Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду та вимоги мотивує тим, що з працювала у відповідача з 23.05.2017 на посаді продавця-консультанта. З 24.02.2023 не мала можливості здійснювати трудову діяльність бо почалася війна і в Україні було введено воєнний стан. 24.02.2022 представник відповідача, який займався поставками товарів у магазин, повідомив їй про те, щоб магазин поки не відкривала. З цього часу зв?язок із відповідачем не здійснювався. До липня 2022 року позивачка періодично навідувалась в магазин, перевіряла наявність товару та прибирала у приміщенні. 28.07.2022 представник позивача приїзав до міста, вивіз увесь товар та повідомив, що магази закривається, а тому позивачка рпідлягає звільненню з роботи. Звернулася до органів ПФУ у м. Суми, де їй повідомилм, що з 31.07.2021 вона звільнена за власним бажанням. Такі відомості не відповідають дійсності, оскільки заяв на звільнення вона не писала, вона до 24.02.2022 працювала у магазині та отримувала заробітну плату, а після цієї дати перебувала у простої, оскільки не могла працювати з незалежних від неї причин. Оскільки магазин фактично припинив роботу у м. Суми з 28.07.2022, з цього дня вважає припиненим трудовий договір. Посилаючись на ст. 113 КЗпП зазначає, що за період простоя з 24.02.2022 по 28.07.2022 роботодавець повинен був виплачувати їй заробітну плату у розмірі не нижче 2/3 мінімальної заробітнох плати. Просить визнати розірваним з 28.07.2022 за угодою стороін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України трудовий договір, укладений 23.05.2017 між нею та ФОП [PERSON] . Стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за час простою з 24.02.2022 по 28.07.2022 у розмірі 22\~247,88 грн. Ухвалою суду від 14.12.2022 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. Протокольними узвалами суду від 16.01.2023 замінено відповідача правонаступником [PERSON] у зв?язку з припиненням нею підприємницької діяльності, а також витребувано у відповідача копії пов?язаних зі звільненням позивачки документів. У судове засідання сторони не з?явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у якій вона не заперечує проти заочного розгляду справи. Від відповідача відзиву, інших заяв не надходило. Враховуючи повторну неявку відповідача та відсутність відзиву на позовні вимоги, наявні підстави для заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка 23.05.2017 прийнята на роботу продавцем консультантом непродовольчих товарів до ФОП [PERSON] , що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6). За поясненнями позивача, які не спростовуються відповідачем, позивачка працювала у магазині « [INFO] » у м. Суми, який належав відповідачу. Відповідно до відомостей про трудову діяльність та відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб трудові відносини з ФОП [PERSON] припинено 31.07.2021 на підставі ст. 38 ЗКпП, до 31.07.2021 позивачка отримувала від ФОП [PERSON] доходи, з яких сплачувався єдиний внесок на загальнообов?язкове державне соціальне страхування (а.с. 7, 8-17). ФОП [PERSON] зареєстрована була як фізична особа підприємець у грудні 2012 року та місцем провадження її господарської діяльності було м. Дніпропетровськ (а.с. 18-19). 31.08.2022 проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (а.с. 48). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір?ю позивачки. Донька працювала у магазині « [INFO] », власником якого був громадянин Туреччини, який і вів господарську діяльність. Офіційно магазин був зареєстрований на ФОП [PERSON] . Керівництво магазину постійно проживало у м. Дніпро. Донька працювала офіційно та отримувала мінімальну заробітну плату. Трудова книжка протягом періоду її роботи у ФОП [PERSON] була на руках у позивачки. Коли прозпочалася війна доньці подзвонили та повідомили, щоб не виходила на роботу. З цього часу їй перестали виплачувати заробітну плату. У квітні 2022 року власник подзвонив, попросив прибрати у магазині. Влітку власники вивезли товар, не попередивши про це попередньо продавців. У Пенсійному фонді позивачці сказали, що вона звільнена. Згідно\~ст.\~43\~Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У ч.1 ст.23 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, крім іншого, може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~36\~КЗпП України\~підставами припинення\~трудового договору\~є: угода сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.\~ Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відповідачем не спростовано та не надано відповідних доказів, які б оспорювали твердження позивача про те, що вона фактично працювала у відповідача після 31.07.2021. Матеріали справи не містять доказів, що позивачка була обізнана з тим що її було звільнено з роботи 31.07.2021 на підставі ст. 38 КЗпП (з ініціативи працівника). Надана позивачкою копія трудової книжки не містить записів про припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] . З метою повного та всебічного розгляду спроави за клопотанням позивача у відповідача ухвалою суду було витребувано копії пов?язаних зі звільненням позивачки документів. Витребувані документи відповідачем надані не були. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо наданих позивачем доводів, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни дати та формулювання причин припинення укладеного міжсторонами трудового договору: визнання трудового договору розірваним з 28.07.2022, а не з 31.07.2021 та на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін), а не за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Відповідно до\~статті 115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1\~ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). З інформації з реєстру застрахованих осіб вбачається, що робтодавцем припинено виплату позивачу доходів, з яких сплачувались страхові внески, з серпня 2021 року. Разом із цим позивачем не заперечується, що до 24.02.2022 вона отримувала заробітну плату. З 24.02.2022 не працювала з незалежних від неї причин роботодавець усно розпорядився не відкривати магазин у зв?язку із введенням воєнного стану та ситуацією, яка склалась у цей період у м. Суми у зв?язку з воєнними діями. Таким чином, у період з 24.02.2022 по 28.07.2022 відбувався простій не з вини позивачки. Такий простій повинен оплачуватись у розмірі не менше 2/3 тарифної ставки. Враховуючи, що позивачка отримувала мінімальну заробітну плату (6500 грн. з 01.01.2022), за час простою 5 місяців та 4 дні, відповідач повинен виплатити їй 22 247,88 грн. заробітної плати. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved