Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі по тексту - відповідач) про стягнення коштів, стягнутих за недійсним правочином, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 4461, 35 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході виконавчого провадження № 63111206 з виконання виконавчого напису №1351 від 30.04.2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. про стягнення з позивача заборгованості на загальну суму 43537, 93 грн., на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» у позивача було утримано кошти в розмірі 4461,35 грн. Позивач вказує, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.03.2021 року по справі № 591/8145/20 виконавчий напис № 1351, вчинений 30.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., визнано таким, що не підлягає виконанню. Як зазначає позивач, відповідачем грошові кошти набуті без достатньої правової підстави, а тому на підставі статті 1212 ЦК України мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Ухвалою суду від 01.10.2021 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений в ухвалі строк відповідач відзив щодо позовних вимог до суду не направив. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Оцінивши надані суду докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований за № 1351, за яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 43537, 93 грн. Виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання та приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Мукорез О.Л. відкрив виконавче провадження № 63111206. Як вбачається з повідомлення приватного виконавця Мукорез О.Л. від 26.04.2021 року про стягнуті кошти, в процесі виконання виконавчого провадження ВП № 63111206 з виконання виконавчого напису № 1351 від 30.04.2020 року про стягнення коштів з [PERSON] стягнуто 6844, 56, які розподілені наступним чином: 69, 00 грн. утримано як витрати виконавчого провадження, 397,13 грн. утримано як основну винагороду приватного виконавця, 3971, 39 грн. перераховано стягувачу та 2407, 04 грн. нерозподілений залишок на рахунку приватного виконавця. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.03.2021 року, виконавчий напис № 1351 вчинений 30.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «…зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала». Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не грунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.» Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20: "Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно". Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості відпала, у зв`язку з визнанням виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. від 30.04.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1351, таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 3971,39 грн., які згідно повідомлення приватного виконавця були перераховані на рахунок відповідача, було безпідставним. На підставі викладеного потрібно стягнути з користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 3971, 39 грн., що підтверджено документально. З приводу вимоги про стягнення коштів, які були розподілені як витрати виконавчого провадження - 69,00 грн. та основа винагорода приватного виконавця - 397, 13 грн., суд зазначає на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено Розділом X Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Враховуючи те, що чинним законодавством передбачений інший порядок оскарження дій приватного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку зі стягненням винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в загальному розмірі 466,13 грн., а тому вимога в частині стягнення вказаних коштів задоволенню не підлягає. Окрім того, позивач в позовній заяві зазначив, що 30.04.2021 року приватним виконавцем було повернуто заявнику нерозподілений залишок у сумі 2407, 04 грн. Однак за вирахуванням комісії АТ «Укрпошта» отримана сума склала 2383, 21 грн. Разом з тим, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з вирахуванням комісії АТ «Укрпошта» у розмірі 23,83 грн., оскільки вказані кошти не були перераховані на рахунок відповідача в якості погашення заборгованості за виконавчим написом та були вирахувані як комісія на рахунок АТ «Укрпошта» при здійсненні грошового переказу. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Представник відповідача правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, будь- яких доказів на спростування позовних вимог не надав. Таким чином, оскільки судом встановлено, що рішенням суду, яке набрало законної сили, виконавчий напис нотаріуса був визнаний таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача грошові кошти, які були перераховані на його рахунок в якості погашення заборгованості у розмірі 3971,39 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовної заяви, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 808 грн. 28 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial