Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (далі\~Відповідач) про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, у якому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість із заробітної плати у розмірі 121\~847,17 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 214\~375,70 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивач перебував у трудових відносинах з Відповідачем з 13 серпня 2019 по 02 листопада 2021. При звільненні відповідач не провів повний розрахунок по заробітній платі. На момент звільнення така заборгованість становила 121\~847,179 грн. за період затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2021 по 22.11.2022 ( всього 385 днів), відповідно до норм ст. 117 КЗпП України, має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи розмір середнього заробітку 12250 грн. ( середньоденний 556,82 грн.). Враховуючи складене фінансове становище відповідача, позивач не ставить питання стягнення моральної шкоди за час тривалої затримки у виплаті заробітної плати. З 08.09.2022 він перебуває на службі у ЗСУ за мобілізацією. ІІ . Процесуальні дії суду у справі. \~ \~ \~ \~22.11.2022 позовна заява надійшла до суду та передана за авто розподілом судді Слободян Н.П. 23.11.2022 у справі відкрите спрощене провадження, перше судове засідання призначене на 15.12.2022. В цій ухвалі вирішено клопотання позивача про витребовування у відповідача доказів. Судове засідання, у зв`язку з неявкою сторін, відкладене на 13.01.2023, та, з тієї ж причини на 07.02.2023, 06.03.2023. \~ \~ \~ \~У зв`язку з невиконанням у встановлений строк відповідачем ухвали суду щодо надання доказів, ухвалою від 13.01.2023 на відповідача накладено штраф. \~ \~ \~ \~16.02.2023 до суду на виконання ухвали суду від відповідача надійшла довідка про середньоденний заробіток позивача. ІІІ. Позиції сторін \~ \~ \~ \~У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені вчасно. Позивач разом із позовом подав заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку з перебуванням на службі у ЗСУ. Відповідач, ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений вчасно. Заяв та клопотань до суду не надходило. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин Згідно відомостей трудової книжки серії [NUMBER] , яка належить [PERSON] , він, на підставі наказу №\~15-к\~від 06.05.2019,\~був з 08.05.2019 прийнятий\~на роботу\~до Державного\~підприємства «Спеціалізоване\~лісогосподарське підприємство\~«КИЇВОБЛАГРОЛІС» на\~посаду помічника лісничого Шпилівського агролісництва (запис 13). Наказом № 43-к від 07.05.2021 Позивача було звільнено із займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України з 11.05.2021 (запис 14). На підставі наказу №\~89-к\~від 02.08.2021 він\~був з 03.08.2021 прийнятий\~на роботу\~до Державного\~підприємства «Спеціалізоване\~лісогосподарське підприємство\~«КИЇВОБЛАГРОЛІС» на\~посаду помічника лісничого Оливського агролісництва ( запис № 16), на підставі наказу № 119к від 26.08.2021 переведений з 26.08.2021 на посаду помічника лісничого Поліського СДАЛГП (запис 17), на підставі наказу № 168к від 01.10.2021 переведений з 01.10.2021 на посаду старшого майстра лісу Поліського агролісництва ( запис № 18). На підставі наказу № 187-к від 01.11.2021 Позивача було звільнено з роботи за власним бажанням з 02.11.2021 згідно ст. 38 КЗпП України ( запис № 19) ( а.с.4,5) Згідно Довідки Державного підприємства\~«Спеціалізоване лісогосподарське\~підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» від 11.05.2021 № 145 станом на 11.05.2021 ДП «СЛП «Київоблагроліс» мав заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період червень 2020- травень 2021 у сумі 121\~847,17 грн. ( а.с.6). На день звільнення і до цього часу остаточного розрахунку [PERSON] не отримав. Відповідач не заперечує наявність заборгованості по сплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 121\~847, 17 грн., відзиву на позов не подав. З наданої відповідачем довідки № 60 від 06.02.2023 вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] на час його звільнення становить 641,63 грн., в т.ч. ПДФО 115,49 грн., військовий збір 9,52 грн. Середньодення заробітна плата до виплати становить 516,52 грн. ( а.с. 37). V. Оцінка Суду Частиною 1 статті 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 08.05.2019 по 11.05.2021 та з 03.08.2021 по 02.11.2021. Всупереч зазначеним вище вимогам Закону Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» не виплатило у повному обсязі [PERSON] у день звільнення заробітну плату, нараховану за період червень 2020- травень 2021, заборгованість становить 121\~847,17 грн. За таких обставин, встановлені порушення прав та інтересів Позивача підлягають захисту шляхом стягнення з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» на користь Сікорського зазначеної заборгованості, а тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до частини першої\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20\~постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у\~статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Згідно наданої відповідачем довідки № 60 від 06.02.2023 вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] на час його звільнення становить 641,63 грн., в т.ч. ПДФО 115,49 грн., військовий збір 9,52 грн. Середньодення заробітна плата до виплати становить 516,52 грн. ( а.с. 36). Кількість робочих днів в період після звільнення 07.05.2021 (останній робочий день) до дня подання позову 22.11.2022 становить 407 днів: травень 2021 15 ( - 3 відпрацьованих до звільнення), червень 2021 20, липень 2021 22, серпень 2021 21, вересень 2021 22, жовтень 2021 20, листопад 2021 22, грудень 2021 22, січень 2022 19, литий 2022 20, березень 2022 22, квітень 2022 20, травень 2022 20, червень 2022 20, липень 2022 -21, серпень 2022 22, вересень 2022 22, жовтень 2022 20, листопад 2022 (до дня подання позову до суду) 15. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.05.2021 по 22.11.2022 складає 261\~143,41 грн. (641,63 грн.*407 робочих днів), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини першої\~статті 9 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) положення\~ЦК України\~застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення\~ЦК України\~мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі №759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16). Пунктом 6 частини першої\~статті 3 ЦК України\~передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина третя\~статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а в позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Вказане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи із середнього заробітку. Відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1\~статті 9 ЦК України\~така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому\~статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3\~статті 551 ЦК України\~про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1\~статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). З урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтями\~116,\~117 КЗпП України, для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 07.05.2021 по день звернення до суду (позивач сам визначився з датою, якою обмежив свої вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) . Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач звільнився з роботи ( з 11.05.2021, вже 02.08.2021 був знову прийнятий на роботу відповідачем. Після повторного прийняття на роботу позивачу заробітна плата, ймовірно, виплачена у повному обсязі, оскільки відсутні відомості про інше, і він мав всі можливості звернутися з відповідним позовом до суду раніше, а не через півтора року, саме тому суд, приходить до висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку з 261\~143,41 грн. до 25 000 грн., враховуючи справедливий та розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини шостої\~статті 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з ДП «СП«Київоблагроліс» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1% від розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial