Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

В січні 2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, в якому зазначила, що з 02 серпня 2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 07.09.2022 було розірвано. За час спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час, відповідач хоча і проживає разом з нею та дітьми спільно, проте перебувають на повному її утриманні. Відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дітей, що ставить її у скрутне матеріальне становище, оскільки вона самотужки не в змозі забезпечити дітям належного матеріального забезпечення. Відповідач є здоровою та працездатною особою, офіційно працює в ТзОВ "Гербор-Холдинг" та отримує заробітню плату, інших утриманців немає, проте надавати матеріальну допомогу на утримання дітей відмовляється, від розмов з нею щодо надання допомоги дітям ухиляється. У зв`язку з зазначеним просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та просила суд слухати справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав письмовий відзив в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме, про стягнення з нього аліментів на утримання синів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Додатково вказав, що хоча він офіційно і працевлаштований та отримує заробітну плату, яка складає близько 11000 грн., проте із зазначеної заробітної плати з нього щомісячно вираховується сума 3050 грн. в рахунок погашення договору позики від 04.11.2022, який він уклав із підприємством, на якому працює. Окрім того, ним оформлено споживчий кредит на придбання пральної машини для сім`ї, за яку щомісячно він сплачує 1300 грн. Крім цього, він приймає участь в оплаті комунальних послуг та допомагає дітям матеріально. Вказує, що у разі задоволення позовних вимог позивачки, у нього майже не залишиться коштів для проживання, у зв`язку з чим просив позовні вимоги позивачки задовольнити частково та стягнути з нього аліментів на утримання синів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Додатково подав суду письмову заяву в якій просив слухати справу у його відсутності. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, з 02 серпня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 07.09.2022 було розірвано. Дана обставина стверджується копією рішення суду. За час спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких являються сторони по справі, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за №2037-VІІІ, з липня 2017 внесені зміни до вимог ч.2 ст.182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік», визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 01 січня 2023 року - 2833грн При цьому, треба взяти до уваги, що відповідно до норм Закону поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення їі життєдіяльності. З матеріалів справи вбачається, що в ідповідач визнав заявлені вимоги в розмірі 1/4 частки доходів, мотивуючи тим, що додатково допомагає утримувати дітей, сплачує кредит, частково оплачує комунальні послуги. Однак треба зазначити, що утримання неповнолітньої дитини є обов`язком батьків, який передбачений законодавством, в той час як додаткова допомога це є добровільним виявленням особи. І в даному випадку ця особа, відповідач, є повноцінно працездатною, офіційно працює і отримує постійний дохід та інших зобов`язань щодо утримання не має. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального їх розвитку, і визначення указаного позивачкою розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дітей на утримання від батька відповідно до положень Закону. З огляду на викладене слід дійти висновку про наявність підстав задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved