Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

17 січня 2023 року представник заявника звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення особи та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви представник заявника посилається на те, що з 25.07.2018 року на лікуванні КП «ДБКЛПД» ДОР перебуває невідома особа чоловічої статі. Особа відкликалася на ім`я « [PERSON] », на вигляд мав приблизно 50 років, 16.10.2001 року був затриманий працівниками поліції та доставлений в КЗ «Покровська центральна лікарня» ДОР. За своїм психічним станом особа не змогла повідомити будь-які достовірні дані про себе, свою сім`ю, місце проживання і про своє життя в минулому. Згідно відповіді Покровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області встановити персональні дані такої особи не представилось можливим. При переведенні та госпіталізації невідомої особи до КП «ДБКЛПД» ДОР були викликані представники Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для заведення розшукової справи з метою встановлення особи невідомого, для чого була зроблена дактилоскопічна карта. Однак, до теперішнього часу особу не встановлено. При таких обставинах стосовно невідомої особи не можливо визначити його правовий статус та забезпечити його соціальний захист. Відповідно до Висновку експерта №9е/і від 03.12.2018 року невідомий є особою чоловічої статі, зріст 170 см, вага 65 кг, шкіряні покриви блідо-рожевого кольору, тургор шкіри задовільний, зморшки в лобній області, у зовнішніх кутів обох очей, на нижніх повіках обох очей, перед вушній області, відповідає віку 40-45 років. На підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2018 року було встановлено факт того, що невідома особа є особою чоловічої статі, народився [INFO] , вважати його прізвищем « [PERSON] », ім`ям « [PERSON] », по батькові « [PERSON] ». На підставі рішення Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було видано Свідоцтво про народження [PERSON] , актовий запис №3 від 14.02.2019 року. Відповідно до ст.66 ЦК України КП «ДБКЛПД» ДОР здійснює опіку над вказаним пацієнтом. Враховуючи, що у [PERSON] відсутні документи, які посвідчують особу, КП «ДБКЛПД» ДОР звернулосяі до Самарського РО ДМС України в Дніпропетровській області щодо документування його паспортом громадянина України. Згідно листа №1201.4.48887/12.2-22 від 29.07.2022 року Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області через відсутність будь-якого документу, який посвідчує особу [PERSON] та відсутність факту проживання на 1991 рік за паспортом громадянина колишнього СРСР, необхідно здійснити процедуру оформлення належності до громадянства, у зв`язку з чим, було рекомендовано звернутися до суду про встановлення особи [PERSON] . Просить суд, встановити, що невідомий чоловік ( [PERSON] ), який знаходиться на лікуванні в 14-му відділенні Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, який відповідно до Висновку експерта №9е/і від 03.12.2018 року невідомий є особою чоловічої статі, зріст 170 см, вага 65 кг, шкіряні покриви блідо-рожевого кольору, тургор шкіри задовільний, зморшки в лобній області, у зовнішніх кутів обох очей, на нижніх повіках обох очей, перед вушній області, відповідає віку 40-45 років є [PERSON] , [INFO] , уродженцем села Гай Покровського району Дніпропетровської області. Встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. 20 січня 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. Представник заявника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради Шило Т.В. в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року, встановлено юридичний факт, що невідома особа, яка з 25.07.2018 року перебуває на лікуванні в КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради», за направленням КЗ «Покровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», у зв`язку із реорганізацією лікарні та яка була доставлена в приймальне відділення КЗ «Покровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» нарядом поліції з залізничного вокзалу 16.10.2001 року, є особою чоловічої статі, який народився [INFO] , його прізвищем вважати « [PERSON] », ім`ям « [PERSON] », по батькові « [PERSON] ». Зобов`язано Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області провести державну реєстрацію народження особи (а.с.7,8). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином рішення суду від 19.12.2018 року вже встановлено факт, що чоловік, про встановлення особи якого просить заявник в заяві, є [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №3 від 14 лютого 2019 року, [INFO] народився [PERSON] (а.с.6). З довідки виданої секретарем ради (виконавчого комітету) Покровської селищної ради №2235 від 28.05.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] народився в селі Гай Покровського району Дніпропетровської області (а.с.11). Відповідно до висновку експерта №9е/і від 03.12.2018 року, невідомий чоловік на ім`я [PERSON] відповідає віку 40-45 років, тобто рік його народження в період з 1978 року по 1973 рік (а.с.12-14). Актом встановлення особи від 29.06.2022 року та довідкою про встановлення особи №778 від 11.07.2022 року, встановлено, що невідома особа є однією і тією ж особою [PERSON] , [INFO] (а.с.15,16). Згідно ч.1\~ст.ст.\~3,\~4\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів;\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України \~ \~ \~ \~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»№5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону. Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року. Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України. Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст.ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на положення\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2\~ст.78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.ч.1, 2\~ст.95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оскільки матеріали справи не містять жодного доказу того, що [PERSON] на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території України, суд приходить до висновку про те, що заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed