Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

16 січня 2023 року представниця позивачки - адвокат Таранкова Олена Олегівна звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області в інтересах позивачки [PERSON] зі позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що на даний час позивачка з відповідачем проживають окремо, фактично шлюбні відносини припинено з 28.12.2019, спільне господарство не ведуть. Спільне життя не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на життя та на ведення домашнього господарства, у зв`язку з чим у сім`ї виникали сварки, суперечки, що призвело до втрати відчуття любові один до одного. Після розірвання шлюбу просила залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Також зазначила, що від даного шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю - позивачкою по справі, після розірвання шлюбу просила залишити спільну дитину з позивачкою. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Призначено судове засідання на 27 лютого 2023 року. Сторонами клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін подано не було. Відповідач відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надав. Належним чином повідомлений про місце та дату судового розгляду справи. У зв`язку з ненадання відзиву відповідачем суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. 08 квітня 2017 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб у виконавчому комітеті Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 05, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб від 08.04.2017 серії [NUMBER] (а.с. 10). Від шлюбних відносин у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд уважає, що позовна вимога позивачки про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам позивачки, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Також суд уважає, що позовні вимоги позивачки, в частині залишення з позивачкою спільної з відповідачем дитини - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню з огляду на таке. Згідно зі ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 19 СК України, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Між сторонами на момент розгляду даної справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов ані позивачка, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами станом на час ухвалення рішення. Відповідач, зокрема, з такими вимогами до суду не звертався. Разом з тим, позивачка стверджує, що на даний час малолітня дитина проживає разом з нею. Доказів на спростування наведеного відповідач не надав. Відповідач також не подавав до суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом із матір`ю, матеріали справи доказів наявності спору щодо питання про залишення проживання дитини з матір`ю також не містять. Ураховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, ураховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, у межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживає разом з матір`ю, приходить до висновку про залишення дитини разом з матір`ю, не визначаючи місце проживання дитини. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року справа № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням позиції позивачки суд уважає, що останній необхідно залишити право іменуватися прізвищем « [PERSON] ». На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору (а.с. 2). З врахуванням того, що позов позивачки підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивачки у сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved