Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.12.2022 року звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, в якому зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 26 жовтня 1999 року по 01 червня 2021 рік та був задіяний на роботах з повним робочим днем під землею на підприємстві ПрАТ ШУ «Покровське», під час виконання покладених обовязків піддавався впливу шкідливих виробничих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівень та концентрація якого перевищували допустимі параметри (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, виробничий пил). Тривала робота в умовах важкої фізичної та шкідливої праці призвела до розвитку хронічних професійних захворювань. Зазначив, що під час роботи на підприємстві відповідача йому було встановлено 65 % втрати працездатності у зв`язку із професійним захворюванням та ІІІ групу інвалідності безстроково. Зазначив, що у зв`язку із набуттям професійних захворювань та встановлення третьої групи інвалідності призвели та продовжують призводити до фізичних страждань, яких він ніколи не зможе позбавитись, істотних вимушених змін в його житті, необхідності вжиття додаткових заходів для організації його життя, неможливості продовжувати роботу за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов`язану з навантаженням, складнощів у побуті та повсякденному житті. Все це заподіює йому моральну шкоду, яку він оцінює в 136 045 грн. 00 коп. Просить суд стягнути з ПрАТ ШУ «Покровське» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, у розмірі 136045,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.12.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» надав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги вважають необґрунтованими та зазначив, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, а позивачем свідомо було прийняті запропоновані йому умови праці. Крім того, позивач усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу роботу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. При цьому відповідач також зазначив, що позивач за весь період на підприємстві, жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Жодних протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходились у причинному зв`язку із профзахворюванням відповідач не вчиняв. Вважають, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1193 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується, а при його необережності зменшується. Таким чином, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 136045,00 грн. враховуючи обставини отримання професійного захворювання, ступінь втрати працездатності не відповідають вимогам вивантаженості і справедливості, глибини моральних та фізичних страждань позивача є безпідставно завищеними. На підставі зазначеного вважають, що вимога позивача про стягнення 136045,00 грн., як компенсації моральної шкоди з відповідача є безпідставною та не підлягає задоволенню. Позивач, [PERSON] , надіслав на адресу суду відповідь на відзив, згідно до якої зазначив, що ст. 237-1 КЗпП України не визначає провину власника обов`язковим елементом юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди. Посилаючись на те, що позивачем приховувався факт хронічної хвороби, позивач зазначає, що вперше було встановлено хронічне захворювання вже після звільнення з підприємства згідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва». Також зазначає, що відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження поінформованості під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих умов праці. Також просить суд врахувати, що згідно до усталеної практики ЄСПЛ, право на відшкодування повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття завданої шкоди, а також є засобом попередження з боку відповідачів вчинення аналогічних порушень прав, відповідно розмір відшкодування має бути не тільки достатнім для задоволення потреб позивачів, але й відчутним для відповідачів, що покликано для спонукання порушників вживати заходів щодо припинення нехтування положеннями законодавства. На підставі зазначеного просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] з 26.10.1999 року по 02.10.2018 року та з 10.04.2019 року по 01.06.2021 року перебував у трудових та був задіяний повний робочий день під землею на підприємстві ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Згідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 19.08.2021 року, затвердженого 19.08.2021 року першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці І Буряк, [PERSON]. встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення. Дифузний пневмофіброз ЛН І-ІІ ст. (один-два) (J 41.0). Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, мязово-тонічним та больовим синдромами (М54.1). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. (легка) зниження слуху за класифікацією Остапкович В. Є. та Пономарьової Н. І. (Н 90.3). супутній діагноз: гіпертонічна хвороба І ст., ІІ ст., СН 1, ризик 3, хронічна цервікалгія, Плечелопатковий періатрит зліва, гіперметропатія слабкого ступеня, астигмаатизм ОS. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. Згідно довідки серії 12ААА № 106037 від 21.09.2021 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, при первинному огляді [PERSON] встановлено 65 % втрати професійної працездатності, встановлено третю групу інвалідності безстроково. Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Отже, порядок установлення факту трудового каліцтва на виробництві визначено законом. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові, що в результаті отримання ним професійних захворювань він частково (65 %) втратив професійну працездатність та постійно відчуває фізичний біль, дискомфорт та загальну слабкість та втому. Крім того, моральну шкоду він пов`язує, з тим, що позивач протягом тривалого часу перебуває у хворобливому стані, стан здоров`я погіршується, повинен проходити курси лікування. Крім того позивач залежить від медичних препаратів. Профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптивних заходів. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 136045 грн. 00 коп. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65 % (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя, і таким чином, [PERSON] завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. Крім того, внаслідок захворювання змінилися умови життя, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів, у позивача змінився звичайний уклад його життя, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 97 000,00 грн. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 ПК України). Підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20. За таких обставин моральна шкода у розмірі 97 000,00 грн. підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивач судовий збір не сплачував у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням зазначеної ціни позову - 136045,00 грн., та приймаючи до уваги вимоги ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання даного позову, становила би 1360,45 грн. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на 71,3 %, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, 71,3 % від 1360,45 грн. становить 970,00 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial