Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Короткий виклад первісного позову. Відповідно до укладеного договору №210403-37310-2 від 03.04.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «Monetka») та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний догові був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Веб-сайті і мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. На головній сторінці сайту про компанію https://monetka.ua/ клієнт має право ознайомитися з Правилами надання кредитів, примірником кредитного договору та іншими документами, які знаходяться у нижній частині екрану. Перш ніж оформити позику, клієнт обирає суму та термін кредитування, далі переходить до етапів заповнення анкети на надання позики. Сума кредиту по укладеному договору перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті відома тільки відповідачу, оскільки на номер телефону, який він вказав, а саме [NUMBER] , направляється смс-повідомлення з сумою блокування та розмір суми блокування відповідач має вказати у відповідному полі особистого кабінету. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Таким чином, виключно особа - відповідач може отримати кредит після укладення кредитного договору. Одноразовий ідентифікатор 818185 направлявся відповідачу 03.04.2021 о 11:06:50 год, шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації. Повідомлення на номер телефону відповідача було надіслане та доставлене за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 03.04.2021 о 11:06:50. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором був надісланий та доставлений відповідачу в рамках договірної співпраці первісного кредитора з ТОВ «Девелопмент Інновейшенс», яка є замовником послуг масової розсилки смс-повідомлень у ТОВ «Мобізон». Кредитний договір був підписаний 03.04.2021 о 11:07:00, шляхом введення одноразового ідентифікатора 818185 в особистому кабінеті. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 03.04.2021 на платіжну карту № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «Приватбанк». 17.06.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210403-37310-2 від 03.04.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки, у зв`язку з чим станом на 17.10.2022 заборгованість відповідача перед позивачем становить 19070,00 грн, яка складається з: 5000 грн - заборгованість за кредитом; 4070 грн - заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 03.04.2021 по 03.05.2021 (включно); 10 000 грн - заборгованість на нарахованим відсотками відповідно до п.3.3 Кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 11.05.2021 по 29.06.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Нарахування процентів за Договором №210403-37310-2 від 03.04.2021 зупинено 29.06.2021 відповідно до п.4.6 Правил. Сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором відповідно до Акту приймання передачі від 17.06.2021 до Договору про відступлення права вимоги станом на 17.06.2021 становить 16 670,00 грн, проте ТОВ «ФК «Ріальто», як фінансовою установою, було здійснено подальше нарахування платежів за Кредитним договором, отже сума заборгованості станом на 17.10.2022 становить 19 070,00 грн. які ТОВ «ФК «Ріальто» просить стягнути, а також судові витрати у справі. Короткий виклад зустрічного позову. Згідно тверджень ТОВ «ФК «Ріальто», [PERSON] 03.04.2021 отримала кредит в сумі 5000,00 грн від ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» на підставі кредитного договору №210403-37310-2, який підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. [PERSON] стверджує, що із ТОВ «ФК «Фінансова Інновація» кредитного договору не підписувала та відповідно кредиту в сумі 5000 грн не отримувала. Вчинення [PERSON] дій, направлений на укладення кредитного договору в електронній формі не підтверджується електронними доказами, а витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи та анкета-заява на кредит №815422 складені ТОВ «ФК «Ріальто», а не ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та подані у вигляді наборного тексту, який можливо міняти та подавати у формі, яка зручна для задоволення позовних вимог. Посилання ТОВ «ФК «Ріальто» на довідку №71569 від 16.09.2021 ТОВ «Девелопмент Інновейшинс», про те, що смс-повідомлення на номер [PERSON] був відправлений за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 03.04.2021 о 11:06:50 не заслуговують на увагу, так як не відомо на яких підставах та повноваженнями ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» діє в інтересах ТОВ «ФК «Ріальто», також не відомо, що таке сервіс «ТОВ «Монетка» та яке відношення має до кредитного договору. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Ріальто» набув право вимоги на стягнення кредитних коштів із [PERSON] , які були надані у кредит ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та відповідно продав даний кредит ТОВ «ФК «Ріальто» на підставі відступлення права вимоги. Однак, як вбачається з матеріалів справи, договір про відступлення права вимоги укладений за день до позбавлення НБУ ліцензії на право займатися відповідною діяльністю ТОВ «ФК «Фінанс Інновація». Також матеріали справи не містять підстав укладення даного правочину та повноважень сторін договору. Зважаючи на викладене, просить визнати недійсним договір №210403-37310-2 від 03.04.2021, укладений між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] , а також визнати недійним договір відступлення права вимоги №17/06/21-Р/М-3 від 17.06.2021 в частині. що стосується [PERSON] . Короткий виклад заперечень сторін. 05 грудня 2022 року відповідачем [PERSON] подано відзив на первісну позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає повністю, вказує, що із ТОВ «ФК «Фінансова Інновація» кредитного договору не підписувала та відповідно кредиту в сумі 5000 грн не отримувала. Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання кредиту, фактично надає можливість позикодавцю надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Умови та правила надання грошових коштів у кредит не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.04.2021 шляхом заповнення анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Також вважає, що у ТОВ «ФК «Ріальто» відсутні докази перерахування [PERSON] кредиту 03.04.2021 в сумі 5000 грн. Отже, перехід права вимоги він ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» до ТОВ «ФК «Ріальто» є безпідставним, так як не існує ніякого кредиту. Просить у позові відмовити у повному обсязі. 15 грудня 2022 року представником ТОВ «ФК «Ріальто» подано відповідь на відзив [PERSON] , згідно якого позовні вимоги підтримує та настоює на їх задоволені. Вказує, що твердження відповідача про неукладення нею кредитного договору №210403-37310-2 не відповідають дійсності. 27.03.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 2 650 грн, строком на 17 днів, заборгованість за яким погашена 03.04.2021. Того ж дня, 03.04.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] було знову укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 5000 грн строком на 30 днів. Грошові кошти видавалися двічі на одну і ту ж платіжну карту № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «Приватбанк». Крім того, номер телефону [NUMBER] зазначено особисто [PERSON] у відзиві на позовну заяву, що свідчить про належність відповідачу зазначеного телефонного номера, який використовувався при отриманні двох кредитів. Також зазначив, що підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отримання кредиту. Що ж до того, що у [PERSON] начебто неправомірне нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування на суму 10000 грн повідомляє, що відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Отже, п. 3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Також, у позовні заяві була допущена описка в прохальній частині стягнення нарахованих процентів відповідно до п. 1.2 договору, а саме, вказано 3300 грн замість 4070 грн, при цьому загальна сума вказана вірно. У зв`язку із допущеною опискою, просить суд вважати вірною суму нарахування процентів відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за період з 03.04.2021 по 03.05.2021 (включно) за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом - 4070 грн. 17 січня 2023 року [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, згідно яких наполягає на тому, що жодних договорів з ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» вона не укладала та коштів не отримувала. Рух справи. Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 05 грудня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника ТОВ «ФК «Ріальто» про витребування у АТ КБ «Приватбанк» доказів. Ухвалою суду від 23 грудня 2022 року зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «ФК "Ріальто" про визнання недійсним договору №210403-37310-2 від 03.04.2021 та визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 17/06/21-Р/М-3 від 17.06.2021, укладеного ТзОВ "ФК "Ріальто" із ТОВ "ФК "Фінанс Іновація" прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 08.02.023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 13 березня 2023 року відмовлено у задоволені клопотання [PERSON] про витребування доказів. Позиції учасників процесу в судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача ТОЗ «ФК «Ріальто» за первісним позовом, представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що первісний позов підтримує повністю, у задоволені зустрічного позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила. Подала до суду клопотання про витребування доказів та просила розглянути таке за її відсутності. В клопотанні про витребування доказів судом відмовлено, про що постановлено ухвалу суду та продовжено розгляд справи за відсутності сторін з огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Встановлені судом обставини та правові висновки. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення позовних заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 03.04.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Monetka») та [PERSON] було укладено Договір №210403-37310-2, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Зазначений договір укладений між сторонами у формі електронного документу з відповідним електронним підписом відповідача [PERSON] (а.с.10-11). ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» виконало взяті на себе зобов`язання та перерахувало на картковий рахунок [PERSON] позику в розмірі 5000 гривень, що підтверджується чеком від 03.04.2021 (а.с. 12). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі правові висновку викладені у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі №732/670/19 та від 23.03.2020 у справі №404/502/18. В статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначений цим Законом. Таким чином, між ТОВ «ФК «Фананс Іновація» та [PERSON] укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підтвердження укладення договору №210403-37310-2 від 03.04.2021 позивачем відображено послідовність укладення даного договору із якої вбачається, що 03.04.2021 [PERSON] здійснено авторизацію в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ «ФК «Фінанс Інновацій», внесено особисті дані, обрано параметри кредиту: сума кредиту 5000 грн та строк 30 днів. 03.04.2021 о 11:06 позичальнику відправлено смс-повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором для підписання акцепту та укладення договору. 03.04.2021 о 11:07 [PERSON] введено одноразовий ідентифікатор 818185 та акцептовано пропозицію укласти кредитний договір (а.с.14,15). Згідно інформації, наданої АТ «КБ «ПриватБанк» на запит суду, вбачається, що на [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , емітовано картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Згідно виписки по рахунку [PERSON] за період з 03.04.2021 по 08.04.2021 вбачається, що 03.04.2021 о 11:07 на картковий рахунок відповідача був зарахований переказ на суму 5000 гривень (а.с. 212-215). Також, судом встановлено, що 17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» укладено Договір про відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210403-37310-2 від 03.04.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с. 48-53). Відповідно до витягів з Акту прийому-передачі №1 від 17.06.2021 до вищевказаного договору, ТОВ «ФК «Ріальто» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на загальну суму 11 670 грн (а.с. 56). Станом на 17.10.2022 заборгованість по кредитному договору №210403-37310-2 від 03.04.2021 становить 19 070 грн, що складається з наступного: 5000 грн - заборгованість за кредитом; 4070 грн - заборгованість за несплаченими відсотками; 10 000 грн - заборгованість на нарахованим відсотками відповідно до п. 3.3 Кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 11.05.2021 по 29.06.2021 (включно) (а.с. 13). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Крім того, відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості за тілом кредиту, а відтак наданий банком розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Тому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «ФК «Ріальто» є новим кредитором у зобов`язаннях з [PERSON] . Згідно з пунктами 1.1. - 1.4. умов договору, товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Процентна ставка за користування кредитом - 2,2% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 2,2% від суми кредиту за кожен день користування, у межах строку, визначеного в. п. 1.3 Договору. Згідно прохальної частини позовної заяви ТОВ «ФК «Ріальто» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 03.04.2021 по 03.05.2021 (включно) в розмірі 3300 грн. Разом з тим, згідно наданою відповіддю на відзив, представник ТОВ «ФК «Ріальто» вказує, що у позовній заяві була допущена описка в прохальній частині стягнення нарахованих процентів відповідно до п. 1.2 договору, а саме, вказано 3300 грн замість 4070 грн, при цьому загальна сума вказана вірно. У зв`язку із допущеною опискою, просить суд вважати вірною суму нарахування процентів відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за період з 03.04.2021 по 03.05.2021 (включно) за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом - 4070 грн. Судом взято до уваги даний факт, разом з тим суд вважає, що вірною та обгрунтованою є саме сума 3300 грн (5000 грн/100 х 2,2% х 30 днів), яка підлягає стягненню з [PERSON] за спірний період з 03.04.2021 (день отримання кредитних коштів - не враховується, бо не повний) по 03.05.2021 (включно). Крім того, пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. У п.п. 5.2-5.2.2, позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання. Згідно п. 4.14 Правил, впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані % по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому, продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отримання кредиту, та діє з дати сплати нарахованих %. Також, для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів. В матеріалах справи присутній чек, який свідчить про вчинення позичальником оплати комісії за пролонгацію шляхом сплати комісії у розмірі 250 грн, отже, договір кредиту від 03.04.20221 був пролонгований відповідно до п. 2.3.4 Кредитного договору та п. 4.14 Правил (а.с.129). Як вбачається з абзацу 2 пункту 3.3 Кредитного договору, сторони домовились, що процентна ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] процентів за кредитом, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, є обґрунтованими. Разом з тим, у пункті 8.38 постанови від 18.03.2020 № 902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Суд вважає, що встановлений у п. 3.3 Кредитного договору розмір процентів у розмірі, що нараховані за частиною другою статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому зменшує заборгованість за процентами з 10000,00 грн до співмірного розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто до 5000,00 грн. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором слід задоволити частково, а саме стягнути з [PERSON] 5000 грн заборгованості за кредитом, а також 3300 грн - заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 03.04.2021 (день отримання кредитних коштів - не враховується, бо не повний) по 03.05.2021 (включно) та 5000 грн - заборгованість на нарахованим відсотками відповідно до п. 3.3 Кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 11.05.2021 по 29.06.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з мотивів наведених вище. Стосовно вимог [PERSON] про визнання недійсним договору №210403-37310-2 від 03.04.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] , а також визнання недійним договору про відступлення права вимоги №17/06/21-Р/М-3 від 17.06.2021, суд зазначає наступне. Згідно ст. 15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору договору №210403-37310-2 від 03.04.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] , а також визнання недійним договору про відступлення права вимоги №17/06/21-Р/М-3 від 17.06.2021, [PERSON] не довела, чим не виконала вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Будь-яких підтверджень позовних вимог зустрічного позову суду не надано та судом не досліджено у судовому засіданні. а відтак вказані обставини у зустрічному позові є недоведеними, а предмет позову необгрунтованим. Під час розгляду справи було встановлено, що позичальник був належним чином обізнаний з умовами кредитного договору, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] на укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тому, позовні вимоги щодо визнання кредитного договору та договору відступлення права вимоги в частині, що стосується [PERSON] недійсними суд вважає необгрунтованими, що обумовлює висновок суду про відмову в задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом, суд вважає, що з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1730,33 грн (13300 грн х 2481 грн \\ 19070 грн). Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу за зустрічним позовом відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. Що стосується вимоги представника ТОВ «ФК «Ріальто» про стягнення з [PERSON] 9000 гривень витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1 - ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Інтереси позивача за первісним позовом представляє адвокат Руденко Костянтин Васильович, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність №2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23 жовтня 2018 року та довіреності від 17 червня 2022 року. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача додав до заяви Договір №02/06/202 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, Акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 02.06.2022 та платіжне доручення про сплату витрат на правничу допомогу. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 2 [PERSON] займався підготовкою позовних заяв щодо стягнення заборгованості з різних боржників, в тому числі і щодо [PERSON] , вартість наданих послуг щодо кожного боржника окремо складає по 9000 грн. За п. 1.1 договору в рамках цього договору Виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги , в тому числі і зі складання позовних заяв, запитів, представництва інтересів замовника. Також в п.п. 3.1, 3.4 договору № 02/06/2022 від 02.06.2022 про надання юридичних послуг зазначено, що вартість послуг адвоката становить 8000 грн за складання позовної заяви та 1000 грн за складання та надсилання адвокатського запиту. Замовник оплачує адвокату послуги шляхом перерахунку на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного Акту наданих послуг. До позовної заяви додано платіжне доручення про сплату витрат на правничу допомогу. Однак, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5бст. 137 ЦПК Українибщодо співмірності витрать на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Як вбачається із Акту приймання передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг послуги, які надавалися адвокатом складаються з складання з підготовки з позовної заяви та складання адвокатського запиту про витребовування доказів. При цьому в даному акті зазначено 12 осіб, щодо яких вчинялось такі дії, тобто адвокатом одночасно вчинялись тотожні дії щодо значного кола осіб боржників з аналогічних правовідносин в категорії справ, які не є складними. Разом з тим, суд бере до уваги, що у даній справі додатково адвокатом Руденком К.В. було подано відповідь на відзив, додаткові письмові пояснення та заяви про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Ріальто». Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3000 грн.

Outcome: partial