Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом, в якому вказував, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , та мешкає за вказаною адресою. В будинку також зареєстрований його син відповідач по справі, який в житловому приміщенні без поважних причин не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку немає. Проте [PERSON] не знявся з реєстраційного обліку, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, в тому числі позбавленні права на отримання житлової субсидії. У зв`язку з цим [PERSON] просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи за місцем його перебування (ДУ «Арбузинська ВК (№83)») повідомлений, заяв, клопотань, відзиву на позов від нього не надходило. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки з поданої позивачем заяви вбачається, що він не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши матеріали кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (справа №473/3245/21), суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 жовтня 1998 року, зареєстрованого Вознесенською філією Товарної біржі «Нерухомість-Південь» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №130, придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , та мешкає за вказаною адресою. (а.с. 5, 6-8, 9). В будинку також зареєстрований син позивача [PERSON] (а.с. 9, 10). Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В той же час, згідно п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, підставою для визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням є сукупність наступних обставин: - відсутність члена сім`ї в місті його проживання понад один рік; - відсутність поважних причин, що б могли перешкодити останньому користуватися житловим приміщенням; - відсутність іншої домовленості щодо порядку користування житлом між ним і власником житла, або інших передбачених законом правил користування житловим приміщенням. Виключного переліку поважних причин не проживання членів сім`ї власника житла в житловому приміщенні законодавчо не встановлено. Проте перелік таких обставин визначений у ч. 3 ст. 71 ЖК України, яка передбачає обставини, за яких за тимчасово відсутніми наймачем або членами його сім`ї зберігається жиле приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду (яка підлягає застосуванню за аналогією закону). Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України поважними причинами не проживання наймача або членів його сім`ї в житловому приміщенні державного і громадського житлового фонду визнаються взяття такої особи під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання. З досліджених судом матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (справа №473/3245/21), зокрема вироку Вознесенського міськрайонного суду від 17 листопада 2021 року (а.с. 84-87), довідки ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 13 січня 2022 року (а.с. 95), довідки ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» від 13 січня 2022 року (а.с. 96) вбачається, що відповідач з 25 серпня 2021 року до 13 січня 2022 року перебував під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», з 13 січня 2022 року відбуває покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)». До взяття відповідача під варту останній проживав в житловому будинку [ADDRESS] . Таким чином, доводи позову про відсутність у відповідача поважних причин не проживання за місцем реєстрації не можуть бути прийняті судом до уваги. Разом з тим, на підтвердження обставини щодо не проживання [PERSON] за місцем реєстрації понад річний строк позивачем надано копію довідки Дорошівської сільської ради Вознесенського району від 25 листопада 2022 року №416-02-13 (а.с. 9) та копію акту про не проживання від 02 грудня 2022 року, виданого Дорошівською сільською радою Вознесенського району (а.с. 10), в яких відсутня інформація, з якого часу та протягом якого періоду відповідач не проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Таким чином, позивачем не доведено передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України обставин щодо річного строку не проживання відповідача за місцем реєстрації та відсутності на це поважних причин, а тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його безпідставністю. В силу вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed