Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

26.11.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , в якій представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 2771, 17 доларів США, що за курсом 28.05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.01.2021 складає 77731, 32 грн. за кредитним договором № HAG4GK01270007 від 17.06.2005, та суму судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 17.06.2005 року уклали договір № HAG4GK01270007. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 42275.80 [Долар США] на терміном до 16.06.2025 р., а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідачка повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідачка сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 18.10.2015 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2016 року було задоволено стягнути заборгованість в розмірі 19638,14 [Долар США], що еквівалентно 425165,73 грн. Однак, винесення рішення Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2016 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань, та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2016 року виконано боржником, що підтверджується постановою ВДВС від 18.01.2021. Прострочена сума заборгованості становить 18146,33 [Долар США]. Оскільки, було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2016 року, тобто за період з 17.06.2005 року по 21.05.2015 року, то за період після подання уточненої позовної заяви від 16.11.2015 року до фактичної дати виконання рішення суду відповідно постанови ВДВС від 18.01.2021, тобто за період з 17.11.2015 по 18.01.2021 року існує заборгованість у розмірі 2771,17 [Долар США], яка складається з наступного: 2771.17 [Долар США] . 3% річних від простроченої суми. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2021 справу передано для розгляду судді Зубу Г.А. 30.11.2021 до суду надійшла довідка з органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб відповідачки у справі. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2021\~позовну заяву\~прийнято до розгляду та відкрито\~спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача\~\~в судове засідання\~\~не з`явився, про час, день та місце розгляду справи\~\~повідомлений у встановленому законом порядку, просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до ч.2\~ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачка обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачки. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачки та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи\~\~та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 17.06.2005 року уклали договір № HAG4GK01270007. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 42275.80 [Долар США] на терміном до 16.06.2025 р., а відповідачка зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. (а.с. 10-11) Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідачка зобов`язалась надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором,відповідачка зобов`язалась сплатити Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Зазначені обставини підтверджені наданими суду доказами, а також рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2016, яке набуло чинності, відповідно до якого стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № HAG4GK01270007. в розмірі 19638,14 [Долар США], що еквівалентно 426165,73 грн.(а.с. 4-5). Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, всі вищевикладені обставини, встановлені рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2016, яке набрало законної сили, не доказуються, оскільки інше не встановлено законом. Відповідно до постанови приватного виконавця ВОХО Ярмоленко О.В. ВП № 63555440 від 18.01.2021, на даний час рішення Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2016 року виконано боржником та виконавче провадження закінчено.(а.с. 5 зворот 6). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за період після подання уточненої позовної заяви від 16.11.2015 року до фактичної дати виконання рішення суду відповідно постанови ВДВС від 18.01.2021, тобто за період з 17.11.2015 по 18.01.2021 року складає 2771,17 [Долар США], яка складається з наступного: 2771.17 [Долар США] . 3% річних від простроченої суми, оскільки, рішенням Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2016 року було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, тобто за період з 17.06.2005 року по 21.05.2015 року.(а.с. 7 зворот). Відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.01.2021 курс долара США складає 28, 05 гривень (а.с. 9). У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доказів щодо неправильності складеного Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачкою, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не надано. Інший розрахунок заборгованості, суду не представлено. Отже, виходячи з таких встановлених принципів цивільного судочинства, як змагальність та диспозитивність, що передбачені ст. 12, 13 ЦПК України, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, суд, оцінюючи докази окремо кожний та в їх сукупності, приходить до висновку про належність та допустимість представленого Банком на обґрунтування вимог розрахунку заборгованості. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідачки на користь АТ КБ "Приватбанк" слід стягнути понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved