Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

11 листопада 2022 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У своїй позовній заяві [PERSON] посилалась на те, що 04 квітня 1995 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований ВДРАЦС Новоодеського РУЮ у Миколаївській області актовий запис № 20. У період шлюбних відносин і ведення одного господарства сторони придбали квартиру [ADDRESS] . У теперішній час сторони припинили сімейні відносини і позивач вважає, що вона має таке ж саме право користуватися квартирою як і відповідач і мати відповідний документ який підтверджує її право власності на квартиру. Так як вищевказане майно було набуте під час шлюбу подружжям, то відповідно воно є спільною власністю і позивачу належить 1/2 частка у цьому майні. Посилаючись на вищевикладене позивач просила суд, поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на частину спірної квартири. Позивач у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву у якій просила розглядати справу за її відсутності. Т вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач надав заяву у якій просив суд розглядати справу за його відсутності та вказав, що позовні вимоги визнає. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.04.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно Новоодеським ВДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м.Одеса). Шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду від 10 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 12.12.2022 року. Як видно із досліджених судом письмових доказів, за час перебування у шлюбі із [PERSON] , [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В. від 16.09.1997 року за реєстровим №2122. З наведеного видно, що спірне майно було набуто відповідачем в період перебування у шлюбі із позивачем, а отже воно є об`єктом їх спільної сумісної власності. Так згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми , хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 68 СК - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Припис ч.1 ст.69 СК закріплює право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу сторони не досягли спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 СК). За загальним правилом ч. 1 ст. 70 СК, та відповідно до 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до абз. 1 п. 24 вище вказаної Постанови Пленуму ВСУ, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки будь-яких доказів існування домовленостей між сторонами щодо майна, а також інших обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, суд вважає, що їх частки у спільному майні є рівними. Зважаючи на те, що квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , та [PERSON] , то позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Згідно положень ч.4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову . Зважаючи на викладене та враховуючи те, що представником відповідача до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору .

Outcome: approved