Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

[PERSON] 30.08.2022 року звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути на його користь із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ю.БІ.АЙ-КООП» (далі ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП») 50000 грн. страхового відшкодування, із [PERSON] 37393,27 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 1500 грн. витрат на експертне дослідження. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 06.04.2021 року на вул.Виговського, 108 у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot 308», номерний знак [NUMBER] , під його керуванням, та автомобіля «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та який належить на праві власності [PERSON] , внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. На місці ДТП 06.04.2021 року водії склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому водій автомобіля «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] визнав свою вину у вчиненні ДТП. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника такого автомобіля була застрахована в ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» відповідно до полісу №EP-201461085 від 06.10.2020 року. На звернення [PERSON] , як потерпілої особи, із заявою від 26.04.2021 року про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» відкрило страхову справу №8737, однак станом на 24.08.2022 року не виплатило йому страхове відшкодування. При цьому, електронним листом повідомило позивача про те, що 05.11.2021 року Національним банком України прийнято рішення про застосування до Товариства заходу впливу у вигляді відкликання (анулювання) ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг. Відповідно до звіту №2186 від 27.12.2021 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Peugeot 308», номерний знак [NUMBER] , становить 87393,27 грн. Позивач посилається на те, що розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» № 698 від 17.11.2011 затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому, а тому із ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» просить стягнути страхове відшкодування у такому розмірі. Також зазначає, що оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , перевищує розмір страхового відшкодування, а власником джерела підвищеної небезпеки автомобіля «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 03.01.2019 року, то на підставі ст.1194 ЦК України із нього на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу) та страховим відшкодуванням, що складає 37393,27 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача [PERSON] витрати на експертне дослідження в розмірі 1500 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзивів на позовну заяву. У вказаний строк відповідачем [PERSON] 11.11.2022 року подано суду відзив на позовну заяву, в якому він просить заявлені до нього позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність таких, оскільки за полісом №EP-201461085 від 06.10.2020 року на транспортний засіб «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , розмір ліміту відповідальності ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» становить 130000 грн., а тому заявлена позивачем сума повинна повністю покриватися страховиком. Крім того, зазначає, що ДТП, яке мало місце 06.04.2021 року на вул.Виговського, 108 у м.Львові, відбулось між транспортним засобом «Peugeot 308», номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача, та автомобілем «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , а тому вважає, що вимога до нього, як власника транспортного засобу, не підлягає до задоволення. У поданій 12.12.2022 року відповіді на відзив позивач вказує, зокрема, на те, що згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача є вантажний автомобільний транспорт, а тому водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з власником транспортного засобу. При цьому, стверджує, що відповідач у поданому ним відзиві не спростував та не надав належних допустимих доказів не здійснення ним діяльності, пов`язаної з використанням, зберіганням або отриманням транспортних засобів, що створюють підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Оскільки обов`язок виплатити відповідне відшкодування виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільна відповідальність, та особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, то вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення різниці між сумою страхового відшкодування і фактичним розміром завданої шкоди вважає підставними. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.12.2022 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , визначено йому строк для подання пояснення на позовну заяву і відзив. Третя особа [PERSON] не скористався своїм правом на подання пояснень, а відповідач ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» - на подання відзиву. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.8 ст.178\~ЦПК України та ч.5 ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, дослідивши надані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.04.2021 року на вул.Виговського, 108 у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot 308», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобіль позивача [PERSON] отримав механічні пошкодження. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як встановлено, позивач є власником транспортного засобу «Peugeot 308», номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9). Водієм автомобіля «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , під час ДТП був [PERSON] , а власником такого [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7). На місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] визнав вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та за згодою учасників на місці пригоди, було складено Європротокол (повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду) (а.с.13). Тобто, учасники ДТП склали Європротокол, відповідно до норм ст. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однією з обставин складання Європротоколу є згода водіїв цих транспортних засобів, щодо обставин скоєння ДТП. Тобто в даному випадку обидва водії власними підписами погодили обставини ДТП, а саме той факт, що причиною дорожньо-транспортної пригоди було порушення правил дорожнього руху водієм \~автомобіля «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] . Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 червня 2018 року, справа № 308/3162/15-ц, для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону, що в даному випадку вони зробили. За наведених обставин суд вважає, що позивачем надані належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують факт спричинення шкоди позивачу, протиправність дій водія [PERSON] , наявність його вини, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями водія автомобіля «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , та наслідками у виді шкоди. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] на момент ДТП була застрахована згідно полісу №EP-201461085 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.10.2020\~року в ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» (а.с.11, 64). Згідно даного полісу ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, було встановлено в розмірі 130000 грн., франшиза - 0 грн. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Розрізняють добровільну та обов?язкову форми страхування (ст.5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім законом може бути встановлений обов?язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров?я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов?язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пунктом 9 частини першої цієї статті віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, за яким обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України). Зі змісту п.3 ч.1 ст.988 ЦК України випливає, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 9 цього ж Закону встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Відповідно до статей 28, 29 Закону шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 30 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України" № 698 від 17.11.2011 (із змінами і доповненнями), яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.12.2011 за №1412/20150, затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50000 гривень потерпілому. Дорожньо-транспортна пригода відбулась 06.04.2021 року, а тому при оформленні повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50000 грн. 08.04.2021 року [PERSON] звернувся до вказаної страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку з участю забезпеченого за полісом автомобіля «ТАТА LPT\~613»,\~номерний знак\~ [NUMBER] (а.с. 14-16) та 26.04.2021 року із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.18). ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» 26.11.2021 року надало електронним листом відповідь, у якій зазначило, що 05.11.2021 року Національним банком України прийнято рішення про застосування до товариства заходу впливу у вигляді відкликання (анулювання) ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг та з огляду на це страхова компанія формує реєстр страхових справ для передачі до МТСБУ, про передачу якого позивача буде повідомлено. Проте, суд зауважує, що в абзаці третьому пункту 2.5 Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу (затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року № 125) прямо передбачено,\~що в разі призупинення або анулювання ліцензії страховика заборона\~на здійснення страхової діяльності не поширюється на виконання зобов`язань за вже укладеними договорами. Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування,\~а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань\~за існуючими договорами.\~Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.У випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Таким чином,\~у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Згідно ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Позивачем були дотриманні зазначені вимоги чинного законодавства України та була проведена відповідна оцінка пошкодженого належного йому транспортного засобу. Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] № 2186 від 27.12.2021 року, складеного за замовленням [PERSON] , вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, визначена в сумі 87393,27 грн. (а.с. 27-48). Таким чином, за встановлених обставин і наведеного їх правового регулювання суд дійшов висновку про підставність та необхідність задоволення вимог [PERSON] про стягнення із відповідача ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» максимально можливого розміру страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілого, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, що становить 50000 грн. Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 607/5938/20 вказав на те, що за змістом ст.1166 ЦК України, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст.1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 04.07.2018\~року у\~справі №\~755/18006/15-ц\~(провадження\~№ 14-176цс18)\~сформульовано висновок,\~про те,\~що відшкодування\~шкоди особою,\~відповідальність якої\~застрахованаза договором обов?язкового страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів,\~можливе за\~умови,\~що згідно\~з цим\~договором або\~Закону №\~1961-IV\~у страховика\~не виник\~обов`язок\~з виплати\~страхового відшкодування,\~чи розмір\~завданої шкоди\~перевищує ліміт\~відповідальності страховика.\~В останньому\~випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження №\~14-95цс20) підтвердила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у\~ст.1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень\~ст.1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82\~ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, укладаючи договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором. При цьому, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягає визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц вказано на те, що\~\~основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме\~він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у деяких випадках - винною особою. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20). Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, що в даному випадку складає 37393,27 (87393,27\~ 50000) грн. Проте, суд вважає помилковою позицію позивача і відхиляє його доводи про те, що саме [PERSON] як власник джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати йому майнову шкоду в сумі 37393,27 грн. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Такий правовий висновок викладено в постанові\~Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.12.2018 року у справі № 715/1586/17 (провадження\~№ 61-28576св18). Позивач у відповіді на відзив також посилався на те, що водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з власником транспортного засобу, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача є вантажний автомобільний транспорт. Тому вважав за потрібне застосувати частину 1\~статті 1172 ЦК України, в якій зазначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Суд звертає увагу, що з аналізу змісту\~глави 82 ЦК України\~вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої\~статті 1191 ЦК України\~набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Тлумачення частини 1\~статті 1172 ЦК України\~свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що водій автомобіля «ТАТА LPT 613», номерний знак [NUMBER] , у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків заподіяв шкоду транспортному засобу позивача, а тому суд відхиляє наведені доводи позивача в цій частині, як бездоказові. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що\~ позивачем доведено розмір суми, яку відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Разом з тим, різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування в розмірі 37393,27 грн. підлягатиме стягненню із водія [PERSON] , який визнаний винним у вчиненні ДТП 06.04.2021 року, а не з власника транспортного засобу [PERSON] , до якого заявлені позивачем вимоги. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] понесених ним витрат на експертне дослідження в сумі 1500 грн. (а.с.26), то оскільки суд вважає, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди з власника транспортного засобу [PERSON] є безпідставними, у зв?язку з цим, суд відмовляє також у стяненні з нього таких витрат. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, стягнення на користь позивача із\~ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. та відмову в позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] . За положеннями\~ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною\~Законом № 3674-VI). Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст.141\~ЦПК України та вказаного роз`яснення, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 992,40 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача слід стягнути 558,23 грн. (56,25 % від 992,40 грн.) на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: partial