Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

15 серпня 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України в Запорізькій області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої незаконним застосуванням запобіжного заходу. Ухвалою суду від 18 листопада 2022 року за клопотанням позивача було замінено первісного відповідача на Державну казначейську службу України та залучено до участі у справі співвідповідача - Запорізьку обласну прокуратуру. Позов обґрунтовано наступним. Позивач [PERSON] є обвинуваченим в кримінальному провадженні №\~0814/13257/2012, яка розглядається Комунарським районним судом міста Запоріжжя. В ході розгляду даного кримінального провадження було допущено незаконне застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 19.04.2013 по 20.12.2016, а в період з 14.03.2013 по 19.04.2013 й без відповідного судового рішення. На час обрання позивачу запобіжного заходу він обіймав посаду директора в семи юридичних особах; був одружений і виховував разом з дружиною трьох малолітніх дітей. Внаслідок незаконного поміщення під варту позивач втратив заробітну плату, яку він отримував як директор семи юридичних осіб, перелік яких наведений в позовній заяві, а сім`я позивача розпалася. Факт незаконного тримання позивача під вартою підтверджений відповідним рішенням ЄСПЛ за його скаргою. Враховуючи викладені обставини, позивач просив суд стягнути на його користь з держави: ?2\~030\~420 гривень 00 копійок компенсації за неотриману на всіх місцях його роботи заробітну плату за період з 14.03.2013 по 20.12.2016; ?500\~000 гривень 00 копійок моральної шкоди; ?271\~900 гривень 00 копійок витрат на правову допомогу адвоката в кримінальній справі. Відповідачами Державною казначейською службою України та Запорізькою обласною прокуратурою подано відзиви на позовну заяву, в яких вони просили суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі через необґрунтованість позовних вимог. Доводи відзивів відповідачів є схожими та зводяться до наступного. Відшкодування моральної шкоди у випадку незаконного тримання під вартою можливе лише в разі наявності судового рішення, яким така незаконність встановлена. В даній справі позивачем не додано до матеріалів справи жодного судового рішення, яке б констатувало незаконність тримання [PERSON] під вартою. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не доведений. До того ж рішенням Європейського Суду з прав людини з держави Україна на користь [PERSON] вже було стягнуто компенсацію моральної шкоди, а повторне стягнення такої компенсації є неприпустимим. Позовні вимоги щодо стягнення втраченого заробітку також не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази втрати позивачем цього заробітку, відсторонення позивача від посади, належний розрахунок розміру втраченого заробітку тощо. Позовна вимога щодо стягнення на користь позивача з держави суми витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні взагалі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, станом на момент позову пройшло більше семи років, тому Державною казначейською службою України заявлено про застосування позовної давності в даній справі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, які вони навели у своїх відзивах на позовну заяву. Вислухавши позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши подані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Безпосередньою підставою для подання позову в даній справі стало рішення Європейського суду з прав людини по справі «Гришко і Кошляк проти України» від 24 лютого 2022 року (заяви\~72970/13 та 12818/16). Вказаним рішенням заяву [PERSON] визнано прийнятною та констатовано порушення Україною пункту 1 ст. 5 Конвенції, що виразилось в незаконному затриманні в період з 19.04.2013\~по принаймні\~09.12.2014 (згідно з документами, наявними у справі). Тобто, подальше, після 09.12.2014, тримання [PERSON] під вартою, порушує ч. 1 ст. 5 Конвенції, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] був звільнений з-під варти ухвалою Заводського районного суду міста Запоріжжя від 20.12.2016. Таким чином суд констатує, що фактичним періодом тримання [PERSON] під вартою з порушенням Конвенції є період з 19 квітня 2013 року по 20 грудня 2016 року. Оцінюючи доводи позивача щодо компенсацій за протиправне тримання його під вартою, суд виходить з наступного. Підстави та порядок компенсації громадянину шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру, незаконного тримання під вартою і т.ін. встановлені нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що однією з підстав для компенсації шкоди є незаконне взяття і тримання під вартою. В цьому контексті суд не може погодитись з доводами відповідачів щодо відсутності судових рішень, які б підтвердили незаконність тримання під вартою позивача [PERSON] , оскільки в матеріалах справи наявна копія рішення ЄСПЛ від 24 лютого 2022 року, яким саме цей факт констатовано. В силу положень статті 46 Конвенції та з огляду на імперативні норми Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення ЄСПЛ є обов`язковими до виконання Україною. Таким чином, констатація в рішенні ЄСПЛ порушення прав позивача, гарантованих Конвенцією, є підставою для відшкодування шкоди у випадках, передбачених Законом. Стосовно кожної з позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Позивачем [PERSON] на підтвердження вимог позову щодо відшкодування втраченого заробітку, надано витяги з сайту opendatabot, з яких вбачається, що він обіймає посади директора наступних юридичних осіб: ТОВ «ВІКТОРІЯ-ТАКСІ ПЛЮС», ТОВ «ВІКТОРІЯ-ТАКСІ», ТОВ «ЕКОБУМ», ТОВ «ЕКСПРЕС-2003», ТОВ «ЕКСПРЕС-ТРЕЙД», ТОВ «ЕЛЕКТРЕТ-2» та ТОВ «БІЛД-КОНСАЛТ ЕКСПРЕС». В той же час позивач не надав суду жодного доказу щодо фактичного отримання заробітку за даними місцями роботи, розміру нарахувань та відрахувань на них, доказів фактів відсторонення його від посади та, як наслідок втрати заробітку. В даному контексті суд погоджується з доводами відповідачів щодо необґрунтованості позовних вимог в цій частині. Не можуть бути також задоволені позовні вимоги про стягнення з держави на користь позивача витрат на правову допомогу в кримінальній справі № 0814/13257/2012, оскільки вказана кримінальна справа ще не розглянута і питання розподілу витрат на правову допомогу в ній може бути вирішене ухвалою або вироком суду за наслідками її розгляду, або в порядку, визначеному статтею 11 Закону. Стосовно відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Суд вважає доведеним сам факт завдання позивачу [PERSON] моральної шкоди його незаконним триманням під вартою, оскільки протягом всього часу перебування в місцях попереднього ув`язнення, він був позбавлений можливості вести звичайне життя, його соціальні зв`язки були порушені. Саме по собі тримання особи під вартою завдає їй моральних страждань, а в даному випадку таке тримання не було обумовлене завданнями кримінального провадження і було протиправним, що констатоване у рішенні ЄСПЛ. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] , суд частково погоджується з доводами відповідачів і виходить з того, що компенсація за незаконне тримання під вартою за період з 19 квітня 2013 року по 09 грудня 2014 року вже була стягнута з України рішенням ЄСПЛ. В той же час, в даній справі підлягає стягненню компенсація моральної шкоди позивачу за період його тримання під вартою, починаючи з 10 грудня 2014 року і по 20 грудня 2016 року, тобто за 2 роки 10 днів. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з приписів статті 13 Закону, якою визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Мінімальна заробітна плата у 2022 році (станом на момент подання позову) становила 6\~500 гривень 00 копійок. Таким чином, розмір моральної шкоди можна визначити наступним чином: 6\~500 грн./місяць * 24 місяці = 156\~000 гривень моральна шкода за 2 роки; 6\~500 грн./місяць * 10 днів / 30 днів = 2\~166,67 гривень моральна шкода за 10 днів. Сумарно: 156\~000 грн. + 2\~166,67 грн. = 158\~166,67 грн. Саме ця сума моральної шкоди підлягає відшкодуванню [PERSON] . При цьому суд не може погодитись з доводами відповідача ДКС України щодо наявності підстав для застосування позовної давності, адже п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України встановлено, що на вимогу, яка випливає з порушення особистих немайнових прав, позовна давність не поширюється. Право особи на свободу та особисту недоторканість є її особистим немайновим правом відповідно до приписів статті 270 ЦК України. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний 09 березня 2023 року.

Outcome: partial