Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави України, в особі Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, третя особа - Головне управління Державного Казначейства України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди нанесеної тяганиною при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017250000000300. В обґрунтування позову, [PERSON] вказав, що 21.12.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було зареєстровано № 42017250000000300 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. ст. 376 КК України, вчинені посадовими особами тижневика «[INFO]» керівником проекту [PERSON] та головним редактором [PERSON] щодо [PERSON] , яке полягало в публікації на шпальтах тижневика статті в котрій, з істотним порушенням вимог ст. 62 Конституції України, КПК України [PERSON] було названо злочинцем-терористом, без наявного судового рішення, яке набрало законної сили. Станом на день подачі позовної заяви досудове розслідування, через тяганину, не закінчено та не встановлені винні і не притягненні до кримінальної відповідальності при наявності беззаперечного та неспростовного доказу вчинення суспільно-небезпечного діяння, впливу на суд, а потерпілому [PERSON] не відшкодована нанесена моральна шкода. Вищезазначена стаття була опублікована після судового рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області, який ухвалою від 23.08.2017 року повернуто обвинувальний акт, щодо звинувачення [PERSON] , у вчиненні кримінальних правопорушень, Черкаській обласній прокуратурі, у зв`язку невідповідністю обвинувального акту і додатків до нього вимогами КПК України. Вважає, що УСБ України в Черкаській області та Черкаська обласна прокуратура можливо стали ініціаторами публікації в засобах масової інформації від [INFO] року із зазначенням [PERSON] , як терориста. Неодноразово звертався до прокурора у кримінальному провадженні щодо не здійснення належного контролю за виконанням судових рішень та прийняттих процесуальних рішень. Позивач наголошує на тому, що надмірна тривалість кримінального провадження, призвели до його моральних страждань, зумовлених тривалістю невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. [PERSON] зазначає, що на протязі строку, з дня реєстрації в ЄРДР кримінального правопорушення по даний час, не здійснено жодної процесуальної та слідчої дії. До Головного управління Державного Казначейства України в Черкаській області не пред`являється жодних вимог, залучається у справу щодо відшкодування шкоди, тільки для гарантії подальшого виконання відповідного рішення, оскільки жодних самостійних вимог до цього органу позивач не пред`являє. Виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням усіх обставин, позивач вважає достатньою сатисфакцією стягнення з Держави грошової компенсації у розмірі 500 000 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд зобов`язати Управління Державного казначейства України у Черкаській області, незалежно від вини посадових осіб Черкаської обласної прокуратури та Головного Управління Національної поліції в Черкаській області, відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду в сумі 500 000 гривень, та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди у зв`язку публікації на шпальтах тижневика статті, в якій зазначено [PERSON] злочинцем-терористом, без наявності судового рішення, яке набрало законної сили. Наголошує, що зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, позбавлений можливості працювати із-за клейма терорист, зазнав надзвичайного впливу, що призвело до глобальної зміни життєвого укладу та завдало значних страждань, негативним чином вплинуло на стан здоров`я і його сім`ї. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2021 року по справі було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. 08.06.2021 року до суду надійшли пояснення щодо позовної заяви від Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, в якому зазначає, що жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Головне управління не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших юридичних та фізичних осіб. Також зауважив, що позивач визначив Головне управління як одного з учасників справи, проте вимоги щодо стягнення коштів Державного бюджету України пред`являються до Державної казначейської служби України, яка не є учасником справи. 09.06.2021 року до суду від Головного управління національної поліції в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних підстав. Позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України. Позовні вимоги позивач обґрунтовує нібито неправомірними діями працівників поліції та прокуратури якими йому завдано моральну шкоду. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов. За таких обставин справи та враховуючи відсутність належних доказів заподіяння моральної шкоди просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Просить суд врахувати, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Зазначає, що позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди, тому вважає, що позов [PERSON] необґрунтованим та просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. 09.06.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] від Черкаської обласної прокуратури, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Вказавши, що у провадженні слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області перебувало кримінальне провадження за заявою [PERSON] за фактом втручання працівників тижневика «[INFO]» в діяльність судових органів з метою добитися винесення неправосудного рішення щодо [PERSON] , шляхом опублікування в зазначеному тижневику [INFO] статті щодо нього. Відомості про вказане кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 376 КК України 21.12.2017 внесено до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.12.2017 року. Процесуальним керівником неодноразово надавались вказівки слідчому в порядку ст. 36 КПК України та надано доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій. Зазначив, що 21.06.2018 Черкаською місцевою прокуратурою направлено начальнику СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області вимогу про забезпечення дієвого відомчого контролю за проведенням досудового розслідування кримінального провадження. 19.11.2018 року допитано в якості свідка [PERSON] , який повідомив, що суть його заяви про вчинення кримінального правопорушення полягала в тому, що на даний час відсутнє будь-яке рішення суду, яке вступило в законну силу, та яким його було визнано винним у вчиненні злочину. Проте, в статті від [INFO] газети «[INFO]» [PERSON] названо злочинцем. У зазначеному провадженні 17.08.2019 року Черкаською місцевою прокуратурою перед керівництвом СУ Головного управління Національної поліції в Черкаській області ініційовано проведення службового розслідування в зв`язку із неналежним проведення досудового розслідування слідчим. 24.09.2019 року слідчим СВ Черкаського ВПГУНП в Черкаській області Бондар М.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42017250000000300 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Всупереч вимогам ч. 6 ст. 284 КПК України, СВ Черкаського ВПГУНП в Черкаській області Бондар М.В. не направлено копію постанови про закриття провадження [PERSON] , який має статус заявника у провадженні. На підставі викладеного Черкаською місцевою прокуратурою перед керівництвом СУ Головного управління Національної поліції в Черкаській області ініційовано проведення службового розслідування. 18.08.2020 процесуальним прокурором скасовано постанову про закриття кримінального провадження слідчого та відновлено провадження. Замінено слідчого у кримінальному провадженні. 09.03.2021 слідчим СВ Черкаського ВПГУНП в Черкаській області Кощавкою В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42017250000000300 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів, що відносно нього з боку слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні вчинені протиправні дії чи бездіяльність, що спричинили йому моральну шкоду. З огляду на викладене, позивачем не доведено, що відносно нього з боку слідчих та прокурорів у кримінальному проваджені вчинені протиправні дії чи допущена протиправна бездіяльність та у порушенні яких саме норм права вони виразились, також не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди, отже не доведено обґрунтування підставності вимог, їх відповідності чинному законодавству, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. 22.06.2021 року від позивача надійшла відповідь на пояснення Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області. Зазначивши, що до казначейства не пред`являється жодних вимог. 06.07.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив Черкаської обласної прокуратури від 09.06.2021 року. Вважає, їх необґрунтованими та безпідставними, які вказують на маніпуляції вимогами чинного законодавства України. Зазначив, неприйнятним відзив Черкаської обласної прокуратури та позовну заяву задовольнити у повному обсязі. До суду 06.07.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Національної поліції у Черкаській області. Вважає, неприйнятним відзив Головного управління Національної поліції у Черкаській області та позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 30 січня 2023 року позовну заяву прийнято до провадження Дружківського міського суду Донецької області у зв`язку зі зміною підсудності. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник Черкаської обласної прокуратури Сматченко А.Д. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позивача. Представник Головного управління національної поліції в Черкаській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Третя особа - Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання її було повідомлено належним чином. Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що 21.12.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду міста Черкаси за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017250000000300 внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 376 КК України. У зазначеному провадженні Черкаською місцевою прокуратурою перед керівництвом СУ Головного управляння Національної поліції в Черкаській області ініційовано проведення службового розслідування в зв`язку із неналежним проведенням досудового розслідування слідчим. Вказане кримінальне провадження неодноразово закривалося на підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Так, 24.09.2019 року слідчим СВ Черкаського ВПГУНП в Черкаській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42017250000000300 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 18.08.2020 процесуальним прокурором скасовано постанову про закриття кримінального провадження слідчого та відновлено провадження. Замінено слідчого у кримінальному провадженні. 09.03.2021 слідчим СВ Черкаського ВПГУНП в Черкаській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42017250000000300 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, абзацу другого частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Аналіз положень статей 11, 23 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року по справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20) зазначено, що «за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови. […] Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21) зазначено, що «відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France);$ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. При розгляді даної справи, суд, приходить до висновку про наявність порушень розумних строків проведення досудового розслідування. Ураховуючи викладене, суд, встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою [PERSON] , неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів, чим заподіяли позивачу моральної шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року по справі № 200/8310/18 (провадження № 61-14033св20) зазначено, що «відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16)». У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив наявність, щодо надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017250000000300 з грудня 2017 року. Треба зазначити, що надмірна тривалість кримінального провадження здатні призвести до моральних страждань особи. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Тому з урахування установлених судом обставин справи, зважаючи на вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд стягує на користь позивача 5000 гривень компенсації моральної шкоди з Державного бюджету України. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до Держави України, в особі Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, третя особа - Головне управління Державного Казначейства України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди нанесеної тяганиною при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017250000000300 підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial