Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні проїздом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником житловому будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 1280 кв.м. Відповідач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Тільки через земельну ділянку відповідача вона може потрапити до свого будинку. Відповідач відмовляється від добровільного усунення перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою. Зважаючи на вказане, просить зобов`язати суд усунути перешкоди в користуванні проїздом по [ADDRESS] . Представник відповідача подала відзив, позовну заяву вважає безпідставною, необгрунтованою належними та допустимими доказами. [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 03.09.2019 є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку виготовлена 16.09.2013. На підставі цієї документації Відділ Держземагенства у м.Дрогобичі Львівської області 23.09.2013 провів державну реєстрацію земельної ділянки. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за №1051, не зареєстровані. Згідно опису меж та кадастрового плану земельної ділянки відповідача існує дише один відрізок, де зафіксовано прохід і проїзд (землі загального користування), але зовсім в іншому напрямку, тобто, це фактично проїзд і прохід, яким сам відповідач користується. Відповідно до кадастрового плану позивач навіть не межує із земельною ділянкою відповідача. Останньому не відомо, про який закритий прохід та проїзд до житлового будинку позивача йдеться. [PERSON] не надано жодних доказів про те, що [PERSON] порушує право проїзду чи проходу до її будинковолодіння, та не доводить факт перешкод. Позивач обрала невірний спосіб захисту. Земельна ділянка, яка належить відповідачу, існувала в таких розмірах та в такій конфігурації на момент її реєстрації, як об`єкта цивільних прав, та не змінилася після зміни її цільового призначення. Зважаючи на вищенаведене, просить суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача просила суд задоволити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та вказала, що земельна ділянка позивача не межує із земельною ділянкою відповідача. Додатково зазначила, що [PERSON] не подано доказів на підтвердження заявлених вимог та обрано невірний спосіб захисту. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.05.2001, позивач [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] . Свідоцтво зареєстроване в реєстрі №І-593, спадкова справа №69/2000. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки від 03.09.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв за оплату житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1477 га, що знаходиться за цією ж адресою. Кадастровий номер земельної ділянки 4610670500:01:020:0037, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ - 4610726702019, виданого 21.08.2019 року відділом у м. Дрогобичі Міськрайонного управління у Дрогобицькому районі та м. Дрогобичі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, земельна ділянка не обтяжена сервітутом і не має обтяжень на використання. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.01.2023 вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4610670500:01:020:0037, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок, виготовлена 16.09.2013. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені порядком ведення Державного земельного кадастру, затвенрдженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, не зареєстровані. До витягу долучено кадастровий план земельної ділянки. З листа Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 25.01.2023 за №3-35/444 повідомлено наступне. Відповідно до інформації з Державного рестру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного рестру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна за номером інформаційної довідки 319940348, з параметрами запиту про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо обтяження земельної ділянки [PERSON] , площею 0,1477 га, кадастровий номер 4610670500:01:020:0037, інформація відсутня. Згідно із листом відділу містобудування та архітектури виконавчих органів Дрогобицької міської ради від 19.01.2023 №19, у відділі містобудування та архітектури відсутня містобудівна документація, а саме, квартал забудови в районі вул. Стуса м. Стебник . Згідно генерального плану м. Стебник, затвердженого рішенням «Про затвердження генерального плану міста Стебник» №3 від 28.01.2000, заїзд до будинковолодіння на [ADDRESS] , здійснюється з вул. Стуса . Щодо іншого варіанту для влаштування проїзду до будинковолодіння [ADDRESS] не може запропонувати, тому що у зв?язку з воєнними діями на території України доступ до публічної кадастрової карти заблоковано і достовірна інформація недоступна. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.09.2019 вбачається, що житловий будинок, загальною площею 55 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, серія та номер:638, виданий 03.09.2019. Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення на замовлення колишнього власника земельної ділянки [PERSON] , яка перебуває у відповідача на праві власності, ТОВ «Юридично-землевпорядна фірма» виготовлено документацію, змінено цільове призначення земельної ділянки з ведення особистого підсобного господарства на цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд. [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №015477 від 19.11.1998 отримав земельну ділянку, яка йому була передана на підставі рішення Стебницької міської ради народних детутатв від 10.09.1998 за №306 та від 12.11.1998 №363 для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1477 га з описом меж, аналогічних межам, які існують відповідно до кадастрового плану земельної ділянки. Висновок відділу Держземагенства у м. Дрогобичі Львівської області від 05.03.2014 підтверджує, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1477, відсутні обмеження на використання і вона не обтяжена сервітутом. Земельна ділянка не обтяжується сервітутом в користь третіх осіб. Відповідно до висновку від 24.03.2014 №163, Відділ Держземагенства у м. Дрогобичі Львівської області погодив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно Витягу з рішення Стебницької міської ради Львівської області №574 від 12.06.2014, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення [PERSON] площею 1477 кв.м. по [ADDRESS] , кадастровий номер 4610670500:01:020:0037, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (категорія земель - землі житлової та громадської забудови). Цільове призначення земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 1477 кв.м., кадастровий номер 4610670500:01:020:0037, для ведення особистого підсобного господарства змінити на цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно з положеннями статтей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Частиною першою статті 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ч.3 ст.98 ЗК). Згідно зі статтею 99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, зокрема, для: проходу та проїзду на велосипеді; проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм), об`єктів трубопровідного транспорту; прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; прогону худоби по наявному шляху та інше. Тобто, предметом земельного сервітуту є користування чужою земельною ділянкою. Статтею 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. За домовленістю сторін договір про встановлення земельного сервітуту може бути посвідчений нотаріально. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно з частиною першою статті 101 ЗК України, дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Відповідно до частини першої та другої статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Аналогічна вимога закладена у статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка зазначає, що державній реєстрації прав підлягає право користування (сервітут). Згідно з частиною першою статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з частиною десятою статті 79-1 ЗК України, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до частини одинадцятої статті 79-1 ЗК України, державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Статтею 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. З правового аналізу наведених вище норм слідує, що право земельного сервітуту підлягає державній реєстрації спочатку у Державному земельному кадастрі, а після цього також у Єдиному державному реєстрі речових прав. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи, у тому числі і в користувача земельною ділянкою, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту. При його визначенні варто вказати конкретні параметри земельної ділянки (її частини), відносно якої встановлюється сервітут (кадастровий номер, місце розташування, площа, цільове призначення та інше.). Такі відомості зазначаються в договорі сервітуту відповідно до правовстановлюючих документів власника/користувача такої земельної ділянки та відомостей Державного земельного кадастру. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 (справа №807/764/17). Разом з тим, назване вище обмеження земельної ділянки відповідача щодо права користування частиною його земельної ділянки для проходу та проїзду до будинковолодіння позивача (земельний сервітут) не зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується вищезгаданими документами. Таким чином, відсутність у правовстановлюючих документах відповідача названого вище обмеження пояснюється відсутністю самої підстави для реєстрації земельного сервітуту: договору або рішення суду. Окрім того, оскільки право позивача на користування земельною ділянкою [PERSON] для проїзду не оформлено у встановленому законом порядку, її позовна вимога про усунення перешкод у користуванні проїздом, є безпідставною і не підлягає до задоволення. Разом з тим, позивач не позбавлений захистити своє право, у випадку його порушення, невизнання або оспорювання, в інший спосіб, визначений законом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed