Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Представник позивача, адвокат Семенюта Руслан Анатолійович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 06.07.2022, мотивуючи тим, що в 1991 році [PERSON] та [PERSON] , будучи студентами, в м. Полтава познайомилися і почали підтримувати дружні стосунки між собою. Після закінчення навчання вони близько 20 років не бачилися. 27.02.1998 позивач одружилась з [PERSON] , від даного шлюбу у позивача народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 27.04.2011 рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач також був одружений, однак його шлюб був припинений у зв`язку зі смертю його дружини. 27.02.2011 [PERSON] написав позивачу листа в соціальній мережі «Однокласники» та фактично з цього часу розпочалися їхні відносини. Поки позивач з дітьми проживала і працювала в селищі Велика Багачка, то відповідач неодноразово приїздив до неї. В цей період вони почали планувати своє спільне проживання і оскільки для цього потрібно було житло - почали його пошуки та збирати кошти.10.06.2012 позивач, пішовши у відпуску за місцем роботи у Великобагачанській районній державній адміністрації, взявши дітей, переїхала до м. Біла Церква, переїжджати допомагав їм відповідач. Для проживання своєї новоствореної родини позивач з відповідачем зняли будиночок за адресою [ADDRESS] . У ньому вони почали проживати спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу із взаємними правами та обов`язками чоловіка та дружини, зі спільним побутом та бюджетом. Також, сторони почали шукати власне спільне житло. На той час, позивач залишалась зареєстрованою за адресою своїх батьків: [ADDRESS] позивач звільнилась з місця своєї роботи, зайнялась своєю родиною та пошуками нової роботи вже в м. Біла Церква. З 01.09.2012 діти позивача від першого шлюбу пішли навчатися до Білоцерківської гімназії №2. 01.03.2013 [PERSON] працевлаштувалась до Білоцерківської районної державної адміністрації, де працює по сьогоднішній день. За період спільного проживання однією сім`єю як чоловік та жінка з 10 червня 2012 року сторони мали спільний бюджет.У вересні 2013 року сторони нарешті знайшли житло, проте їм не вистачало коштів і вони взяли кредит у АТ «Альфа банк», на ім`я відповідача, при цьому позивач виступила поручителем. 25.09.2013 уклався договір купівлі-продажу секції у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та за спільною згодою сторін право власності оформляється за відповідачем - як головою родини. З 15.10.2013 сторони разом із дітьми переїжджають до секції у гуртожитку, де проживають до 28.12.2021. В 2017 році для спільних потреб родини сторони придбали колісний причіп, марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, р.н. [NUMBER] , право власності зареєстровано за відповідачем. Також, сторони придбали гараж № [NUMBER] у гаражному кооперативі «Політ», членом якого став відповідач. Адреса розташування даного кооперативу: [ADDRESS] . Крім того, сторони весь цей період спільно виховували синів позивача від першого шлюбу, спільно проводили дозвілля та відпочинок. Оскільки, відповідач дуже гарно прийняв дітей позивача, а ті в свою чергу почали вважати його батьком - то 12.08.2012 [PERSON] змінює своє прізвище на прізвище відповідача, та стає [PERSON] . З 10.06.2012 сторони спільно приймали участь у питаннях життєзабезпечення їх родини, купували продукти харчування, інші необхідні товари, спільно сплачували комунальні послуги за секцію в гуртожитку в котрій проживали, членські внески за гараж, проводили ремонтні роботи. Сторони також доглядали один за одним під час хвороб, спільно проводили відпочинок, свята та відзначали важливі події, проте, в грудні 2021 року їхня сім`я розпалася та з 28.12.2021 позивач та відповідач проживають окремо.Таким чином, в період часу з 10.06.2012 по 28.12.2021 року сторонами було набуте за спільні кошти наступне майно: 25.09.2013 придбали секцію в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ; 20.04.2017 придбали колісний причіп, марки ПГМФ. модель 8302. 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] та\~ гараж № [NUMBER] у гаражному кооперативі «Політ» за адресою: [ADDRESS] . Сторони неодноразово мали розмови про поділ спірного майна, проте згоди так і не дійшли. [PERSON] вважає, то оскільки спірне майно зареєстровано за ним, тому він буде розпоряджатися ним на власний розсуд. Однак, враховуючи що позивач з відповідачем в період спільного проживання без реєстрації шлюбу (з 10.06.2012 по 28.12.2021) за спільні сумісні кошти придбали секцію в гуртожитку, причіп та гараж, враховуючи презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, та встановлену законом рівність частки майна дружини та чоловіка, позивач вважає, що позивач має право на 1/2 частку вищезазначеного майна. Тому, просив в судовому порядку встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 10.06.2012 по 28.12.2021; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : секцію № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . загальною площею 34.5 кв.м., колісний причіп, марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , гараж № [NUMBER] у гаражному кооперативі «Політ» за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільної сумісної власності право власності на 1/2 частину секції № 27 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . загальною площею 34,5 кв.м, визнати за [PERSON] в порядку поділу спільної сумісної власності право власності на 1/2 частину колісного причепу, марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини гаража № [NUMBER] у гаражному кооперативі «Політ» за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 51 298,50 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 21.07.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 21.07.2022 судом витребувано в Акціонерного товариства «Альфа-банк» інформацію щодо укладення з громадянином [PERSON] кредитних договорів за період з 01.08.2013 по 01.11.2013, із зазначенням: дати укладення, розміру кредиту, цільове призначення, наявність поруки з відомостями про поручителя, дата припинення кредитних зобов`язань; належними чином засвідчені копії кредитних договорів, укладених з громадянином [PERSON] за період з 01.08.2013 по 01.11.2013; належним чином засвідчені копії договорів поруки, які були укладені [PERSON] на забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами укладеними з громадянином [PERSON] , за період з 01.08.2013 по 01.11.2013. Витребувано у Територіального сервісного центру №3242 регіонального сервісного центру МВС у Київській області належним чином завірені копії реєстраційної картки на транспортний засіб та правовстановлюючих документів (набуття права власності), на підставі яких зареєстровано транспортний засіб - колісний причіп, марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] - за [PERSON] та витребувано у Тетіївського відділу ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) інформацію про наявність актових записів про шлюб та відмітки про припинення/розірвання даного шлюбу громадянина [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ). 19.08.2022 представник відповідача, адвокат Плаксій Роман Володимирович, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що твердження позивачки є необґрунтованими, а позовні вимоги безпідставними, виходячи з наступного. 25.09.2013 відповідач купив секцію № [NUMBER] в гуртожитку, яка розташована в [ADDRESS] , за ціною 128 608,00 грн. та здійснив її державну реєстрацію 25.09.2013 року за №2640951. 13.04.2017 відповідач купив колісний причіп марки ПГМФ, модель 8302,2017 року випуску, номер шасі [NUMBER] , за ціною 8 400,00 грн. та здійснив його державну реєстрацію 20.04.2017 в Центрі (TСЦ) №8043.11.02.2017 відповідач став членом гаражного кооперативу «Політ», в якому за ним було закріплено гараж № [NUMBER] . Відповідач не визнає тих обставин, що проживав з позивачкою однією сім?єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з 10.06.2012 по 28.12.2021, а також не визнає того, що секція в гуртожитку, колісний причіп та гараж було придбано за спільні кошти. Вважає, що вирішуючи спір по суті слід виходити із того, що правові підстави для встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім?єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з 10.06.2012 по 28.12.2021 відсутні, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела, що в цей період між нею та відповідачем мали місце усталені стосунки, що притаманні подружжю, зокрема позивач суду не підтвердила факту ведення спільного господарства та побуту з відповідачем, наявність у них спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально та матеріально, а також не довела жодними письмовими та/або електронними доказами, що відповідач публічно висвітлювався щодо їх спільного проживання та позиціонування їх як сімейної пари, яка проживає разом. При цьому факти перебування у близьких стосунках між ними, спільна присутність їх на святах, періодичний спільний відпочинок, проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою, надання відповідачем нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, позивачці та її дітям, самостійна зміна прізвища сином позивачки на прізвище, яке ідентичне прізвищу відповідача, проживання за однією адресою та факт реєстрації за такою адресою дітей позивачки з іншого населеного пункту та зміна нею місця роботи, наявність у дітей позивачки освіти та майна без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не можуть свідчити, що між позивачкою та відповідачем склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Також, позивачка не надала суду доказів, що кошти, за які було придбано спірне майно, були їх спільними із відповідачем або зароблені їх спільною працею, або частина з них були її особистими коштами. Оскільки відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно, слід відмовити у задоволенні інших (похідних) позовних вимог, а саме визнання спільною сумісною власністю та поділу спірного майна. Тому, просив відмовити в задоволенні позову повністю та скасувати заходи забезпеченню позову, постановлені ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 15.06.2022 у справі №357/4568/22 до подачі позову у даній справі, стягнути на користь відповідача судові витрати. 22.08.2022 судом витребувано з Білоцерківської районної державних адміністрації Київської області належним чином завірені копії документів з особової справи [PERSON] , на підставі яких було встановлено, що [PERSON] з 01.03.2013 по 14.10.2013 проживала за адресою: [ADDRESS] , а з 15.10.2013 по 02.12.2020 проживала за адресою: [ADDRESS] (довідка № 05-29/03 від 11.05.2022, видана БРВА Київської області). 29.09.2022 судом постановлено ухвалу, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду\~ по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та зазначила, що в 1991 році вона зустріла [PERSON] в період навчання в університетах в м. Полтава та вже в 2011 році вони списалися в інтернеті. Вона жила в Полтавській області, була одружена, відповідач приїхавши до неї хотів, щоб вона розлучилася та 27.04.2011 вона розлучилася з чоловіком, і після того вони почали їздити один до одного. Відсвяткувавши свої 40 років у [PERSON] , вона переїхала до нього в [PERSON] , де вони зняли будинок на [PERSON] . Вже 01.07.2012 вони забрали її синів до себе та разом вирішували куди мають діти піти навчатися, вели спільний бюджет. Старший син [PERSON] змінив прізвище на прізвище відповідача. Коли власниця будинку вирішила його продати, вони вимушені були шукати іншу квартиру. Знайшовши житло, квартиру, яка коштувала 120000 грн., вимушені були брати кредит, так як коштів не вистачало. 15.10.2013 вони переїхали у квартиру по [ADDRESS] , в якій жили, вели спільний побут, відпочивали. В 2017 році придбали гараж, причеп і вирішили, що треба житловий будинок, тому 02.06.2021 почали будувати дачу за [PERSON] , але почали розлагоджуватися відносини, потім відповідач захворів на COVID-19, вона його доглядала та вже з 22.11.2021 відповідач почав зустрічатися з іншою жінкою. 13.12.2021 він сказав їй, що жалкує, що її перевіз та попросив залишити квартиру. Під кінець грудня 2021 року вона з дітьми переїхала в інше житло. 17.01.2022 вони зустрілися, хотіли вирішити все мирно, але він сказав, що все змінилося та вона нічого не отримає. 25.07.2020 вона продала батьківську хату і всі кошти вклала в будівництво хати. Зазначає, коли вони разом почали проживати в них був спільний бюджет, її батьки їм допомагали, спільно харчувалися, планували життя, відпочинок. На придбання квартири була зібрана сума по 50000 грн. плюс вони взяли кредит в АТ «Альфа-банк» на відповідача, але сплачували його спільно, вона в банку договори не підписувала. Коли відповідач приїхав з донькою до неї, її діти почали називати його батьком, а вона його дочку «донькою», були теплі відносини ще до спільного проживання. Відповідач для синів був як наставник, він їх підтримував. Вони купили автобус, на якому об`їздили 48 населених пунктів за період з 2018-2022 роки. Вона з серпня 2012 по 01.03.2013 не працювала, займалася дітьми, перебувала в центрі зайнятості, батьки допомагали, вони собі ні в чому не відмовляли. Вони спільно відкладали гроші і тому купили гараж і причеп, також спільно сплачували комунальні послуги, і вона і син і відповідач. З квартири вона забрала лише одяг, решту речей вона не забрала, так як він змінив замки. Представник позивача, адвокат Семенюта Руслан Анатолійович, в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що з 10.06.2012 по 28.12.2021 сторони у справі проживали однією сім?єю, свідки підтвердили цей факт, діти підтвердили цей факт, останні називали відповідача батьком, сторони придбали квартиру, гараж, причіп за цей період, вони сім?єю подорожували, але в подальшому виник конфлікт, і відповідач не пускає її у квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, підтримав викладені у відзиві обставини та зазначив, що в період з 10.06.2012 по 28.12.2021 вони з позивачем перебували у дружніх відносинах, адже знайомі ще зі студентських років. Позивач разом із синами переїхала до Білої Церкви влітку 2012 року. З переїздом він не допомагав, але допомагав їм знайти квартиру для проживання в [PERSON] та влаштування дітей до школи. Коли в позивача померли батьки, вона продала батьківську садибу і попросила їх із сином прописати, а менший син [PERSON] , поступав у ВНЗ, тому йому також потрібна була прописка. Він збирав кошти, був ФОП, а позивач участі у придбанні майна не приймала. Те, що [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , це його особиста справа. На Заріччі не проживав, навідувався туди один раз на тиждень, особистих речей там не мав. На [PERSON] жили до 2013 року, адже наймодавець продавала житло, потім переїхали в [PERSON] , він проживав в одній кімнаті, вона із синами в другій кімнаті. Між ними була усна домовленість про найм житла в [PERSON] . Його часто замовляли як перевізника, він перевозив екскурсії, позивач їх влаштовувала, людей збирала. В школу до її синів приходив як друг. В грудні 2021 вони з`їхали з квартири в [PERSON] . Щодо гаража, то він є членом кооперативу та не власником. Представник відповідача, адвокат Плаксій Роман Володимирович, в судовому засіданні позов не визнав, підтримав викладені у відзиві обставини та зазначив, що позивачем не доведено ведення спільного господарства, спільні права та обов`язки. Майно придбано за особисті кошти відповідача, а позивача впустив в квартиру як квартирантку. Відповідач жив за адресою: [ADDRESS] , до купівлі квартири в [PERSON] , на Піщаній паркував свій автомобіль. Навідувався до позивача, але це не доводить, що між ними були відносини, притаманні подружжю. Вони познайомилися будучи студентами. Позивач за власним бажанням переїхала до Білої Церкви. Те, що її дитина змінила своє прізвище на прізвище відповідача через 2 місяці та 12 днів, говорить лише про вибір дитини та відповідач немає відношення до зміни прізвища. В [PERSON] позивач проживала разом з дітьми з 15.10.2013, адже винаймала у нього житло до 2021 року. Так, вони їздили після 2018 року разом відпочивати, але спільного побуту між ними не було. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч.\~ ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 08.06.2022 у справі № 1303/1459/12). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта (а.с. 12-13) та відповідач [PERSON] , [INFO] , з 31.10.2006 по 29.10.2013 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 06.11.2013 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта та інформацією про реєстрацію місця проживання особи (Т. 1 а.с. 150, 153-154). Встановлено, що\~ [PERSON] з 27.02.1998 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який 27.04.2011 заочним рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області було розірвано. Від даного шлюбу позивач має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (Том 1 а.с. 15, 16, 18, 19, 24, 25). Встановлено, що відповідач [PERSON] з 29.10.1988 по 15.02.2001 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про шлюб №1584, копією актового запису про розірвання шлюбу №141, повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану щодо запису про шлюб та розірвання шлюбу (Т. 1 а.с. 170, 171-172, 173, 174-175). 22.08.2012 [PERSON] , [INFO] , змінив своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 22.08.2012 та копією паспорта (Т. 1 а.с. 20, 22). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Цивільний шлюб це відносини жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю та при цьому не є одруженими. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19). Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єюбез реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України та які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, від 30.11.2022 у справі № 757/23617/15-ц та інших. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15ц вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18, від 24.02.2022 у справі № 761/4449/19 Позивач просила в судовому порядку встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 10.06.2012 по 28.12.2021. На підтвердження вказаних вимог позивач надала до суду письмові докази: копії фотознімків, роздруківку переписки з відповідачем за період з 28.02.2011 по 30.09.2011, копію довідки від 09.05.2022, копію довідки від 11.05.2022 №05-29/03, видана Білоцерківською районною військовою адміністрацією, витягз реєстру Білоцерківської міської територіальної громади,копію договору купівлі-продажу секції гуртожитку від 25.09.2013 та посилалася на показання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, з витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади (Т. 1 а.с. 35), вбачається, що в секції №27 по [ADDRESS] зареєстровані: з 06.11.2013 [PERSON] , [INFO] , з 06.06.2019 [PERSON] , [INFO] , з 03.12.2020 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] ( [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] ) в судовому засіданні пояснила, що\~ позивача знає з червня 2012 року, коли вона з [PERSON] винайняли пів будинку по [ADDRESS] . На початку літа 2012 року вона його побачила по сусідству, вони жили спочатку вдвох, а потім приїхали діти позивача (два сина), жили вони сім?єю до жовтня 2013 року. Вони проведи для дітей інтернет від її будинку. З позивачем у неї були дружні відносини, вони були у них на дні народженні, їхні гості, коли до них приїздили, ставили в них на подвір`ї авто. У сторін були дружні, хороші відносини, вони разом працювали по господарству, навели порядок в будинку, на городі, на подвір`ї. Вона бачила відповідача практично завжди в тому будинку з позивачем. [PERSON] гарно ставився до дітей, вони його чекали його з роботи, [PERSON] готувала вечерю, діти називали його «папа». Вона була у них на святкуванні дня народження [PERSON] , [PERSON] та дня Святого Михайла. До неї вони вдвох приходили в гості один раз, але [PERSON] часто заходила до неї по сусідству. Вони хотіли своє житло, тому в жовтні 2013 року переїхали в [PERSON] . Потім вона з ними теж спілкувалася, їздили разом в поїздки, мікроавтобусом. Надія їй говорила, що її мати померла, вона продала будинок, але за яку суму їй невідомо. Також, пізніше позивач їй говорила, що кошти отримані від продажу будинку були використані для купівлі квартири в [PERSON] . Один раз на два дні бачила відповідача дома, 2-3 рази в місяць бувала в них дома, у ванній кімнаті багато засобів гігієни, одяг, взуття у коридорі було його, бачила попраний одяг [PERSON] , адже він вивішувався на вулиці і цей одяг носив [PERSON] . Свідок [PERSON] ( [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] ) в судовому засіданні пояснила, що познайомилася з [PERSON] , коли він жив з першою дружиною [PERSON] . [PERSON] друг її чоловіка. Її чоловік і вона спілкувалися з ними. В травні 2012 року їх з чоловіком запросили в с. Багачка до позивача, там був [PERSON] , де вони познайомилися з [PERSON] , потім поїхали в м. Миргород, там були 3-4 дні. Потім вони приїхали на день народження позивача, там були її діти і його діти, також, приїздив до позивача і [PERSON] . Так, в 2012 році вони приїздили до батьків позивача, тоді їх [PERSON] запрошував до «коханої своєї жінки з якою хоче прожити все життя». В 2013 році у [PERSON] був ювілей (50 років), на заріччі у них був будинок, ходили ще на річку, автомобіль ставили у сусідів.\~ В будинку було 3 кімнати, в першій кімнаті був комп`ютер, [PERSON] казав «от Бодя мій майструє літаки». У [PERSON] та [PERSON] спільна кімната, 2-х спальне ліжко, В 2013 році [PERSON] просив кошти у борг, але вони не мали змоги їм дати, тоді вони взяли кредит в банку. Потім коли вони купили квартиру в [PERSON] , вони переїхали з орендованого будинку. В [PERSON] також часто були, її чоловік місяці у них жив. В 2018 році вони приїжджали в [PERSON] купувати авто, [PERSON] разом з [PERSON] їм допомагав, перебували в [PERSON] , їм виділили одне ліжко, а вони були на іншому ліжку. Вони їздили разом в [PERSON] , [PERSON] , позивач з відповідачем разом приїжджали до них разом із сином [PERSON] , а іншого разу із старшим сином. На новий рік [PERSON] запрошував поїхати разом в [PERSON] , але [PERSON] посварився з [PERSON] , через це не поїхали. Восени 2021 року, на Покрову, їздили в [PERSON] , підіймалися на [PERSON] , [PERSON] про [PERSON] турбувалася. Сторони точно проживають разом як сім`я з 2012 року. У них була звичайна сім`я, були дуже гарні відносини. Свідок [PERSON] ( [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] ) в судовому засіданні пояснила, що сторін у справі вона знає, познайомилася з ними у грудні 2013 року, оскільки вони у вересні купили квартиру, а вона оформляла документи для комунальних послуг. Жили вони на третьому поверсі, з [PERSON] часто спілкувалася. З самого початку вона вважала їх сім?єю, адже в маленькому будинку все всім відомо. Вони їздили разом на дачу, відповідач завозив позивача на роботу і забирав з роботи. Тому, вона навіть уявити не могла, що таке могло статися, а саме судовий процес. [PERSON] з самого початку, але вони прописані не були, зареєструвалися вона з дітьми приблизно 5 років тому, відповідач [PERSON] вадим запитував у неї про прописку своєї сім`ї. Вони часто зустрічалися в будинку, їхнє авто стояло під будинком, вони жили сім?єю: [PERSON] , [PERSON] та 2 дітей. [PERSON] відносився до її дітей як до рідних, молодший навіть на нього схожий, і взяв його прізвище. Позивач виселилася з квартири\~ перед [PERSON] 2022 роком, вона бачила її з речами, гадала що вони на дачу їдуть, а потім в січні побачивши [PERSON] , він сказав, що вони не живуть, так як переїхали в 4-кімнатну квартиру. Потім почалася війна, а в травні вона зустріла її в парку, гуляла з синами, і повідомила, що [PERSON] їх виселив. Вона працювала в спортивній школі до квітня 2022 року, добу через три, тому вказані відомості повідомляє відповідно до тих днів коли була дома. Зранку відповідач виїздив, ввечері приїздив додому, з [PERSON] інколи їздили разом маршруткою, приблизно 2 рази на тиждень. Відповідач її з самого початку питав, як прописати меншого сина, потім як виписати дитину, яка вступила у ВУЗ, з моменту коли він її питав, відразу прописав. Щодо довідки, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 33) зазначила, що вона її написала, але це неофіційний документ. Загальними зборами від 19.11.2020 вона була обрана старшою по будинку. Вона не уповноважена давати довідки про осіб, які проживають у будинку, просто позивач попросила її написати цю довідку, але вона її попередила, що вона не уповноважена. Але так, як вона знає їхню сім`ю і про усіх у будинку, вона її написала. Свідок [PERSON] ( [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] ) в судовому засіданні пояснив, що з позивачем познайомився на роботі, вона прийшла працювати в березні 2013 року в РДА, спочатку була в архіві, а потім у відділі спорту. З [PERSON] познайомився, коли він приїздив в РДА до позивача. По вул. Гайок періодично бував у них в гостях, інколи, коли сторони їздили разом на відпочинок, залишали йому ключі, щоб доглядати за квартирою. Неодноразово їздили разом у поїздки. За період з березня 2013 року по даний час один раз в 3-4 місяці в них бував. Він був впевнений, що вони чоловік та дружина. Вони обговорювали різні спільні теми. З [PERSON] познайомився. Коли позивач почала працювати в РДА, в них спільна тема\~ - футбол, в який грали разом. Надія [PERSON] жила в [PERSON] до минулого року, оскільки вони перестали з чоловіком спілкуватися. Він з відповідачем не спілкувався, минулого року його бачив, лише привіталися. Сто відсотків сторони жили як чоловік та дружина, між ними були побутові теми, а саме що купити з продуктів харчування, що приготувати на вечерю, коли вони періодично їздили в поїздки, зокрема у Львів, [PERSON] був за кермом та вони\~ спілкувалися як подружжя. В [PERSON] в квартирі було 2 кімнати: перша кімната [PERSON] та [PERSON] , в якій був стіл комп`ютер, одне ліжко, друга кімната [PERSON] та [PERSON] , в якій було велике ліжко, шафа, акваріум, пізніше з`явився штучний камін, та маленька кухня з електроплитою.\~ Свідок [PERSON] ( [INFO] , син позивача) в судовому засіданні пояснив, що з відповідачем познайомився на Дні народженні матері в 2011 році, він знав, що вона з ним спілкується. Він приїхав на [PERSON] до мами на День народження і він знайшов з ним спільну мову відразу, спільна тема була футбол. Коли мама його знайомила з [PERSON] , вона його знайомила як з майбутнім чоловіком, він тоді ходив ще в 10 клас. Потім відповідач часто приїжджав до них (1 раз на півтора два місяці), всі його чекали навіть дід з бабою. На свята та Дні народження він вітав, передавав подарунки і кошти. Приїздив у п`ятницю і був всі вихідні. Мама\~ ним жила в одній кімнаті, він з братом в другій, а дід з бабою в третій. Тобто з 01.07.2012 по 22.08.2012 вони жили вже разом, а до цього були знайомі з 2011 року, зустрічалися 1-2 рази на 2-3 місяці. Вони розуміли, що потрібно переїздити в [PERSON] , [PERSON] сказав переїздити, спочатку переїхали на орендоване житло, а\~ потім на квартиру. Мама з [PERSON] переїхала в Білу Церкву влітку 2012 року. а він з братом пізніше, десь 01.07.2012. Спочатку жили на [ADDRESS] , дві кімнати та кухня. Він з братом жив в одній кімнаті, а мама з [PERSON] в іншій кімнаті, садили свій город, теплицю. Щодня і щоночі жили разом, чекали відповідача з роботи, вечеряли разом. На заріччі жили десь з липня 2012 року по жовтень 2013 року. Знайомий також з його донькою, він приїздив з нею та її майбутнім чоловіком на [PERSON] . Він змінив прізвище, отримав паспорт у 16 років, знав [PERSON] вже дуже добре, ставився до нього з братом добре, жили разом. Він називав відповідача батьком, а відповідач називав їх синами. Зі своїм рідним батьком мав не гарні відносини, адже батько не цікавився його життям, тому за сукупністю факторів змінив прізвище на « [PERSON] ». Відповідач нічого йому не обіцяв за те, що він змінить прізвище. Також, мама з [PERSON] вели розмови про весілля, сказали, що зібрали кошти на власне майно, з [PERSON] їздили обирати квартиру, оглядали різні варіанти. Так, [PERSON] забрав їх дивитися квартиру в [PERSON] , відчули, що їм підходить, ввечері обговорили і вирішили її купити. В квартирі в [PERSON] жили: в одній кімнаті він з братом, а мама з [PERSON] в іншій кімнаті, разом вечеряли, чекали один одного. В даній квартирі жили до грудня 2021 року, поки одного разу коли йому зателефонувала мама і сказала, що [PERSON] їх виганяє. Протягом періоду їхнього життя разом, вони придбали гараж, причеп, земельну ділянку, планували будувати будинок, все за спільні кошти. Свідок [PERSON] ( [INFO] , син позивача) в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] познайомився в червні 2011 року на Дні народженні мами, вона тоді його представила як майбутнього чоловіка. Він приїздив на вихідні, свята, тісно з ним спілкувалися. В червні 2012 року він приїхав на ювілей до мами, і їм повідомили, що переїздимо до Білої Церкви. Спочатку до Білої Церкви поїхали мама з батьком, а він з братом приїхали 01.07.2012, в орендоване житло по [ADDRESS] . Почали ходити в гімназію №2, відповідач їх завозив на навчання, а маму на роботу, крім того вадим забирав його з гуртків. Між ними були гарні відносини, він називав його батьком, а він його сином. Восени 2013 року постало питання щодо придбання квартири, і придбавши її переїхали в [PERSON] . В квартирі в [PERSON] було 2 кімнати: перша кімната для нього з братом, друга батьківська, в якій було одне ліжко. Харчувалися всі разом, щовечора у них була традиція вечеряти разом, і цю традицію ввів сам відповідач. Вони жили разом увесь час, спільно відпочивали (поїздки по Україні та за кордон). Тобто, з червня 2011 року з відповідачем спілкувалися систематично, щодня по телефону, дзвонив мамі, але і він з ним говорив, про школу, захоплення, його бізнес. Їздили на [PERSON] до його батьків, сестри, родичів, в Єгипет (2018 року), Закарпаття с. поляна щороку їздили на Новий рік та Різдво. В 2017 році за спільні кошти позивач та відповідач купили автобуси (3), потім гараж купили для ремонту ТЗ, земельну ділянку купили, щоб будувати будинок. У нього з [PERSON] був спільний бізнес по купівлі-продажу авто. В грудні 2021 року відповідач забрав значну частину спільних коштів і вигнав їх з квартири. З наданих позивачем фотознімків (Т. 1 а.с. 87-101), вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спільно відпочивали, були присутні на святах та святкуваннях Нового року, однак дані фотознімки можуть свідчити лише про можливе існування між сторонами у певний період часу близьких дружніх стосунків, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами. Представник відповідача, адвокат Плаксій Роман Володимирович, заперечуючи проти позову посилається на те, що жоден зі свідків не вказав, а позивачка письмових доказів суду не надала, що між нею та відповідачем були спільні витрати, спільний бюджет, спільний побут, а також були взаємні права та обов`язки. Щодо показів свідків зазначив, що [PERSON] вказала, що зі слів позивачки їй стало відомо, що на купівлю спірної квартири були використані отримані нею кошти від продажу її спадку.Однак за поясненнями позивачки спадок вона продала в 2020 році, а за умов п. 2.3 Договору від 25.09.2013, за спірну квартиру було проведено повний розрахунок під час її купівлі. Також, [PERSON] вказувала лише на те, що на її погляд сторони виглядали як подружжя. Свідок [PERSON] вказала, що в 2011-2012 роках бачила сторін лише в селі Велика Багачка Полтавської області, а в Білій Церкві вона їх вперше побачила на святкуванні 50-ти річчя відповідача. При цьому, відповідач народився у 1968 році (50 років виповнилося 2018 року), тобто за показаннями [PERSON] , вона їх разом в [PERSON] бачила не в 2013 році, а лише в 2018 році. Свідок [PERSON] вказала, що познайомилася зі сторонами лише в грудні 2013 року, а також вказала, що лише в 2019-2020 роках почула від відповідача, що він позивачку та її дітей вважає членами сім?ї. Також, [PERSON] вказувала лише на те, що на її погляд сторони виглядали як подружжя. Свідок [PERSON] вказав, що особисто не бачив чи жив та ночував відповідач у спірній квартирі, а також вказував, що доки позивачка жила в будинку по [ADDRESS] він з відповідачем не спілкувався. Також, [PERSON] вказував лише на те, що на його погляд сторони виглядали як подружжя. Однак про періоди, коли він їх бачив разом та спілкувався з ними він не пам`ятає. Свідок [PERSON] вказав, що за 1 місяць та 22 дні спільного проживання з відповідачем, змінив своє прізвище на « [PERSON] » без тиску відповідача та в зв?язку із неприязними відносинами зі своїм біологічним батьком. Свідок [PERSON] вказав, що ще в червні 2011 року позивачка йому сказала, що відповідач її майбутній чоловік. Водночас, в позові вона вказує, що почали жити разом лише з 10 червня 2012 року, в з період з 27 лютого 2011 року по 10 червня 2012 року вони лише планували своє спільне проживання. Суд враховує дане твердження, оскільки позивач на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків та спільні фото, проте, такі свідчення свідків та фото не дають підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, адже до суду не надано інших доказів, якій б у своїй сукупності для змогу суду встановити вказані обставини. Показання свідків та спільні фотографії, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання (зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц та від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20. Також, посилання позивача на спільний відпочинок, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18), в якій вказано, зокрема, що факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 15.07.2021 у справі №727/12480/17. З довідки від 11.05.2022 №01-26/30, виданої Білоцерківською гімназією №2 (Т. 1 а.с. 32), вбачається, що [PERSON] навчався в даній гімназії з 01.09.2012 по 23.06.2017, [PERSON] , навчався в гімназії №2 з 21.08.2012 по 31.05.2013, що також підтверджується копіями атестатів (Т. 1 а.с. 21,24). Разом з тим, з даної довідки вбачається, що [PERSON] в період навчання в гімназії проживав за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] в період навчання в гімназії з 01.09.2012 по 23.06.2017 проживав за адресою: [ADDRESS] , що не узгоджується з показами свідків. З довідки від 09.05.2022 (Т. 1 а.с. 33) вбачається, що вона видана [PERSON] старшою будинку [PERSON] , про те, що її сім`я складається з: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які фактично проживають з 15.10.2013 по 28.12.2021 за адресою: [ADDRESS] . Однак, суд критично оцінює зазначений доказ, оскільки дана довідка видана не уповноваженою особою, про що ствердила свідок [PERSON] в судовому засіданні, адже вона згідно протоколу зборів співвласників будинку №1 від 19.11.2020 була обрана уповноваженою особою (старшою будинку) за адресою: [ADDRESS] ,\~ на підписання договору з управителем про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що підтверджується листом КП БМР «Міська служба замовника» від 15.08.2022 (Т. 1 а.с. 151), та не містить печатки та штампів підприємства, уповноважених на видачу документів відповідного зразка. З листа відповіді КП БМР «ЖЕК №1» від 16.08.2022 на адвокатський запит представника відповідача, адвоката Плаксія Р.В. (Т. 1 а.с. 152) вбачається, що в період з 15.10.2013 по 31.12.2017 КП БМР «Житлово-експлуатаційна контора №1» був надавачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій гуртожитку [ADDRESS] та не володіє інформацією про кількість зареєстрованих та проживаючих людей в секції [ADDRESS] в період з 15.10.2013 по 31.12.2017. Крім того, з 01.06.2018 зазначений вище гуртожиток змінив управителя. З копії особової справи [PERSON] №273 (Т. 1 а.с. 190-196, 198-204), вбачається, що при прийнятті на роботу (січень 2013 року) до Білоцерківської районної державної адміністрації вона заповнювала особову картку №273, писала автобіографію, в якій вказала свій сімейний стан розлучена, має двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , адресу проживання: [ADDRESS] . 24.01.2017 заповнюючи особову картку державного службовця, пишучи автобіографію, також вказала свій сімейний стан - розлучена, має двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , адресу фактичного місця\~ проживання: [ADDRESS] , за якою проживає з 15.10.2013. Згідно положень Інструкції щодо заповнення Особової картки державного службовця, затвердженої Наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016\~ № 156 (чинна на момент написання особових карток позивачем) у пункті 7 «Сімейний стан та склад сім`ї» зазначається: «одружений», «неодружений», «заміжня», «незаміжня», «розлучений», «розлучена», «вдова», «вдівець» та вказуються члени сім`ї. Членами сім`ї вважаються особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже,виходячи з вищезазначених положень, позивач [PERSON] в особовій картці вказала, тим самим визнала, лише своїх синів: [PERSON] та [PERSON] , як членів її сім`ї і згадки про відповідача [PERSON] у даній особовій справі немає. Також, суд оцінює критично, надану позивачем роздруківку переписки з відповідачем за період з 28.02.2011 по 30.09.2011 (Т. 1 а.с. 27-31), оскільки дана переписка як доказ, враховуючи період за який виникли спірні правовідносини, виходить за межі предмету спору, крім того, достовірно встановити обставини, на які посилається позивач, з даних матеріалів неможливо, адже оригінал даного доказу у позивача відсутній, що нею не заперечувалося в судовому засіданні. Крім того, в п. 4.2 Договору купівлі продажу секції гуртожитку від 25.09.2013, що посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області Вигівською О.С., зареєстрований у реєстрі за №2-4341 (Т. а.с. 20), [PERSON] \~ відповідною заявою ствердив, що на момент укладення даного правочину він був не одружений. Таким чином, враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 10.06.2012 по 28.12.2021. Також, у даній позовній заяві позивач просила\~ визнати майно, що належить [PERSON] спільною сумісною власністю,\~ визнати за нею право власності на 1/2 частину секції в гуртожитку та колісного причепа та стягнути з [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини гаража № [NUMBER] у гаражному кооперативі «Політ» в розмірі 51 298,50 грн.. Положеннями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 588/350/15, від 15.07.2021 у справі №727/12480/17 вказано, що за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.12.2021 у справі №531/295/19 У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін (правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.06.2019 у справі № 442/2219/11, від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20 та від 08.06.2022 у справі № 1303/1459/12). Встановлено, що на підставі договору купівлі продажу секції гуртожитку, що посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області Вигівською О.С., зареєстрований у реєстрі за №2-4341 від 25.09.2013 (Т. 1 а.с. 53, Т. 2 а.с. 20) 25вересня 2013 року [PERSON] набув у власність секцію № [NUMBER] в гуртожитку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 25,6 кв.м., 2 кімнати, що також підтверджується витягом з Державного\~ реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.201316:30:39, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру порав власності на нерухоме майно (Т. 1 а.с. 54, Т. 2 а.с.21). Згідно п. 2.1 Договору продаж секції в гуртожитку вчиняється за домовленістю сторін за 128608,00 грн. Згідно звіту про оцінку майна за адресою: [ADDRESS] , виконаного ТОВ «Інфо-центр Консалт», за замовленням [PERSON] , ринкова вартість вказаного будинку станом на 04.05.2022 становить 156400,00 грн. (Т.1 а.с. 55-63). Зреєстраційної картки ТЗ, наданої Територіальним сервісним центром №3242 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 21.07.2022 (Т. 1 а.с. 126, 127) вбачається, що 20.04.2017 [PERSON] став власником колісного причепа, марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість якого станом на 04.05.2022 становить17145,00 грн., згідно\~ звіту про оцінку майна виконаного ТОВ «Інфо-центр Консалт» за замовленням [PERSON] (Т. 1 а.с. 65-71). Крім того, встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником гаража № [NUMBER] у гаражному кооперативі «Політ» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 227, оскільки останній з 11.02.2017 є лише членом ГК «Політ» та гараж № [NUMBER] за ним лише закріплений, що підтверджується довідкою №571 від 03.08.2022 (Т. 1 а.с. 139), а членство в кооперативі є особистим немайновим правом відповідача. Позивач в підтвердження позовних вимог щодо визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу надала копію трудової книжки серії [NUMBER] від 05.03.1994 (Т. 1 а.с. 36-38), з якої вбачається, що вона з 26.04.2005 по 01.08.2012 працювала на посаді головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи Великобагачанської районної державної адміністрації, з 01.08.2012 [PERSON] була звільнена з за угодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України з посади головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи Великобагачанської районної державної адміністрації, 09.08.2012 їй розпочато виплату допомоги по безробіттю Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості, яку 28.02.2013 припинено, з 01.03.2013 призначена на посаду\~ загального відділу апарату Білоцерківської РДА, з 18.09.2013 переведена на посаду начальника відділу молоді та спорту, 26.12.2019 звільнена з посади начальника відділу молоді та спорту Білоцерківської РДА, з 27.01.2020 по 20.01.2021 отримувала виплату по безробіттю та з 25.06.2021 призначена на посаду завідувача сектором культури, молоді та спорту Білоцерківської РДА, де працює і поданий час, що також підтверджується довідкою Білоцерківської районної військової адміністрації від 11.05.2022 №05-29/03 (а.с. 34). Також, [PERSON] надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів за період з 2008 по 2021 роки (Т. 1 а.с. 39-52), з яких вбачається, що у період з 10.06.2012 по 01.08.2012 остання отримала заробітну плату в розмірі 1039,61 грн. по місцю роботи в Великобагачанській районній державній адміністрації, з 01.08.2012 по 01.03.2013 отримала допомогу по безробіттю з Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості в загальному розмірі 9880,14 грн., з 01.03.2013 по 31.12.2013 отримала заробітну плату в загальному розмірі 25742,64 грн.. Однак, дані докази суд оцінює критично, оскільки вони не можуть достеменно свідчити про те, що спірне майно (секція в гуртожитку та причіп) було придбано внаслідок їхньої спільної праці та за рахунок спільних коштів. З листа АТ «Альфа-Банк» від 02.08.2022 № 08732/БТ-34-б/б,який надано на ухвалу суду про витребування доказів ( а.с.124) вбачається, що [PERSON] був клієнтом Банку та у період з 01.08.2013 по 01.11.2013 на його ім`я був оформлений кредитний договір № 500413970 від 19.09.2013 на суму 29512,00 грн., договір поруки за даним договором відсутній, борг погашений клієнтом 20.11.2014. Надати копії договору виявилося неможливим, у зв`язку із знищенням за терміном зберігання. Отже, даним доказом спростовуються доводи позивача щодо укладення разом з відповідачем кредитного договору та договору поруки. Крім того, позивач будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що зазначене майно було набуте нею та [PERSON] внаслідок їх спільної праці та збільшене у вартості з моменту його придбання за рахунок спільних коштів, або доказів укладення між ними письмової угоди про створення спільної сумісної власності, до суду не надала. Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначене майно є особистою приватною власністю [PERSON] , адже набуте ним за кошти, які належали йому особисто. Тому, позовні вимоги [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ між сторонами шляхом визнання права власності на 1/2 частину цього майна, не підлягають задоволенню, враховуючи також, що дані вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні якої, як вказано вище, судом відмовлено. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, встановивши, що позивач не довела факт спільного проживання з [PERSON] , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спільною сумісною власністю спірного майна, відсутні, оскільки позивачем не доведено, що між нею та [PERSON] виникли відносини, притаманні подружжю, а спірне майно придбано за спільні кошти та спільними зусиллями. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed