Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця О.В., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сандрачука Т.А., [PERSON] та [PERSON] , в якому просили скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності: 20161714) від 26.04.2017 року індексний номер: 34957283, прийняте державним\~реєстратором Одеської\~філії ДП\~«Державний інститут\~судових економіко-правових\~та технічних\~експертних досліджень»\~Кравцем О.В.\~(реєстраційний\~номер об`єкта\~нерухомого майна: 1234683451101); визнати недійсним договір купівлі-продажу - нежитлового приміщення загальною площею 96 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 01.12.2017 року № 867, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандрачуком Т.А.; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вищевказаний об`єкт (номер запису про право власності: 23698029) від 01.12.2017 року індексний номер: 38480300, прийняте державним приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандрачуком Т.А. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1234683451101); зобов`язати [PERSON] за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого нежитлового приміщення площею 96 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідачів сплачений судовий збір у розмір 9605 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , за відповідачкою [PERSON] , проте земельна ділянка, на якій розміщений даний об`єкт нерухомості перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, будь-яким особам у власність чи/або користування для будівництва нежитлового приміщенням не надавалась. Крім того, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (довідка з Адресного реєстру міста Одеси) або відомості про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташовано спірний об`єкт нерухомості, [PERSON] не подавалися, декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 142171442958, яка стала підставою для реєстрації права власності, скасована, а технічний паспорт сам по собі не є підставою для реєстрації права власності. Оскільки [PERSON] не набула права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, і не мала права його відчужувати, тому позивач, як заінтересована особа, права якої як власника земельної ділянки порушують, просить визнати даний договір купівлі-продажу з [PERSON] недійсним. \~ \~ \~ \~Крім того, [PERSON] , самочинно збудувавши нежитлове приміщення на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси, неправомірно змінила цільове призначення даної земельної ділянки. 18 березня 2019 року судом був вжито захід забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта: 1234683451101, що належить [PERSON] 19 березня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального провадження. У ході судового розгляду було встановлено, що державний реєстратор Хоменко Ю.А. 24 квітня 2019 року на підставі поділу об`єкту нерухомого майна від 27 грудня 2017 року серія та номер 1931/12-17 своїм рішенням закрив об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1234683451101 та зареєстрував право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 1455487351101, загальною площею 19,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , індексний номер рішення 39085540 від 03.01.2018 року та право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 1455523151101, загальною площею 76,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , індексний номер рішення 39086162 від 03.01.2018 року. У зв`язку з цим позивач уточнив свої вимоги, вказавши відповідачами також державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Сосніну Г.В. та державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Ю.А., а також просив додатково скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкт - нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності: 20161714) від 31.05.2017 року індексний номер: 35457762, прийняте державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Сосніною Г.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1234683451101); скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Ю.А. про поділ об`єкта нерухомого майна від 03.01.2018 року індексний номер 39086441; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 19,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності: 24275545) від 03.01.2018 року індексний номер: 39085540, та на нежитлове приміщення загальною площею 76,1 кв.м. за адресою [ADDRESS] (номер запису про право власності: 242276237) від 03.01.2018 року індексний номер: 39086162, прийняті державним приватним КП «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Ю.А. 02 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання 28.02.2023 р сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Представник позивача подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а справу просив розглянути у його відсутність. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час, день і місце розгляду справи належним чином. Судові повістки на ім`я [PERSON] та [PERSON] повернулися до суду без вручення адресатам, так як за вказаними адресами вони відсутні, тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважаються повідомленими належним чином. Судом також враховується смс-повідомлення з текстом судової повістки, направлене на номер телефону відповідачки [PERSON] , та її представника. При цьому суд враховує також , що сторони і їх представники обізнані про тривалий розгляд справи, на сайті Судової влади міститься інформація про час та дату проведення судового засідання. Сторони повинні самостійно цікавитися розглядом справи. Раніше в судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Коваленко К.О. висловилася з приводу позову, заперечувала проти його задоволення. Інші відповідачі відзив на позов не подавали. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Т.А. подав суду клопотання про заміну його належним відповідачем, але згоден на залучення його до участі в якості третьої особ, посилаючись на те, що він лише посвідчував договір, тому до права власності не має відношення. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено,\~що за\~даними Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~від 20.02.2019\~року №\~156901507\~на підставі\~висновку від\~25.04.2017\~року серія\~та номер:\~1704/04-17,\~технічного паспорту\~від 25.04.2017\~року серія\~та номер\~б/н,\~виданого ТОВ\~«Нове бюро\~технічної інвентаризації»,\~технічного паспорту\~від 25.05.2017\~року серія\~та номер\~б/н,\~виданого ТОВ\~«Інжиніринг тех\~буд»,\~та декларації\~про готовність\~об`єкта до\~експлуатації від\~24.05.2017\~року серія\~номер:\~ОД 142171442958,\~виданої ДАБК\~Одеської міської\~ради,\~державним реєстратором\~Одеської філії\~державного підприємства\~«Державний інститут\~економіко-правових\~та технічних\~експертних досліджень»\~Кравцем О.В.\~внесено запис\~про право\~власності №\~20161714\~із відкриттям\~розділу від\~26.04.2017\~року індексний\~номер:\~3457283\~на об`єкт\~нерухомого майна\~(реєстраційний\~номер:\~1234683451101) та зареєстровано право власності за [PERSON] на нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . У подальшому [PERSON] продала вищезазначений об`єкт [PERSON] 01.12.2017 року державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандрачуком Т.А. на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2017 року №867 зареєстровано право власності за [PERSON] на нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , індексний номер: 38480300, номер запису про право власності: 23698029. Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Виходячи зі змісту ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо. Власник земельної ділянки відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. За приписами статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо. Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності Виходячи з положень наведених норм законодавства, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. 23.02.2019 року департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 22.02.2019 року № 0119/374-09-04 повідомив, що за результатами огляду встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , зайнята та використовується під розміщення нежитлового приміщення, яке прилягає до магазину «Чобіток». Також зазначив, що у департаменті відсутня інформація щодо прийняття рішень Одеською міською радою стосовно передачі в оренду або власність земельної ділянки за вищевказаною адресою, внаслідок чого має місце використання вказаної земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землекористування, що не відповідає положенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, тобто самовільне захоплення земельної ділянки. Отже, позивач не приймав рішень щодо передачі будь-яким особам у власність або користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на якій знаходиться самочинно збудований об`єкт. Крім того, рішення державного реєстратора (із відкриттям розділу) від 26.04.2017 року індексний номер: 34957283, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] , є незаконним та підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вищевказаного Закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав провадиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5 прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, яка набрала чинності 01.01.2016 року. Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Так, відповідно до п. 41 Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідно до п. 3.2. Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської Ради від 28.07.2009 року № 809, надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється. Згідно із п. 4.4. вказаного Положення на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Проте, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (довідка з Адресного реєстру міста Одеси) [PERSON] не подавались, відомості про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташовано вказаний самочинно збудований об`єкт нерухомості, відсутні. Однією із підстав визнання права власності за [PERSON] є декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 142171442958, яка наказом управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.12.2017 року № 01-13/499ДАБК на підставі акту перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил та доповідної записки головного спеціаліста інспекційного відділу - скасовано. При цьому, технічний паспорт, поданий відповідачкою [PERSON] , не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, та не може бути єдиною підставою для реєстрації права власності на самочинно збудований об`єкт, оскільки інша підстава (декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 24.05.2017 року № ОД 142171442958) є скасованою. За даними управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради листом від 11.12.2018 року № 01-8/906вх у єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених об`єктів, відсутня інформація щодо одержання права на виконання будівельних робіт або прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.12.2018 року будівництво спірного об`єкта здійснено на земельній ділянці, яка є прибудинковою територією. Окрім того, 22.12.2018 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, що здійснював державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно до 01.01.2013 року повідомило про відсутність станом на 31.12.2012 року реєстрації права власності на об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення 501а, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . У правовстановлюючих документах об`єкта нерухомості нежитлового приміщення 501 по [ADDRESS] міститься інформація про реєстрацію права власності на об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про те, що до 2013 року такого об`єкта як нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 12,6 кв.м., чи/або 96 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1234683451101 ) не існувало. За таких обставин суд вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлове приміщення загальною площею 96 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки воно було прийнято із порушенням норм діючого законодавства та порушує прав та інтересів територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки. За договором купівлі-продажу від 01.12.2017 року № 867, посвідченого державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандрачуком Т.А., [PERSON] здійснила відчуження на користь [PERSON] незаконно зареєстрованого за собою нежитлового приміщення загальною площею 96 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1. ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оскільки [PERSON] не набула права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, то, відповідно, не мала права відчужувати спірний об`єкт. Відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідна до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Крім того, слід зазначити, що самочинно збудований об`єкт за адресою: [ADDRESS] , не відноситься до об`єктів нерухомого майна, щодо яких взагалі можуть укладатись правочини чи/або проводитися державна реєстрація права власності. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, вимога позивача про визнання правочину недійсним є обгрунтованою, права та законні інтереси Одеської міської ради були порушені . 31 травня 2017 року державний реєстратор КП «Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Сосніна Г.В. вносить зміни до реєстру, змінюючи загальну площу спірного об`єкта з 12.6 кв.м. на 96 кв.м. (індексний номер 35457762). У подальшому державний реєстратор Хоменко Ю.А. на підставі поділу об`єкта нерухомого майна від 27.12.2017 року серія та номер: 1931/12-17, своїм рішенням від 03.01.2018 року індексний номер рішення: 39086441 закрив об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1234683451101; на підставі технічного паспорту від 27.12.2017 року, виданого ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації», висновку про поділ об`єкта нерухомого майна від 27.12.2017 року серія та номер: 1931/12-17, виданого ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації», рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03.01.2018 року індексний номер рішення: 39085540 зареєстрував право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1455487351101, загальною площею 9,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03.01.2018 року індексний номер рішення: 39086162 зареєстрував право власності на об`єкт нерухомого мана (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1455523151101, загальною площею 76,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Вищевказані рішення державного реєстратора Хоменко Ю.А. також підлягають скасуванню. Самовільна зайнята [PERSON] земельна ділянка має бути звільнена. Згідно із ст. 376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Крім того, рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 року № 1316-VІ затверджено план зонування території (зонінгу) м. Одеси. Згідно зі Схемою зонування Суворовського району м. Одеси за вказаною адресою використання земельних ділянок можливе тільки для розміщення змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови (9-16 поверхів). Тобто, використання вищезазначеної земельної ділянки з іншим цільовим призначенням, зокрема для будівництва нежитлового приміщення, як окремого об`єкта нерухомого майна із присвоєнням йому нової адреси не передбачено. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території або детальному плану території, забороняється. Згідно з абз. 2 ч. 1, 3, 5 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту сільською, селищною, міською радою. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель тієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Отже, [PERSON] , самочинно збудувавши нежитлове приміщення на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси, неправомірно змінила цільове призначення даної земельної ділянки. Таким чином, суд вважає, що знаходження даного самочинно збудованого нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке знаходиться на землях територіальної громади м. Одеси, є протиправним та незаконним, перешкоджає власнику у реалізації законних прав та інтересів, передбачених діючим законодавством України, тому підлягає знесенню. Окремо необхідно зазначити, що вимоги до державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця Олександра Володимировича, державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сандрачука Тимура Анатолійовича, Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Юлії Анатоліївни не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Як судом було з`ясовано позивач оспорює рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на підставі яких зареєстровано речові права на це майно третіх осіб. У даному випадку спір пов`язаний з реєстрацією права власності на нежитлове приміщення, процедура якої передбачає її здійснення лише за участі нотаріуса (державного чи приватного) або державного реєстратора, дії якого оскаржуються опосередковано через неправомірність дій власників майна. Таким чином, належним відповідачем у даній справі може бути особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто належними відповідачами за ними є лише фізичні особи-набувачі речових прав. Судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду зазначених в постанові від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16 та в постанові від 30 січня 2019 р. у справі №755/10947/17. За змістом частини першої\~статті 13 ЦПК України суд\~розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною першою\~статті 2 ЦК України\~учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом частини другої\~статті 48 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем, тобто є сторонами. У цивільному процесі сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів. Відповідачем є особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнає чи оспорює його суб`єктивне право, свободи чи інтерес, який охороняється законом. При цьому обов`язок визначати суб`єктний склад спору покладено на позивача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути в рівних частинах сплачений судовий збір в розмірі 17289 грн., де 15368 грн. -за подачу позову; 960,50 грн. за подачу клопотання про витребування доказів; 960,50 грн. за подачу клопотання про забезпечення позову.

Outcome: partial