012 року, наданою суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 30). Судом установлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, отримує пенсію з інвалідності 3 групи/інвалід війни, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 25 лютого 2014 року, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 28). Згідно з довідкою про доходи № 53 від 21 липня 2022 року, виданою КП "ОЦЕМД та МК" ДОР" та наданою у засвідченій позивачем копії, [PERSON] працює на посаді лікаря з МНС ВБ ЕМД з 01 січня 2012 року, форма працевлаштування: основна, 0,25 ставки з 17 лютого 2009\~року, 0,5 ставки з 16\~жовтня 2017 року, розмір його заробітної плати за період з 01 серпня 2015 року по 31 травня 2022 року склав 343 860,82 грн. (20-21). Відповідно до довідки про доходи № 44 від 14 липня 2022 року, виданою КП "ОЦЕМД та МК" ДОР" та наданою у засвідченій позивачем копії, [PERSON] працює на посаді лікаря з МНС ВБ ЕМД з 01 січня 2012 року, форма працевлаштування: основна, 0,5 ставки з 16 жовтня 2017 року, розмір його заробітної плати за період з 01 квітня 2022 року по 30\~червня 2022 року склав 21 416,96 грн. (а.с.\~19). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~5,\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК\~України \~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст.\~43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд критично ставиться до посилань позивача, як на підставу зменшення розміру утримуваних з нього аліментів, на непред`явлення відповідачем виконавчого документа до примусового виконання у період з 2015 року по 2019 рік, оскільки право на пред`явлення виконавчого документа до виконання щодо стягнення аліментів може бути реалізовано протягом усього періоду, на який було видано виконавчий документ, в цьому випадку до повноліття дитини [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] . При цьому, суд зауважує, що аліменти на утримання малолітнього сина присуджені до стягнення з позивача в частині від його заробітку (доходу), а не в твердій грошовій сумі, при цьому позивач отримує дохід у вигляді заробітної плати, а також він перебуває на пенсійному забезпеченні. Доказів наявності суттєвих витрат на лікування та реабілітацію позивачем суду подано не було, а самі лише посилання на такі обставини не можуть бути враховані під час ухвалення рішення у справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про суттєву зміну його матеріального та сімейного стану, з моменту ухвалення рішення Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , і до дня подання позовної заяви про зменшення розміру аліментів, а тому суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачеві у задоволенні його позову у цій частині. Разом з тим, відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20\~листопада\~\~1989\~року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства"\~передбачено,\~що кожна\~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.\~197\~СК України,\~з урахуванням\~матеріального та\~сімейного стану\~платника аліментів\~суд може\~відстрочити або\~розстрочити сплату\~заборгованості за\~аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~ст. 197 СК України\~умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~та ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. При цьому вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути\~повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. У пред`явленій позовній заяві позивач зазначав про відсутність у нього фінансової можливості здійснювати погашення заборгованості з аліментів, у зв`язку з чим вважав, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Пояснюючи відсутність фінансової можливості сплачувати заборгованість з аліментів, позивач посилався на те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, потребує постійного лікування та реабілітації. Суд не приймає такі доводи позивача як підставу для звільнення його від сплати заборгованості з аліментів, виходячи з такого. Судом установлено, що позивач є працездатним, оскільки група інвалідності, яка йому установлена, передбачає можливість виконання ним легкої фізичної праці без нервово-психічного напруження, впливу несприятливих метео- та виробничих умов, тобто позивач має реальну можливість працювати та отримувати дохід, якого б було достатньо для виконання своїх аліментних зобов`язань. Обставини, на які позивач посилається щодо стану його здоров`я, існували, як на момент народження дитини, на утримання якої були присуджені аліменти і, у зв`язку з несплатою яких у позивача утворилась заборгованість, так і на день ухвалення рішення суду про стягнення таких аліментів. При цьому, під час розгляду справи в суді про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу щомісяця на утримання його сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення; з позовом про зменшення розміру аліментів звернувся лише в липні 2022 року; разом з тим, матеріали справи не місять доказів щодо знаходження позивача на утриманні у його доньки [PERSON] , а також інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, твердження позивача про те, що на теперішній час він не в змозі сплачувати заборгованість з аліментів, а також на його матеріальне становище, суд не вважає достатнім для задоволення вимог про звільнення його від сплати заборгованості з аліментів, оскільки такі обставини виникли в результаті його особистих дій/бездіяльності. При розгляді цієї категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані\~аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті 142, 181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі «Хант проти України»\~вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. 11 липня 2017 року\~Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що\~зазначені\~позивачем обставини не відносяться до істотних у розумінні частини другої статті 197 СК України та не є належною підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. З урахуванням цих обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову у цій частині, у зв`язку із недоведеністю обставин, визначених нормами чинного законодавства України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed