Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

У грудні 2022 року заявник звернувся до суду із заявою про усиновлення малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 20 серпня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка має двох синів від першого шлюбу: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З січня 2020 року вони проживають однією родиною у квартирі, яка належить матері заявника [PERSON] , яка як власник надала згоду на їх проживання. Рідний батько дітей помер. Заявник не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, медичних протипоказань для усиновлення не має, фізично здоровий, має роботу та стабільний заробіток, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, відносини в родині доброзичливі, люб`язні. Зазначив, що дуже любить дітей своєї дружини, турбується про них, створює умови для розвитку, утримує та виховує як рідних дітей, вони називають його татом. Ухвалою суду від 02 січня 2023 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду. У судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Заінтересована особа - [PERSON] , яка є матір`ю дітей та дружиною заявника, у судовому засіданні просила заяву задовольнити. Представник органу опіки та піклування надав заяву про розгляд справи без його участі, вважає за доцільне усиновлення малолітніх дітей [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, згідно свідоцтва про народження матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с.16,19). Батько дітей [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.26). Мати дітей з 20 серпня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з заявником, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.10). [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву у якій висловила згоду на усиновлення дітей [PERSON] , а також згоду на зміну їм прізвища та по-батькові, та включення до актового запису про народження дітей даних про [PERSON] , як батьком дітей (а.с.22). Оцінюючи можливість заявника бути усиновлювачем дитини суд враховує наступні обставини. Заявник [PERSON] судимостей не має, до кримінальної відповідальності не притягувався; за станом здоров`я протипоказань для усиновлення не виявлено; за місцем роботи характеризується з позитивного боку (а.с. 11,12,14). 27 жовтня 2022 проведено обстеження умов проживання родини заявника, про що складено акт, відповідно до якого у дітей є окрема кімната, у кожної дитини є окреме спальне місце, місце для занять, іграшки, кімнату ділять брати разом; стосунки у сім`ї добрі, заявник виховує дітей з 2020 року, цікавиться їх успіхами, разом проводять час (а.с.32). Обставин, з якими закон пов`язує неможливість бути усиновлювачем, в ході розгляду цієї справи не встановлено. Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 15.11.2022, усиновлення дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] заявником [PERSON] , відповідатиме інтересам дітей (а.с.36-37). Суд погоджується з таким висновком органу опіки та піклування та вважає, що усиновлення відповідатиме інтересам дитини. При цьому суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення. Згідно із вимогами ч.1 ст.207, ч.1 ст.208, ст.211 СК України, усиновленням є прийняття у свою сім`ю особи на правах доньки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновленою може бути дитина. Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа, віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Відповідно до вимог ч.1, 4 ст. 218 СК України, для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає у сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. У судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи діти проживають у сім`ї заявника, а тому їх згода в даному випадку не потрібна. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1-3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статтею 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей ратифікованої Законом № 3017-VI від 15 лютого 2011 року, у кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами. Статтею 11 зазначеної Конвенції визначено, що унаслідок усиновлення дитина стає повноправним членом сім`ї усиновлювача (усиновлювачів) і має стосовно усиновлювача (усиновлювачів) та його або їхньої сім`ї такі самі права й обов`язки, як і діти усиновлювача (усиновлювачів), батьківство яких установлено законом. Усиновлювач (усиновлювачі) мають батьківську відповідальність стосовно дитини. Усиновлення припиняє правові відносини між дитиною та її батьком, матір`ю та сім`єю походження. Відповідно до вимог ч.2 ст.224 СК України, при дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Враховуючи особу заявника, який може бути усиновлювачем та здатен створити стабільні та гармонійні умови для життя дітей; що заявник вже тривалий час фактично виконує батьківські обов`язки щодо дітей, суд приходить до висновку про задоволення заяви про усиновлення. Відповідно до ч.1 ст. 229 СК України, особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. У відповідності до вимог ст. 233 СК України, на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін; свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. З огляду на вказані положення законодавства, заява в частині внесення змін до актового запису про народження підлягає задоволенню. Згідно із ст. 225 СК України усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до ч.1 ст. 228 СК України, особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним. На підставі викладеного,

Outcome: approved