Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що КСП «Маслівське», як правонаступнику Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське», належить право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий № 3222984300:02:203:0001, загальною площею 238,9369 га. Вказане право постійного користування набуто ДП «СП «Маслівське» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153882, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року. КСП «Маслівське» є потерпілим в межах кримінального провадження № 12020110220000279, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України. В ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивачу стало відомо, що в рамках досудового розслідування було призначено та проведено земельно технічну експертизу, за результатами якої складено висновок судового експерта від 7 грудня 2020 року № 226/12-2020, з якого вбачається, що на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, повністю накладаються земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:003:0013, площею 4,1004 га, та земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:003:0020, площею 4,2563 га, які мають цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані земельні ділянки належать на праві власності відповідачу [PERSON] , яка набула їх у власність на підставі договорів міни: № 1717 від 23 червня 2017 року, укладеного з [PERSON] стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:003:0013, та № 1396 від 25 травня 2017 року, укладеного з [PERSON] стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:003:0020. В свою чергу вказані земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] набули у власність на підставі розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 419 від 29 жовтня 2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області». КСП «Маслівське», як юридична особа, яка утворена в результаті приватизації ДП «СП «Маслівське» шляхом перетворення, є правонаступником зазначеного державного підприємства за всіма правами, в тому числі, передбаченими ЗК України, а відтак є титульним володільцем земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001. Зі вступом в силу з 01 січня 2013 року Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності перейшли до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, а саме до Державного агентства земельних ресурсів України та його територіальних органів. Відтак, Миронівська районна державна адміністрація, станом на дату видання розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року, вже не мала повноважень розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення, до яких належить земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, а держава в особі Державного агентства земельних ресурсів України чи його територіальних органів, як власник, волю на відчуження цієї ділянки не виявляла. Вказала, що на момент припинення ДП «СП «Маслівське» та державної реєстрації Статуту КСП «Маслівське», а саме станом на 21 грудня 2012 року, земельні ділянки, що раніше надані у постійне користування ДП «СП «Маслівське», в силу положень статті 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», належали до земель державної власності, не були передані в колективну власність зазначеного КСП та не підлягали паюванню за законодавством, що регулює паювання земель колективної власності. Передачу оспорюваних земельних ділянок у приватну власність здійснено у порядку, передбаченому для розпаювання та передачі в приватну власність громадян України земельних ділянок із земель, переданих в колективну власність колективних сільськогосподарських підприємств, проте, будь-які землі, які перебували у користуванні ДП «СП «Маслівське», зокрема, і ті, що входили до земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, не передавалися у колективну власність членам КСП «Маслівське», як правонаступнику вказаного державного підприємства, незважаючи на обставини його перетворення в КСП «Маслівське». Оскільки ДП «СП «Маслівське» належало до державної форми власності та підлягало приватизації саме як державне сільськогосподарське підприємство, то приватизація земель, які перебували у його користуванні та їх передача працівникам цього підприємства (та прирівняним до них особам) повинна була проводитися у порядку, передбаченому статті 25 ЗК України. Передача земельних ділянок в приватну власність за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 відбулася з порушенням порядку, визначеного статтею 25 ЗК України та частиною 5 статті 118 ЗК України, оскільки процедура приватизації земель, які перебували у користуванні ДП «СП «Маслівське», була розпочата, проте не була завершена, затверджений у встановленому порядку проекту приватизації земель ДП «СП «Маслівське» був відсутній, а уповноваженим органом не надавався ДП «СП «Маслівське» дозвіл на розробку проекту приватизації земель, що перебували у користуванні цього підприємства. Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, або її частина, попередньо не вилучалась із користування КСП «Маслівське». Державний акт серії ЯЯ № 153882 не визнавався недійсним та не скасовувався. Уповноважені органи не приймали рішення про припинення права постійного користування КСП «Маслівське» на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 або на її частину. КСП «Маслівське», як правонаступник ДП «СП «Маслівське», добровільно не відмовлялось від права користування зазначеною земельною ділянкою. Позивач вважає, що спірні земельні ділянки були виведені із земель державної власності і вибули з володіння титульного володільця за відсутності рішення органу, уповноваженого розпоряджатися землями державної форми власності. Їх передача у приватну власність, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, відбулась не у передбачений законом спосіб, з порушенням норм діючого законодавства щодо встановленого для даного виду державного сільськогосподарського підприємства порядку безоплатного надання земельних ділянок у власність громадян. Зазначені обставини призвели до порушення законних прав та інтересів позивача, як титульного володільця вказаної земельної ділянки, оскільки КСП «Маслівське» було позбавлено законного права володіння та користування вказаною земельною ділянкою у повному обсязі, розмір земельної ділянки було незаконно зменшено внаслідок формування за рахунок цієї ділянки та передачі у приватну власність спірних земельних ділянок. Також було порушено законний інтерес КСП « [PERSON] » на переоформлення в майбутньому права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 на інший правовий титул (приватну власність, оренду) в обсязі, що існував до незаконної передачі спірних земельних ділянок у приватну власність. Спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 передано [PERSON] в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» на підставі договорів оренди землі № КВ-25 та КВ-26 від 22 лютого 2018 року. Оскільки право власності на спірні земельні ділянки було отримано незаконно, а саме поза волею дійсного власника - держави в особі уповноваженого органу та не у визначений законом спосіб, на момент укладення договору оренди земельних ділянок у [PERSON] були відсутні повноваження власника майна, передбачені частиною 1 статті 319 ЦК України. Укладання договору оренди земельних ділянок, які незаконно вибули з державної власності не за рішенням уповноваженого органу виконавчої влади або не за результатами аукціону, суперечить положенням частини 1 статті 116 ЗК України, а тому договори оренди спірних земельних ділянок підлягають визнанню недійсними на підставі частини 1 статті 203 ЦК України. В зв?язку з наявністю порушеного права та інтересу позивача та правових підстав для відновлення становища, яке існувало до порушення, просила відновити порушене право шляхом витребування спірних земельних ділянок у державну власність і володіння титульного володільця КСП «Маслівське» та визнати договори оренди вказаних спірних ділянок недійсними. Під час розгляду справи представником позивача змінено підстави позову в зв?язку з змінами в законодавстві щодо повноважень уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками. З урахуванням положень абзацу 1 пункту 24 Перехідних положень ЗК України, право на розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які попередньо перебували у державній власності за межами населених пунктів, з 27 травня 2021 року перейшло до територіальних громад. Відтак спірні земельні ділянки підлягають витребуванню у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради, оскільки знаходяться на території Маслівської територіальної громади, яка входить до складу Миронівської територіальної громади. З урахуванням змінених підстав позову, викладених у поданій заяві та уточнених в судовому засіданні, просила витребувати з незаконного володіння [PERSON] у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади та у володіння КСП «Маслівське» земельних ділянок з кадастровими номерами: 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020, а також визнати недійсними договори оренди землі № КВ-25 та № КВ-26 від 22 лютого 2018 року, укладені між [PERSON] та ТОВ «Нива Миронівщини». Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 14 липня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 30 серпня 2021 року призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 08 листопада 2021 року залучено Миронівську міську раду та Обухівську району державну адміністрацію Київської області до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року залучено [PERSON] та [PERSON] до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 21 червня 2022 року виключено [PERSON] та [PERSON] з кола учасників у цивільній справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. Аргументи учасників справи 10\~серпня 2021\~року від\~представника відповідача\~ [PERSON] \~ адвоката\~Юрко В.О.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~проти позовних\~вимог позивача\~він заперечував,\~просив в\~позові відмовити.\~Обґрунтовуючи свої\~заперечення проти\~позову зазначив,\~що позивачем не оскаржено законність розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року Миронівської РДА Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» громадянам - працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1866,1021 га ріллі на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області». Вказав, що до позовних вимох про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння позивач застосував правову кваліфікацію статті 387 та частини 1 статті 388 ЦК України, які регулюють права власника, однак позивач не надає доказів, що він був таким власником земельних ділянок. Право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 за актом серії ЯЯ № 153882 в інший правовий титул, відповідно до\~вимог статей\~92,\~93\~ЗК України, позивач не переоформив. Вказав, що позивач не оспорює факт розпаювання, оскільки сам долучає до позову постанову від 12 листопада 2020 року Північного апеляційного господарського суду в справі № 911/2619/19, в якій зазначено про визнання КСП «Маслівське» факту розпаювання земель за розпорядженнями Миронівської РДА від № 76 від 26 лютого 2013 року, № 331 від 19 вересня 2013 року та № 491 від 29 жовтня 2013 року. В справі відсутні докази щодо винесення меж земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 в натурі (на місцевості), що регулюється Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена Наказом Держкомзему № 376 від 18 травня 2010 року, натомість, з долученої позивачем земельно-технічної експертизи від 07 грудня 2020 року № 226/12-2020, вбачається, що вона здійсненна в кримінальному провадженні, рішення в якому процесуально не прийнято, відповідно, не має доказової сили в даній цивільній справі. Вказав, що позивач, як підставу свого порушеного права, зазначив розпорядження Миронівської РДА Київської області № 419 від 29 жовтня 2013 року, з якого вбачається, що затверджено технічну документацію загальною площею 1866,1021 га ріллі на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області. Однак, експерт в кримінальному провадженні здійснив роботи щодо винесення меж земельної ділянки не на всю площу, зазначену в розпорядженні, а вибірково, на окремі земельні ділянки, без будь-якого обґрунтування, отже дана експертиза не носить характеру доказовості у даній справі. В окремо поданій заяві представник відповідача [PERSON] просив застосувати до позовних вимог КСП «Маслівське» до [PERSON] та ТОВ «Нива Миронівщини» позовну давність та в зв`язку з цим у задоволенні позову відмовити повністю. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що розпорядження Миронівської РДА Київської області № 419 від 29 жовтня 2013 року досліджувалось в судових спорах про визнання права власності на земельні частки (паї) інших членів КСП «Маслівське» в порядку спадкування, де позивач був залучений третьою особою, в надісланих заявах до суду, позовні вимоги вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зокрема Миронівським районним судом Київської області було прийнято судові рішення у судових справах № 371/843/14-ц від 21 липня 2014 року, № 371/1788/14-ц від 06 жовтня 2014 року, № 371/1790/14-ц від 06 жовтня 2014 року, № 371/1747/14-ц від 14 жовтня 2014 року, № 371/1847/14-ц від 14 жовтня 2014 року. Тому вважає, що саме із дати прийняття вищезазначених судових рішень, почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких претензій позивача про незаконність розпорядження Миронівської РДА № 419 від 29 жовтня 2013 року. Вказав, що позивач не просить суд визнати незаконним розпорядження РДА № 419 від 29 жовтня 2013 року, відсутні в матеріалах справи докази що спірне розпорядження скасовано, визнано недійсним, а тому строк позовної давності для захисту судом права позивача сплив. 10 серпня 2021 року від представника відповідача ТОВ «Нива Миронівщини» - директора Сластіона О.О. надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування наслідків спливу позовної давності. У відзиві він позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову повністю. Заперечення проти позову обґрунтував відсутністю обставин,\~які підтверджували\~б порушення\~права позивача,\~за захистом\~якого він\~звернувся,\~оскільки наявність у діях позивача волі на передачу майна підтверджується рішенням загальних зборів членів КСП «Маслівське» від 07 лютого 2013 року, згідно якого затверджено список членів КСП та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання земельних часток (паїв) із земель підприємства, який включає список працівників соціальної сфери села Маслівка, які мають право на отримання паїв при розпаюванні. Вказав, що позивач визнав законним факт розпаювання земель за\~розпорядженням Миронівської\~РДА від №76 від 26 лютого 2013 року, № 331 від 19 вересня 2013 року та № 491 від 29 жовтня 2013 року. Вказані обставини підтверджуються постановою від 12 листопада 2020 року Північного апеляційного господарського суду в справі № 911/2619/19, яку позивач сам долучає до позовної заяви. Для надання правильної оцінки фактичним обставинам та для правильного застосування норм права при розгляді заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння у цій справі є необхідним дослідження правомірності саме первісного відчуження спірного майна, та умов, за яких майно вибуло з володіння власника чи осіб, яким воно було передано на передбачених законом підставах. Вказав на відсутність доказів переоформлення права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, яка перебувала на праві постійного користування за актом серії ЯЯ № 153882, відповідно до статей 92, 93 ЗК України, оскільки земельна ділянка не сформована та не зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Факт формування земельної ділянки не підтверджений Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Земельна ділянка, яка надавалася на праві постійного користування позивачу, припинила своє існування в натурі у попередніх межах, оскільки була розпайована та поділена на новоутворені земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери та проведено реєстрацію у Державному земельному кадастрі. Зазначив, що об`єктом віндикаційного позову може бути лише індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову, а тому витребування земельні ділянки з загального масиву 238,9369 умовно кадастрових гектарів, які перебували у позивача на правах постійного користування, на підставі акту серії ЯЯ № 153882, не відновить становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Звернув увагу, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, а суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з?ясувати предмет спору та межі доказування. Вказав на\~те,\~що розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року Миронівської РДА не скасовувалося в судовому порядку та фактично стало підставою для видачі державних актів на право власності на\~земельні ділянки\~громадянам -\~працівникам соціальної\~сфери і\~пенсіонерам з\~їх числа,\~а тому\~спосіб захисту\~у виді визнання недійсними договорів оренди із застосуванням реституції є помилковим. Посилаючись на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6- 2723цс16, вказав, що одночасне пред`явлення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація) та про визнання недійсним правочину із застосуванням реституції є помилковим, оскільки вказані позовні вимоги є взаємовиключними, а рішення, яким одночасно будуть задоволені такі вимоги, призведе до конфлікту інтересів та неможливості одночасного виконання цих вимог, адже виконання однієї вимоги виключає можливість виконання іншої. Обгрунтовуючи заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог, зазначив аналогічні обставини, що і представник відповідача [PERSON] . Зокрема зазначив про обізнаність позивача з наявністю правових наслідків розпорядження Миронівської РДА № 419 від 29 жовтня 2013 року в зв?язку з прийняттям участі в якості третьої особи у розгляді Миронівським районним судом Київської області справ № 371/843/14-ц від 21 липня 2014 року, № 371/1788/14-ц від 06 жовтня 2014 року, № 371/1790/14-ц від 06 жовтня 2014 року, № 371/1747/14-ц від 14 жовтня 2014 року, 371/1847/14-ц від 14 жовтня 2014 року. Вважає, що саме із дати прийняття вищезазначених судових рішень, почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких претензій позивача, щодо незаконності розпорядження Миронівської РДА № 419 від 29 жовтня 2013 року. Представник позивача 19 серпня 2021 року подала відповідь на відзив. Заперечуючи проти доводів представників відповідачів щодо невизнання в судовому порядку розпорядження № 419 від 29 жовтня 2019 року Миронівської РДА Київської області, вказала на те, що відповідачами не надано доказів того, що вказане розпорядження є саме тим рішенням, яке передбачено частиною 1 статті 116 ЗК України, тобто рішенням, яке прийнято уповноваженим державним органом в межах компетенції, визначеної законом. Вибуття спірних земельних ділянок з державної у приватну власність повинно було відбуватися у порядку, передбаченому статтями 25 та 118 ЗК України, оскільки землі, за рахунок яких було виділено спірні земельні ділянки, належали на праві постійного користування державному сільськогосподарському підприємству ДП «СП «Маслівське» та у колективну власність КСП «Маслівське» не передавались. З 01 січня 2013 року розпоряджатися сільськогосподарськими землями державної форми власності за межами населених пунктів могло лише Державне агентство земельних ресурсів України, а тому набуття права приватної власності на спірні ділянки відбулось за відсутності рішення уповноваженого органу і саме ця обставина є підставою для витребування спірних земельних ділянок у відповідача. Вказала, що видання державним органом розпорядчого акту з питань, що не віднесенні законом до його компетенції, не може бути підставою для виникнення прав та обов`язків у часників відповідних правовідносин. Щодо тверджень представників відповідачів про те, що такий вид захисту як витребування із чужого володіння передбачений лише для власника майна, зазначила, що законодавство, зокрема частиною 1 статті 388 ЦК України передбачено право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом"). Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно- правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Вказала, що представник відповідача, посилаючись на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 911/2619/19, необґрунтовано зазначають про факт визнання позивачем законності розпаювання земель на підставі розпорядження Миронівської РДА № 419 від 29 жовтня 2019 року, формулювання в зазначеному рішенні свідчить про визнання факту розпаювання земель, а не факту законності такого розпаювання. Звернула увагу на те, що відповідно до сформованої правозастосовної практики, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку, не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за змістом чинного ЗК України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача. Факт реєстрації за ДП «СП «Маслівське» права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, загальною площею 238,9369 га, підтверджується наявністю державного акту серії № 153882, який свідчить, що станом на день видачі вказаного державного акту 23 грудня 2009 року земельна ділянка була сформована. КСП «Маслівське» є правонаступником зазначеного державного підприємства, у тому числі у питаннях землекористування. Доказів того, що право користування ДП СП «Маслівське», а в подальшому КСП «Маслівське», було припинено у порядку, передбаченому статтею 141 ЗК України, відповідачами не надано. Безпідставним вважає твердження представника відповідача про відсутність доказів щодо віднесення меж земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 в натурі (на місцевості), оскільки наявність виданого державного акта з присвоєнням кадастрового номеру відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43, та частини 4 статті 79-1 ЗК України є підтвердженням формування земельної ділянки. Щодо заяв представників відповідача про сплив позовної давності для звернення до суду вказала, що їх посилання на зазначені у відзиві рішення, ухвалені Миронівським районним судом Київської області у цивільних справах у 2014 році є безпідставними, оскільки із заяви не вбачається чи були предметом судового розгляду у зазначених цивільних справах питання законності розпорядження Миронівської РДА № 419 та/або законність вилучення з державної власності та подальша передача у приватну власність земельних ділянок, які є предметом спору у справі, що розглядається. Вказані рішення до заяви представниками відповідача не додані. Стверджує, що позивачу лише з висновку судового експерта від 07 грудня 2020 року № 226/12-2020, складеного в рамках кримінального провадження № 12020110220000279, стало відомо про те, що земельні ділянки, які є предметом спору у цивільній справі, що розглядається, повністю накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001. Крім того, існують об`єктивні обставини, які свідчать про те, що КСП «Маслівське» було позбавлено можливості звернутися за захистом своїх прав та обов`язків раніше. Так, у період з 12 грудня 2013 року до 06 грудня 2018 року у КСП «Маслівське» був відсутній легітимний орган управління, оскільки тривали судові спори щодо правомочності директора КСП [PERSON] . Реалізація прав позивача стала можлива після набрання чинності 06 грудня 2018 року рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 810/2235/18, яким визнано незаконною (протиправною) реєстраційну дію, якою змінено керівника КСП «Маслівське» на [PERSON] , останній документи щодо господарської та будь-якої іншої діяльності КСП «Маслівське» не передав. В судовому засіданні представники позивача адвокат Швачка В.Ю. та Гресенко О.В. заявлені вимоги підтримали, в поясненнях послалися на обставини, які викладені у позовній заяві. Додатково адвокат Швачка В.Ю. пояснила, що з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності перейшли до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, а саме до Державного агентства земельних ресурсів України та його територіальних органів, тому Миронівська РДА не мала повноважень на передачу у власність земельних ділянок державної власності. З огляду\~на це,\~з прийняттям\~протоколу загальних зборів трудового колективу і ініціативної групи пенсіонерів ДП «СП`Маслівське» від 06 липня 2012 року, членами КСП «Маслівське» було розпочато процедуру приватизації майна ДП «СП «Маслівське». Приватизація не була закінчена, оскільки розпорядження Миронівської РДА № 419 від 29 жовтня 2013 року не може вважатися рішенням органу, уповноваженого на розпорядження землями державної власності. Також вказала, що передача земель у власність громадянам членам КСП «Маслівське», працівникам соціальної сфери та пенсіонерам, відбувалася на підставі законодавства та в порядку, встановлених для паювання земель колективної власності, а не для земель державної власності. Відтак, право власності на земельні ділянки набуте [PERSON] та [PERSON] з порушенням порядку, встановленого для приватизації державних підприємств, на підставі рішення не уповноваженого органу, тобто у спосіб і на підставах, що не передбачені діючим законодавством. Вважає, що у [PERSON] та [PERSON] не виникло права власності на земельні ділянки, які вони отримали внаслідок прийняття розпорядження Миронівської РДА № 419 від 29 жовтня 2013 року, тому вказане право не могло перейти до [PERSON] внаслідок укладення договорів міни. Як наслідок, договори оренди, що були укладені [PERSON] з ТОВ «Нива Миронівщини», підлягають визнанню недійсними. Представник відповідача ТОВ «Нива Миронівщини» - адвокат Юрко К.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково вказала на відсутність повноважень у КСП «Маслівське» заявляти позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки воно не є власником вказаної земельної ділянки, так як не зареєструвало речове право на неї. Просила на стадії дослідження доказів встановити підстави позивача для витребування майна, оскільки він не є власником майна, а лише його користувачем. За приписами статті 387 ЦК України витребувати майно з чужого незаконного володіння має тільки власник цього майна. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з?явилися, до суду подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги просили залишити без задоволення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Обухівської районної державної адміністрації та Миронівської міської ради в судове засідання не з?явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності, писмові пояснення щодо позову не надходили . Фактичні обставини справи Судом встановлені\~такі фактичні\~обставини. КСП «Маслівське»\~(код\~ЄДРПОУ 35388896)\~утворене відповідно\~до наказу\~регіонального відділення\~Фонду державного\~майна України\~по Київській\~області \~№ 141-25-2/1\~від 29\~лютого 2012\~року та\~протоколу установчих\~зборів КСП\~«Маслівське» №\~1\~від 12\~грудня 2012\~року,\~шляхом перетворення\~ДП «СП\~«Маслівське» (код\~ЄДРПОУ 35388896),\~та є правонаступником зазначеного державного підприємства, в тому числі права постійного користування землею. ДП «СП «Маслівське» набуло права постійного користування земельною ділянкою, кадастровий № 3222984300:02:203:0001, загальною площею 238,9355 га, на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153882, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року, який зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 030994900015. Відповідно до даних Плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське», земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 входить до переліку майна об?єкта приватизації. Вказані обставини підтверджуються даними таких письмових доказів: витягу зі статуту КСП «Маслівське», затвердженого протоколом загальних зборів членів КСП «Маслівське» № 01-18 від 19 березня 2018 року (а.с.113), витягу зі статуту КСП «Маслівське», затвердженого установчими зборами членів КСП «Маслівське» протоколом № 1 від 12 грудня 2012 року (а.с. 63), наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області № 141-25-2/1\~ від\~29\~лютого 2012\~року(а.с. 178 том 2), плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське» (а.с. 179-180 том 2), наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області № 25-7/1 від 21 грудня 2012 року (а.с. 185 том 2), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 28 квітня 2021 року (а.с. 59-61 том 1), постанови Північного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 911/2619/19 за позовом КСП «Маслівське» до ГУ Держгеокадастру у Київській області, СФГ «Колос», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] , про визнання недійсними наказу, договору оренди та скасування державної реєстрації (а.с. 64-78 том 1), державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153882, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року (а.с. 109 том 1). Відповідно до\~даних висновку\~експерта №\~226/12-2020\~від 07\~грудня 2020\~року за\~результатами проведення\~земельно-\~технічної експертизи\~у \~кримінальному провадженні\~№ 12020110220000279,\~відомості про\~яке було\~внесено до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~15\~червня 2020\~року за\~ознаками кримінального\~правопорушення,\~ передбаченого\~частиною 1\~статті 366\~КК України,\~на земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~№ 3222984300:02:203:0001\~накладаються земельна\~ділянка з\~кадастровим номером\~3222984300:02:003:0013,\~площею 4,1004\~га,\~та земельна\~ділянка з\~кадастровим номером\~3222984300:02:003:0020,\~площею 4,2563\~га (а.с.\~23-43 том 1). Земельні ділянки з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013, 3222984300:02:003:0020 є землями сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належать на праві власності відповідачу [PERSON] , яка набула їх у власність на підставі договорів міни № 1717 від 23 червня 2017 року, укладеного з [PERSON] стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:003:0013, та № 1396 від 25 травня 2017 року, укладеного з [PERSON] стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:003:0020. Спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 передано [PERSON] в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» на підставі договорів оренди землі № КВ-25 та КВ-26 від 22 лютого 2018 року. Вказані обставини підтверджуються даними Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкту нерухомого майна № 252118078 від 12 квітня 2021 року (а.с. 44-46 том 1), № 252120541 від 12 квітня 2021 року (а.с. 47-49), витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 182,183 том 1), договорів оренди земельної ділянки № КВ-25 та КВ-26 від 22 лютого 2018 року (а.с. 103-108, 110-115 том 2), витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 118455626 та № 118456912 від 26 березня 2018 року (а.с. 109,116 том 2). Вказані земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] набули у власність на підставі розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 419 від 29 жовтня 2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області». Згідно з преамбулою вказаного розпорядження, рішення прийняте відповідно до статей 17, 186 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, статей 1-3,5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв)», статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», заяви уповноважених членів підприємства та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області (а.с. 215-229 том 2). Як вбачається з протоколу загальних зборів трудового колективу і ініціативної групи пенсіонерів ДП «СП «Маслівське» від 06 липня 2012 року, загальними зборами прийняте рішення визначити організаційно правову форму новоствореного підприємства при приватизації ДП «СП «Маслівське» у виді Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Маслівський»; звернутися до Миронівської райдержадміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту роздержавлення та приватизації земель ДП «СП «Маслівське» в порядку статті 25 ЗК України, орієнтовною площею 1968 га, з подальшим виготовленням державних актів на земельні ділянки, які будуть власністю членів трудового колективу і прирівняних до них осіб чисельністю 350 осіб. До протоколу додано список членів КСП «Маслівське» та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання земельних паїв, в списку присутні прізвища [PERSON] та [PERSON] (а.с. 190-214 том 2). Розпорядженням Миронівської РДА Київської області № 76 від 26 лютого 2013 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо приватизації КСП «Маслівське», колишнього ДП СП «Маслівське», членами підприємства, громадянами працівниками соціальної сфери та пенсіонерами з їх числа на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області. Згідно з преамбулою вказаного розпорядження, рішення прийняте відповідно до статей 25, 29, 118, 181-184 та пункту 8 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, Законів України «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок», «Про місцеві державні адміністрації», Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (а.с. 230 том 2). Розпорядженням Миронівської РДА Київської області № 331 від 11 вересня 2013 року погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних ділянок, земельних часток (паїв) КСП «Маслівське» на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області та надано дозвіл на виготовлення технічої документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «МАслівське» та громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа. Згідно з преамбулою вказаного розпорядження, рішення прийняте відповідно до статей 17, 25, 118, 186 та розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, статей 1-3, 5, 7, 9, 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Постанови Кабінету Міністрів України № 122 від 04 лютого 2004 року «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) (а.с. 1-27 том 3). Позивачем долучено\~до матеріалів\~справи висновок\~науково \~правової експертизи\~№ 126/226-е\~від 26\~листопада 2020\~року щодо\~дотримання земельного\~законодавства України\~при приватизації\~земель колишнього\~державного сільськогосподарського\~підприємства,\~яке реорганізоване\~у колективне\~сільськогосподарське підприємство\~(а.с.\~117-134\~том 1). У вказаному\~висновку експертом\~визначено,\~що розпорядження Миронівської РДА Київської області № 76 від 26 лютого 2013 року, № 331 від 11 вересня 2013 року, № 419 від 19 жовтня 2013 року були прийняті всупереч положенням статей 25 та 122 та 186-1 ЗК України, за відсутності у районної державної адміністрації повноважень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності, оскільки з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності перейшли від Миронівської РДА до територіального органу Держземагентства у Київській області, відповідно до Закону України №5245-УІ від 06 вересня 2012 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». На підтвердження\~заперечень проти\~доводів щодо\~пропуску строків\~позовної давності,\~представником позивача\~надано рішення\~Київського окружного\~адміністративного суду\~у справі\~№ 810/2235/18\~від 25\~жовтня 2018\~року,\~яким визнано\~незаконною \~(протиправною)\~та скасовано\~у Єдиному\~державному реєстрі\~юридичних осіб,\~фізичних осіб\~ підприємців\~та громадських\~формувань реєстраційну\~дію,\~проведену державним\~реєстратором Відділу\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно,\~реєстрації юридичних\~та фізичних\~осіб підприємців\~Миронівської районної\~державної адміністрації\~Гнітецькою А.М.\~щодо КСП\~«Маслівське»,\~скасовано реєстраційний\~запис від\~28\~жовтня 2016\~року №\~13411070008000731\~щодо «внесення\~змін до\~відомостей про\~юридичну особу,\~що не\~пов?язані зі\~змінами в\~установчих документах»,\~відповідно до\~якого внесено\~відомості про\~заміну керівника\~КСП «Маслівське»\~-\~обрано керівником\~підприємства [PERSON] \~(а.с.\~204-206\~том 1).\~ Відповідно до повідомлень Обухівської районної військової адміністрації Київської області № 05-02/170 від 14 вересня 2022 року та № 60/07-15/2295 від 15 вересня 2022 року, копія проекту приватизації земель ДП «СП «Маслівське» на зберіганні у Миронівському підрозділі архівного відділу Обухівської РДА не перебуває, проект приватизації від Миронівської РДА на зберігання не передавався (а.с. 188 том 2, 39 том 3). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Мотиви суду про витребування земельних ділянок у колективну власність громади. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб?єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб?єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов?язаний з?ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб?єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач особа, якій належить право вимоги; належний відповідач особа, котра повинна відповідати за позовом. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб?єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Під час прийому позовної заяви до розгляду, на основі норм матеріального права, суд визначає чи є сторони належними. Відповідно, позивач і відповідач визнаються належними сторонами, якщо є припущення вважати, що вони є носіями спірного права або охоронюваного законом інтересу. Неналежний позивач - це особа, якій не належить право вимоги по пред?явленому в суді позову. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб?єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб?єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов?язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року розширено права органів місцевого самоврядування, районних, обласних державних адміністрацій, обмежено повноваження органів Держгеокадастру на розпорядження землями сільськогосподарського призначення. З дня набрання чинності абзацом першим пункту 24 Перехідних положень ЗК України, тобто з 27 травня 2021 року, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зазначених у підпунктах а-е даного пункту Перехідних положень. Частиною 2 статті 148-1 ЗК України встановлено, що у разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять права та обов`язки власника земельної ділянки за правовідносинами постійного користування нею. Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:208:0001, за рахунок якої були сформовані спірні земельні ділянки та безпосередньо самі спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020, знаходиться на території Маслівської територіальної громади, поза межами населеного пункту. Маслівська територіальна громада увійшла до складу Миронівської територіальної громади. А тому земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:208:0001 є об?єктом комунальної власності Миронівської міської територіальної громади і перебуває в розпорядженні Миронівської міської ради. Відповідно до\~частин 1,4\~статті 56\~ЦПК України,\~у випадках,\~встановлених законом,\~органи державної\~влади,\~органи місцевого\~самоврядування,\~фізичні та\~юридичні особи\~можуть звертатися\~до суду\~із заявами\~про захист\~прав,\~свобод та\~інтересів інших\~осіб або\~державних чи\~суспільних інтересів\~та брати\~участь у\~цих справах.\~При цьому\~органи державної\~влади,\~органи місцевого\~самоврядування повинні\~надати суду\~документи,\~що підтверджують\~наявність передбачених\~законом підстав\~для звернення\~до суду\~в інтересах\~інших осіб. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов?язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред?явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов?язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов?язки цих третіх осіб. Звертаючись до суду з позовними вимогами про витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013, 3222984300:02:003:0020 з незаконного володіння [PERSON] у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради, позивачем КСП «Маслівське» не надано суду доказів, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах Миронівської територіальної громади чи доказів набуття повноважень на представлення інтересів територіальної громади в питаннях витребування належних до комунальної власності земельних ділянок. Вирішення заявлених позовних вимог, спрямованих на втручання у право особи, яку визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу. Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Відтак позовні вимоги про витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013, 3222984300:02:003:0020 з незаконного володіння [PERSON] у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади, в особі Миронівської міської ради, пред?явлено особою, якій не належить право вимоги, тобто неналежним позивачем, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Мотиви суду щодо позовних вимог про витребування земельних ділянок у володіння КСП «Маслівське». Суд встановив, що КСП «Маслівське», як правонаступнику ДП «СП «Маслівське», належить право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001. Відповідачі право позивача на постійне користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 заперечили з підстав відсутності доказів того, що КСП «Маслівське» переоформило право користування земельною ділянкою відповідно до статей 92, 93 ЗК України, а також доказів формування земельної ділянки та реєстрації її в Державному земельному кадастрі. Проте такі твердження відповідачів судом не приймаються з огляду на наступне. Відповідно до статті 79 ЗК України, в редакції, чинній на момент видання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 23 грудня 2009 року, земельна ділянка, як об?єкт права власності визначалася, як частина земної поверхні з установленими межами, певним місце розташування, з визначеними щодо неї правами. Стаття 126 ЗК України, в той же час, містила частину третю, якою передбачалось, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року внесено зміни до ЗК України та доповнено його статтею 79-1. Відповідно до частини 1 статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з пунктами 4,10 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр»,\~у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Відомості про інші об?єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та його територіальними органами відповідно до їх повноважень. Документи,\~якими було\~посвідчено право\~власності чи\~право постійного\~користування земельною\~ділянкою,\~видані до\~набрання чинності\~цим Законом,\~є дійсними. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Хоча земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 не відображена на публічній кадастровій карті України, проте державний акт на право постійного користування відображає просторове розміщення земельної ділянки, її конфігурацію та загальні відомості про неї, її межі, площу, суміжних земелекористувачів. Наявність технічної документації із землеустрою щодо виготовлення акту на право постійного користування земельною ділянкою, в якій відображено просторове розташування в геодезичній площині земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, наявність кадастрового номера та наявність державного акту про право постійного користування нею свідчить про її формування, як об?єкта права власності, відповідно до актуального на той час законодавства. Перенесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру мало б відбутися в автоматизованому порядку, без подання заяви про це власником чи користувачем, а тому не залежало від дій КСП «Маслівське». Відповідно до\~статті 25 ЗК України,\~право власності на земельну ділянку, а також і право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно положень\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У частині 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації. Відтак, право постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 було зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого права, вказана земельна ділянка є об?єктом цивільних прав. Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.\~ За своєю правовою природою право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених\~статтею 141 ЗК України. Статтею 141 ЗК України\~в редакції, яка набрала чинності з 01 січня 2002 року, наведено вичерпний перелік таких підстав, зокрема і таку підставу, як припинення діяльності підприємства (пункт "в" частини 1\~статті 141 ЗК України). Приписи підпункту "в" частини 1\~статті 141\~ЗК України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво. Тобто, наведені положення\~ЗК України\~потрібно застосовувати таким чином, що коли відбувається припинення особи без правонаступництва, то у такому випадку виникають підстави для припинення права користування земельною ділянкою. У разі ж реорганізації особи, зміни її організаційно-правової форми чи назви, підстави для припинення права користування земельною ділянкою не виникають. Подібні правові висновки міститься в\~постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 906/706/19 та від 15\~листопада 2021\~року у справі № 906/620/19. Відповідачами не надано доказів припинення права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, з підстав та в порядку встановленому законодавством. Матеріалами справи підтверджено, що ДП «СП «Маслівське» не було припинено, в розумінні пункту «в» частини 1\~статті 141 ЗК України, оскільки було реорганізовано з утворенням правонаступника - КСП «Маслівське». Крім того, відповідно до даних Плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське», земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 входить до переліку майна об?єкта приватизації. У зв?язку з такими висновками, враховуючи встановлені судом обставини набуття ДП «СП «Маслівське» права постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі державного акта, подальшого правонаступництва позивача після ДП «СП «Маслівське», яке відбулось внаслідок реорганізації (перереєстрації) цієї особи, без ліквідації юридичної особи ДП «СП «Маслівське» та набуття позивачем, за наслідками приватизаційної процедури, всіх прав та обов?язків ДП «СП «Маслівське», суд дійшов висновку, що право постійного користування земельною ділянкою на зазначених відповідачами підставах у позивача не припинилося. Набуте ДП «СП «Маслівське» право постійного користування земельною ділянкою не припинилось, а перейшло до його правонаступника\~КСП «Маслівське», яке утворене внаслідок зміни організаційно-правової форми державного підприємства за наслідками приватизації. Пунктом 6\~Розділу X «Перехідні положення» ЗК України від 25 жовтня 2001\~визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Поряд з цим, обов?язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6\~Перехідних положень ЗК України, визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов?язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду. Суд важає доведеним той факт, що КСП «Маслівське» є титульним володільцем земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001. Мотиви суду щодо накладення земельних ділянок. Відповідно до даних висновку експерта від 7 грудня 2020 року № 226/12-2020, складеного за результатами проведення земельно технічної експертизи, на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 повністю накладаються земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:003:0013, площею 4,1004 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:003:0020, площею 4,2563 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать на праві приватної власності відповідачу [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (ЄДРСРУ № 95848812) \~зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд встановив, що висновок експерта від 7 грудня 2020 року № 226/12-2020 за результатами проведеної земельно технічної експертизи у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета даказування у цьому цивільному провадженні, підготовлений у\~рамках кримінального\~провадження\~особою,\~яка є\~атестованим судовим\~експертом,\~відповідає положенням\~цивільного процесуального\~закону щодо\~попередження експерта\~про кримінальну\~відповідальність за\~завідомо неправдивий\~висновок. З вказаного висновку експерта вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 не відображена на публічній кадастровій карті України, державний акт серії ЯЯ № 153882 не відображає просторове розміщення земельної ділянки, а тільки конфігурацію та загальні відомості про неї (власника, адресу розташування, площу тощо). Просторове розташування в геодезичній площині земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 відображено в технічній документації із землеустрою щодо виготовлення акту на право постійного користування земельною ділянкою (а.с. 41 том 1). Суд враховує, що експертом відомості про просторове розміщення земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013, 3222984300:02:003:0020 взяті з публічної кадастрової карти України, обмінних файлів та технічної документації із землеустрою. Маючи відомості про просторове розташування (каталог координат зовнішніх меж) на досліджувальні земельні ділянки, експертом проведено взаємне співставлення досліджуваних земельних ділянок, в результаті чого ним складено схему, з якої вбачається, що на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 накладаються земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:003:0013, площею 4,1004 га, та земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:003:0020, площею 4,2563 га. Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № \~759/15556/18 від 15 квітня 2021 року в зазначено, що у випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у кримінальному провадженні,\~\~\~сторона не позбавлена можливості заявити клопотання про призначення експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи. Відповідачами факт накладення земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 під час розгляду справи не спростовано, клопотання про призначення земельно технічної експертизи не заявлялися. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту накладення земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:003:0013 та земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:003:0020 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, тобто формування їх за рахунок земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні позивача. Мотиви суду щодо правомірності вибуття земельних ділянок з володіння позивача. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що вибуття земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 з володіння позивача відбулося за відсутності правових підстав. Вказані земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] набули у власність на підставі розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 419 від 29 жовтня 2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області». Суд встановив, що право постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, на момент видачі Миронівською районною державною адміністрацією рішення № 419 від 29 жовтня 2013 року, належало КСП «Маслівське» на підставі державного акту серії ЯЯ № 153882. Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, або її частина, попередньо не вилучалась із користування КСП «Маслівське», державний акт серії ЯЯ № 153882 не визнавався недійсним та не скасовувався. Уповноважені органи не приймали рішення про припинення права постійного користування КСП «Маслівське» на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 або на її частину. КСП «Маслівське», як правонаступник ДП «СП «Маслівське», добровільно не відмовлялось від права користування зазначеною земельною ділянкою. Відповідно до частини 5 статті 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відтак земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 могла бути передана у власність лише після припинення права власності чи користування нею в порядку, визначеному законом. Доказів припинення права постійного користування КСП «Маслівське» земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 в порядку, визначеному законом, на момент видачі Миронівською районною державною адміністрацією рішення № 419 від 29 жовтня 2013 року, суду не надані. Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі і шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Позивачем\~за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом"). Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Титульне право постійного користування КСП «Маслівське» на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 підтверджено наявністю державного акта серії ЯЯ № 153882. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту. Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Частиною 1 статті 388 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.\~ Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина 1 статті 387 ЦК України). Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об?єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України, зокрема, якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (було загублено, викрадено, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом). Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі № 906/420/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 у справі № 914/3224/16. У разі, коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов?язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договором (правочином) права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором (правочином) у ланцюгу договорів (правочинів). Подібні правові висновки (близький підхід) викладені у постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі частини 1 статті 388 ЦК України, залежить від того, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, необхідно встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника майно вибуло із його володіння. Частиною першою статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до пункту «б» частини 2 статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року), набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або користування, в тому числі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Відповідно до статті 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року), вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Як вбачається з плану приватизації ДП «СП «Маслівське», вказане підприємство належало до державної форми власності, підлягало приватизації саме як державне сільськогосподарське підприємство з збереженням спеціалізації сільськогосподарського підприємства. Відповідно до частин першої та другої статті 25 ЗК України, при приватизації земель державних підприємств земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних сільськогосподарських підприємств приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Часитиною 4 статті 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року) визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогоподраського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445 (в редакції чинній на момент видачі розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року), Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Таким чином, станом на 29 жовтня 2013 року, органом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогоподраського призначення державної власності було Державне агентство земельних ресурсів України, а Миронівська РДА не мала повноважень на розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, тому розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року прийняте Миронівською РДА з перевищенням повноважень. Державне агентство земельних ресурсів України, як орган, уповноважений на розпорядження землями сільськогосподарського призначення від імені держави, розпоряджень про передачу земельної ділянки у власність громадянам не приймало. Таким чином, відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001 відбулося без вираження на це волі власника. Крім того, частиною 5 статті 118 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок у власність громадянам працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизаціх земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Хоча трудовим колективом ДП «СП «Маслівське» було прийнято рішення про приватизацію земель, які перебували у користуванні зазначеного державного підприємства, у порядку, передбаченому статтею 25 ЗК України, проте передача спірних земельних ділянок із державної до приватної власності відбулась за відсутності затвердженого у встановленому порядку проекту приватизації земель ДП «СП «Маслівське», що є порушенням приписів частини 5 статті 118 ЗК України. Щодо заперечень відповідачів про те, що спірне розпорядження № 419 від 29 жовтня 2013 року прийняте Миронівською РДА, не скасоване, суд зазначає, що з урахуванням усталеної практики Верховного Суду вимоги про визнання недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту прав позивачів у таких справах, зокрема, задоволення зазначених вимог не призвело б до відновлення володіння земельними ділянками, отже такі вимоги не є нерозривно пов?язаними з вимогами про витребування землі з чужого незаконного володіння, саме віндикаційні вимоги є основними, а не похідними. А тому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених рішень органу державної влади чи місцевого самоврядування без заявлення вимоги про визнання їх недійсними, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону апріорі не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані. У постанові Великої палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 викладено висновок, що власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна (пункт 50 постанови). Мотиви суду про застосування позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов?язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен довести і той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов?язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Судом встановлено протиправність передачі земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 у власність громадянам, внаслідок чого право позивача, як титульного володільця земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001, за рахунок якої були сформовані вказані земельні ділянки, було порушене. Відповідачами [PERSON] та ТОВ «Нива Миронівщини» подані заяви про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вказаних позовних вимог. Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування строків позовної давності, суд виходить з презумпції можливості та обов?язку особи знати про стан своїх майнових прав. З матеріалів справи вбачається, що процес роздержавлення земель ДП «СП «Маслівське» розпочався у 2013 році, тобто вже після створення КСП «Маслівське». Зокрема, протоколом загальних зборів трудового колективу і ініціативної групи пенсіонерів ДП «СП «Маслівське» від 07 лютого 2013 року затверджений список членів КСП «Маслівське» та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання земельних паїв. 29 жовтня 2013 року розпорядженням Миронівської РДА № 491 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа. Додатком 1 до вказаного розпорядження є список членів підприємства КСП «Маслівське» щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподасрького виробництва на території Маслівської сільської ради, в якому під номером 176 значиться [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки 3222984300:02:003:0013), під номером 212 значиться [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки 3222984300:02:003:0020). Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:003:0013 за [PERSON] зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно 03 грудня 2013 року. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:003:0020 за [PERSON] зареєстроване 15 січня 2014 року. Статтею 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Згідно підпункту 3 пункту 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, публічна кадастрова карта - частина програмного забезпечення Державного земельного кадастру, за допомогою якої здійснюється надання доступу до відомостей Державного земельного кадастру та оприлюднення у вигляді відкритих даних, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» відомостей. За змістом же підпункту 12 пункту 196 вищеназваного Порядку, з метою інформування заявників про стан та результат розгляду їх звернень на офіційному веб-сайті Держгеокадастру забезпечується безоплатний відкритий доступ до відомостей, що передбачені пунктами 214-218 цього Порядку. Оприлюднення відомостей Державного земельного кадастру на офіційному веб-сайті Держгеокадастру здійснюється автоматизовано з моменту їх внесення до Державного земельного кадастру. Відомості Державного земельного кадастру, зазначені в цьому пункті, оприлюднюються Держгеокадастром у вигляді відкритих даних на публічній кадастровій карті. Отже, з моменту присвоєння земельній ділянці кадастрового номера та внесення відмостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, такі відомості є оприлюдненими на офіційному веб-сайті Держгеокадастру у вигляді відкритих даних на публічній кадастровій карті. Тобто, станом на 29 жовтня 2013 року (дату прийняття розпорядження № 491 Миронівською міською радою), спірним земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номера 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020, вони були сформовані, відомості про них були внесені до Державного земельного кадастру та оприлюднені у вигляді відкритих даних на публічній кадастровій карті. Таким чином, достовірно володіючи інформацією про початок процесу формування земельних ділянок в процесі роздержавлення земель ДП «СП «Маслівське», маючи дані технічної документації із землеустрою про просторове розташування в геодезичній площині земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001\~та дані\~публічної кадастрової\~карти про\~просторове розміщення\~в геодезичній\~площині земельних\~ділянок з\~кадастровими номерами\~3222984300:02:003:0013\~та 3222984300:02:003:0020,\~які були\~відомі позивачу\~щонайменше з\~жовтня 2013\~року, позивач мав можливість та був зобов?язаний, як володілець земельної ділянки, стежити за тим, за рахунок яких земель проходить формування земельних ділянок, які передаються у власність громадянам. Таким чином, з моменту внесення відомостей про сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 до Державного земельного кадастру та відображення інформації про них в публічній кадастровій карті, позивач міг дізнатися про порушення свого права, як титульного володільця земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:203:0001. Заперечуючи проти доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, представник позивача посилалася в тому числі на те, що у період з 12 грудня 2013 року до 06 грудня 2018 року у КСП «Маслівське» був відсутній легітимний орган управління, оскільки повноваження [PERSON] , як керівника КСП «Маслівське», припинилися з 12 грудня 2013 року. На підтвердження вказаних осбавин вона додала витяг із статуту КСП «Маслівське», в якому зазначається про однорічний строк повноважень голови правління з можливістю переобрання, а також рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 810/2235/18, яке підтверджує наявність судового спору щодо легітимності перебування на посаді голови правління КСП «Маслівське» в період з 28 жовтня 2016 року до 06 грудня 2018 року [PERSON] . Проте вказані твердження спростовуються даними рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 810/2235/18 про оскарження рішення державного реєстратора, в якому встановлено факт видання головою правління КСП «Маслівське» [PERSON] наказу № 4 від 27 жовтня 2016 року, яким його звільнено із займаної посади за власним бажанням. Таким чином, дані матеріалів справи свідчать про те, що [PERSON] з 12 грудня 2012 року до 27 жовтня 2016 року був головою КСП «Маслівське». Докази на спростування вказаної обставини позивач суду не надав. Відтак, з моменту внесення даних про земельні ділянки з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 до Державного земельного кадастру та відображення інформації про них у публічній кадастровій карті, з урахуванням обізнаності про розпочатий у лютому 2013 року процес приватизації земель ДП «СП «Маслівське» за рахунок земель, що перебували у володінні державного підприємства, позивач мав можливість дізнатися про порушення свого права та звернутися за захистом своїх прав через повноважного на той час голову правління [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позові в частині витребування у [PERSON] у володіння КСП «Маслівське» земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 через сплив строку позовної давності. Щодо договорів оренди Враховуючи, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі № КВ-25 та № КВ-26 від 22 лютого 2018 року є похідними від вимог про витребування у [PERSON] земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013, 3222984300:02:003:0020 у комунальну власнстість Миронівської міської ради та у володіння КСП «Маслівське», позов КСП «Маслівське» у вказаній частині не підлягає задоволенню. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона\~сама визначає\~стратегію свого\~захисту,\~зміст своїх\~вимог і\~заперечень,\~а також\~предмет та\~підстави позову,\~тягар доказування\~лежить на\~сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обовязок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил\~статті 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування з незаконного володіння [PERSON] у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 є необґрунтованими. Позовні вимоги про витребування з незаконного володіння [PERSON] земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:003:0013 та 3222984300:02:003:0020 у володіння КСП «Маслівське» заявлені поза межами загального трирічного строку позовної давності. Сплив загального строку позовної давності, про застосування якого заявили відповідачі, є підставою для застосування частини 4\~статті 267 ЦПК України та відмови у позові в цій частині. Позовні вимоги про визнаня недійсними договорів оренди землі № КВ-25 та № КВ-26 від 22 лютого 2018 року, укладені між [PERSON] та ТОВ «Нива Миронівщини», є похідними від вимог про витребування у [PERSON] земельних ділянок, які є предметом оренди, у комунальну власність Миронівської міської ради та у володіння КСП «Маслівське», тому позов КСП «Маслівське» у вказаній частині не є доведеним. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено 9080,00 грн судового збору за подання позовної заяви. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed