Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

18.10.2022 представник позивача, адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна, звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [PERSON] з 08 червня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року, у справі №357/3200/19, шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року, яке набрало законної сили 30.08.2019, у справі №357/3201/19, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2019 і до повноліття дитини. 20 вересня 2019 року постановою головного державного виконавця Могилів- Подільського відділу ГТУЮ у Вінницькій області Прохоровою Надією Володимирівною було відкрито виконавче провадження №60112844. З моменту пред`явлення виконавчого документу до виконання та на день подання цього позову державним виконавцем вжиті примусові заходи з метою виконання рішення суду та державним виконавцем було винесено ряд відповідних постанов. Проте, вчинення відповідних примусових виконавчих дій не надало жодного результату щодо спонукання відповідача здійснювати утримання малолітнього сина та виконання рішення суду, він свідомо, умисно не виконує рішення суду внаслідок чого, за ним утворюється заборгованість. Разом з тим, відповідач, будучи батьком сина [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, всупереч вимогам ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, які зобов`язують батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, утримувати дитину до досягнення повноліття, злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, за останнім утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 43 284,80 грн. Відповідне підтверджується розрахунками заборгованості, що видані головним державним виконавцем Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Прохоровою Надією Володимирівною. Розмір заборгованості визначеної державним виконавцем ані позивачем, ані відповідачем в судовому чи адміністративному порядку не оскаржено, а відтак є узгодженим. У зв`язку із тим, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів, не дотримувався належної платіжної дисципліни щодо сплати аліментних платежів, позивач має всі правові підстави для стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів за весь період прострочення сплати аліментів та з метою відновлення порушеного права дитини на належне матеріальне утримання. Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 114 636,62 грн., а саме: за період 01 квітня 2019 року по 17 жовтня 2022 року (по аліментним платежам з 26 березня 2019 року по 30 липня 2022 року) - 94 070,23 грн. та за період з 01 травня 2022 року по 17 жовтня 2022 року (по аліментним платежам з 01 квітня 2022 року по 30 липня 2022 року) - 20 566,39 грн. Враховуючи правову позицію викладену у Постанові від 16 березня 2020 року Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у справі №316/639/18, саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках, застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та пеня стягується за весь період прострочення. Таким чином, оскільки відповідач допустив прострочення сплати аліментних платежів то до нього слід застосувати заходи майнової відповідальності у вигляді стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Тому, просила стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з 01 квітня 2019 року по 17 жовтня 2022 року (по аліментним платежам з 26 березня 2019 року по 31 серпня 2022 року) у сумі 114 636,62 грн. 02.12.2022 судом відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 11.01.2023 представник відповідача, адвокат Грабік Олена Анатоліївна, подала до суду відзив на позовну заяву обґрунтовуючи тим, що доводи викладені у позовній не відповідають дійсності, вимоги є безпідставними, тому не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно Витягу з послужного списку виданого на відповідача на момент звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів він рахувався офіцером Відділення тимчасового тримання відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу [NUMBER] прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) ДПС України. На виконання приписів ст.182 СК України за місцем роботи відповідача на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду було направлено виконавчий лист №357/3201/19 від 30.08.2019 року та відповідно до Відомостей Особистої картки грошового забезпечення з листопада 2019 року розпочато відрахування з його заробітної плати аліментів, а також заборгованості, яка накопичилась до моменту отримання виконавчого листа за місцем роботи відповідача, в розмірі 50% його заробітної плати з усіма нарахуваннями. Зазначені відрахування здійснювались до моменту його звільнення 27.06.2020. Окрім того, твердження позивача щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків є свідомим введенням суду в оману, так як окрім офіційних врахувань із заробітної плати відповідач у період з лютого 2019 року постійно здійснював перерахування коштів на прохання позивачки на її картковий рахунок, що стверджується банківськими виписками. З моменту звільнення відповідача 27.06.2020 і по 01.03.2022 він не мав офіційного місця роботи, однак, за можливості здійснював перерахунок коштів на особовий рахунок позивачки. З 01.03.2022 року, коли відповідач був прийнятий на посаду начальника штабу першого заступника командира батальйону у ВЧ [NUMBER] , за його місцем роботи з нього в розмірі 50% заробітної плати розпочалось відрахування на аліменти та на погашення наявної заборгованості. Окрім того, знову ж, не враховуючи офіційне стягнення коштів із заробітної плати, відповідачем позивачці були здійсненні перерахунки коштів на її картковий рахунок. Як вбачається із зазначеного, відповідач намагався завжди сумлінно виконувати свої обов`язки щодо сплати аліментів, окрім цього коли мав можливість завжди додатково перераховував значні суми коштів на рахунок позивачки та підтримував з нею нормальні відносини у спілкуванні, тому її позиція викладена у позовній заяві є незрозумілою. Окрім того, розрахунок пені за весь період починаючи з 10.04.2019 викладений у позовній заяві є хибним. При цьому позивачем самостійно здійснено такий розрахунок з посиланням на довідки державного виконавця про наявність заборгованості, а не на сам розрахунок пені здійснений державним виконавцем. Для застосування санкції до платника аліментів у вигляді пені необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Однак, у даному випадку відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, отже є невинуватим у виникненні заборгованості, тому і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 17.01.2023 судом постановлено ухвалу, про проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та постановлено ухвалу, про витребування у Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) належним чином завіреної копії матеріалів виконавчого провадження №60112844 щодо примусового виконання виконавчого листа №357/3201/19, 2/357/2307/19 від 30.08.2019, що виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.03.2019 і до повноліття дитини. 20.01.2023 судом постановлено ухвалу, про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасників справи: відповідача та його представника - адвоката Грабік Олени Анатоліївни. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату,час та місце засідання повідомлена належним чином, причини неявки\~ суд не повідомила. Представник позивача, адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та підтримав обставини викладені у відзиві. Представник відповідача, адвокат Грабік Олена Анатоліївна, у судовому засіданні позов не визнала та підтримала викладені у відзиві обставини у повному обсязі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 08 червня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року, у справі №357/3200/19, шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10,11,12,13). Також, встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року, яке набрало законної сили 30.08.2019, у справі №357/3201/19 ( а.с.18-20), з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2019 і до повноліття дитини. На виконання вищевказаного рішення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 30 серпня 2019 року було видано виконавчий лист (а.с.127), про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2019 і до повноліття дитини (а.с. 10) та за заявою представника позивача від 06.09.2019 (отримана відділом ДВС 19.09.2019) головним державним виконавцем Могилів- Подільського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Прохоровою Надією Володимирівною було відкрито виконавче провадження № 60112844 (а.с.135). З матеріалів виконавчого провадження № 60112844 (а.с.123-257), вбачається, що державним виконавцем Могилів - Подільського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Прохоровою Надією Володимирівною було винесено постанови: 1) 20.09.2019 про відкриття виконавчого провадження; 03.11.2020 - про арешт коштів боржника; 2) 03.11.2020 - про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 3) 03.11.2020 - про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; 4) 03.11.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; 5) 03.11.2020 - про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; 20.11.2019 про стягнення з боржник витрат виконавчого провадження; 26.01.2022 та 15.08.2022 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Також, з матеріалів виконавчого провадження № 60112844, вбачається, що державним виконавцем здійснювалися дії щодо розшуку майна та коштів боржника, направлялися сторонам виконавчого провадження вказані постанови, 20.09.2019 направлявся виклик [PERSON] до відділу ДВС, однак, відомості щодо отримання сторонами виконавчого провадження вказаних документів матеріали виконавчого провадження не містять. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд, перевіривши розрахунок пені на заборгованість по сплаті аліментів, наведений представником позивача у позовній заяві (а.с.4-6) дійшов висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за період з березня 2019 року по жовтень 2022 року\~ складає 240174,26 грн. Так, на підставі рішенням суду відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2019 і до повноліття дитини, та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання, в тому числі, повідомляти державного виконавця про місце проживання, місце роботи та доходи. Разом з тим, матеріали виконавчого провадження не місять відомостей щодо отримання платником аліментів постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів до державного виконавця, згідно матеріалів (а.с.139) 23.09.2019 ПФУ повідомив державного виконавця, що [PERSON] працює у Військовій частині [NUMBER] , державним виконавцем направлено до в/ч [NUMBER] постанову від 01.10.2019 про звернення стягнення на заробітну плату та в/ч [NUMBER] направила у свою чергу довідки про заробітну плату платника аліментів та звіти про проведені відрахування в рахунок аліментів. Таким чином, позивач мав знати про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , яке перебуває на виконанні у Могилів - Подільському МР ДВС ГТУЮ у Вінницькій області. З розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 60112844, здійснені державним виконавцем Могилів - Подільського МР ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Прохоровою Надією Володимирівною (а.с.138,152,154,175,190,248, 253) вбачається, що сума заборгованості за період з\~ березня 2019 року по жовтень 2022 року\~ складає 101023,47 грн. Відповідач заперечуючи проти стягнення пені по сплаті аліментів зазначає, що заборгованість утворилась не з його вини, з моменту звільнення 27.06.2020 і по 01.03.2022 він не мав офіційного місця роботи, однак, за можливості здійснював перерахунок коштів на особовий рахунок позивачки, ніколи не ухилявся від обов`язку утримувати дитину, та з його доходів за офіційним місцем роботи відраховують кошти, як на сплату аліментів так і на сплату боргу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно положень ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до вимог ч.1 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Встановлено, що розрахунки заборгованості по аліментах, які складені державним виконавцем Могилів -Подільського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Прохоровою Надією Володимирівною відповідачем не оскаржувалися і не спростовані у судовому засіданні, та жодні постанови ДВС, винесені на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», також не оспорені відповідачем, а тому вказані розрахунки приймається судом до уваги, визнаються належними і допустимими доказами. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності його вини у виникненні такої заборгованості, оскільки відповідач знав про рішення суду, яким стягуються з нього аліменти на утримання дитини, і знав що виконавчий лист знаходиться на виконанні, однак дій щодо повідомлення державного виконавця про офіційне місце роботи і розмір заробітної плати та сплату у добровільному порядку аліментів не вчинив. З матеріалів виконавчого провадження № 60112844 вбачається, що державний виконавець вживав заходи щодо примусового виконання рішення про стягнення аліментів, а відповідач з моменту відкриття виконавчого провадження до державного виконавця не з`являвся, а відрахування в рахунок аліментів здійснювалися з його доходів, отриманих за місцем роботи. Отже, в діях відповідача наявна винна поведінка, що призвела до виникнення заборгованості по аліментах. Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 334/7702/16 (провадження № 61-42142св18). Відповідач не надав до суду належних до допустимих доказів в спростування презумпції вини, однак, в підтвердження виконання обов`язку щодо утримання дитини, подав до суду докази (а.с.89-104), з яких вбачається, що [PERSON] здійснював перерахунок коштів на користь [PERSON] , на її особистий рахунок, у період з березня 2019 року по жовтень 2022 року, а саме: 22.03.2019 6000,00 грн., 20.04.2019 3000,00 грн., 08.05.2019 700,00 грн., 15.05.2019 6000,00 грн., 17.07.2019 5000,00 грн., 20.11.2019 -1608,04 грн., 22.11.2019 1809,05 грн., 28.11.2019-653,27 грн., 17.12.2019 1005,03 грн., 13.07.2020 250,00 грн., 24.07.2020 600,00 грн., 08.08.2020 1500,00 грн., 26.03.2022 10000,00 грн., 27.06.2022 6000,00 грн., 15.05.2022 10000,00 грн. В ході розгляду справи, судом встановлено, що дані докази підтверджують сплату коштів на утримання дитини у період з березня 2019 року по жовтень 2022 року у сумі 54125,39 грн., оскільки таку оплату не заперечує позивач, вони здійснені шляхом перерахування на картковий рахунок позивача, що не заперечується представником позивача, тому, суд вважає за можливе врахувати дану суму коштів в рахунок сплати аліментів та зменшити розмір заборгованості по сплаті аліментів боржника [PERSON] визначивши її у розмірі 46898,08 грн. Водночас, суд приходить до висновку, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти відповідно до рішення суду щомісячно у визначеному розмірі, однак, допустив все ж таки заборгованість, тому позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України. Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Таким чином, відповідач, як до присудження аліментів так і після їх присудження, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в тому числі щодо оплати за навчання, на розвиток здібностей та лікування дитини, тощо, а позивач має право подати до суду позов про стягнення вартості 1/2 частини таких витрат з відповідача, у випадку не виконання ним такого обов`язку. Враховуючи, що до суду не надано жодних доказів, що вказані вище кошти були перераховані відповідачем на користь позивача в рахунок додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, суд зараховує їх в рахунок аліментів. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, що розмір пені, який підлягає стягненню, не може бути більшим 100 відсотків заборгованості, максимально враховуючи інтереси дитини, суд,

Outcome: partial