Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Адвокат Ковач\~І.В.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 28.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 23. Від шлюбу у подружжя народився син: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Спору щодо місця проживання дитини немає. Зазначає, що протягом останнього часу сімейні стосунки між сторонами погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя Позивачки з Відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем один одного. Рішення про розірвання шлюбу Позивачка прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятись з Відповідачем вона пробувала неодноразово, однак безрезультатно. А тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить їх спільним та інтересам їх повнолітньої дитини. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 28.07.2012 року, між нею та [PERSON] , розірвати, після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». У судове засідання [PERSON] не заявилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, однак її представник адвокат Ковач І.В. подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задоволити. Також просив розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади. Дослідивши матеріали справи та подану заяву зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 28.07.2012 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 23. Від шлюбу у подружжя народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дітей сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З дослідженого судом свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що дівоче прізвище позивачки « [PERSON] ». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, прізвище позивачки - слід відновити на « [PERSON] ». У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1073, 60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved