Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

ТОВ "Вердикт Капітал" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № [NUMBER] від 28.08.2020 в сумі 60 974,84 грн., витрати на сплату судового збору у розмірі 2 481,00 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.08.2020 між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] шляхом підписання (акцептування) оферти було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № [NUMBER]/2 (далі - Договір позики), відповідно до якого, кредитодавець надав позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту (далі - кредит) для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOMLoyal». Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозицій (оферти) на укладання електронного договору позики [NUMBER] від 28.08.2020, що акцептована відповідачем 28.08.2020, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 1 ст. 205 ЦК України). Зазначені умови є публічною пропозицією в розумінні ст.ст. 641,644 Цивільного кодексу України. Пропозиція (Оферта) на отримання кредиту згідно Заявки-анкети №3245548 від 02.09.2020 року в рамках Договору про надання позики [NUMBER] від 28.08.2020 підписано відповідачем 02.09.2020, електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти в розмірі 3750,00 грн. Підписанням Договору позики відповідач, також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з правилами та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 16.12.2021 між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу №16-12/21, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т. ч. за договором позики [NUMBER] від 28.08.2020, що укладений між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] . Враховуючи наведене, позивач вважає, що наділений правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 08.11.2022 відповідно до розрахунку заборгованості, становить 60974,84 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3749,99 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 57224,85 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту - 0,00 грн. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14.12.2022 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, у позовнійзаяві міститься прохання проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача - адвокат Огойко А.А. в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України. 16.12.2021 між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т. ч. за договором позики № [NUMBER] від 28.08.2020, боржником за яким є [PERSON] . Стаття 517 ЦК України регламентує, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, стороною позивача надано суду докази, що підтверджують передачу прав вимоги кредитора, а саме: договір факторингу №16-12/21 від 16.12.2021 з додатком № 3 до договору, платіжне доручення №313100085 від 17.12.2021 про сплату коштів на підставі укладеного договору. Відповідно до витягу з додатку № 3 до договору факторингу№16-12/21 від 16.12.2021, входить боржник [PERSON] , ІПН Боржника [NUMBER] , згідно кредитного договору [NUMBER] від 28.08.2020. За таких обставин, суд вважає, що відбулася заміна сторони кредитора у матеріальних зобов`язаннях договору кредиту [NUMBER] від 28.08.2020, а ТОВ "Вердикт Капітал" є належним позивачем за вказаним договором. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається факту укладення договору позики за [NUMBER] від 28.08.2020 між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що згідно Заявки-анкети на отримання кредиту від 02.09.2020 р. №3245548 [PERSON] просив надати йому кредит у сумі 3750 грн., терміном кредитування - 30 днів, ціль кредиту - використання в споживчих цілях. Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту [NUMBER], укладено 02.09.2020між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладання електронного договору позики [NUMBER] від 28.08.2020, що акцептована останнім02.09.2020. Зі змісту довідки про ідентифікаціювбачається, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір [NUMBER] від 02.09.2020, ідентифікований ТОВ "Інфінанс". Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі ідентифікатора: [NUMBER] 02.09.2020, номер телефона [NUMBER] ). ТОВ "Вердикт Капітал" посилається на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а тому має заборгованість в розмірі 60974,84 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 3749,99 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 57224,85 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту - 0,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд у постанові від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15-ц зробив висновок, що заборгованість за кредитом має доводитися первинними документами. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копію кредитного договору за № [NUMBER]/2, укладено 02.09.2020 між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] , складений ним розрахунок заборгованості за договором № [NUMBER] станом на 08.11.2022 та складений ТОВ "Інфінанс" розрахунок заборгованості за договором № [NUMBER] від 28.08.2020. Суд вважає, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості не можуть бути підтвердженням існування заборгованості відповідача за кредитним договором № [NUMBER]/2, укладеного 02.09.2020 між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] , оскільки відносяться до договору № [NUMBER] від 28.08.2020. Крім того, ці розрахунки не є первинними документами та не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75. Позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту в сумі 3750 грн., його погашення, якщо таке відбувалося (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше), не надано належного розрахунку заборгованості [PERSON] за спірним кредитним договором, з якого вбачалося б яким саме чином і за який період обчислені кожна зі складових зазначеної загальної суми заборгованості, та не підтверджено заборгованості відповідача за спірним кредитним договором станом на дату покупки права вимоги. У матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання [PERSON] від ТОВ "Інфінанс" кредитних коштів у розмірі 3750 грн. Суд критично ставиться до квитанції за сплату ТОВ "Універсальні платіжні рішення" №65157201 від 02.09.2020 з якої вбачається, що незважаючи на призначення платежуодержувачем коштів в сумі 3750зазначений ТОВ "Інфінанс" з його відповідними банківськими реквізитами. З урахуванням викладеного позивач не довів факту надання коштів позичальнику оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника). Також, позивач не обґрунтував неможливість подання таких доказів та не звертався із клопотанням про їх витребування. Отже, позивач не довів наявність заборгованості відповідача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Доведеність укладення між сторонами відповідного кредитного договору та наявної суми заборгованості за таким договором є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами ні факту укладення такого договору, ні розміру заборгованості за ним. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed