Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просить розірвати шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області від 05 травня 2009 року, актовий запис № 71, та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дітей. В обґрунтування позову зазначає, що протягом останніх декількох місяців сімейні стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, шлюбні стосунки припинились. Фактично сім`я припинила своє існування. Позивач вважає, що перебування у шлюбі є недоречним, шлюб фактично розпався, примирення та збереження шлюбу неможливе. Стверджує, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам розвиватись фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах гідності. Наголошує, що наполягає на розірванні шлюбу, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Вказує, що від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання спільних дітей, однак в тому розмірі, в якому він сам вважає за доцільне. Позивач вказує, що не може самостійно забезпечити належний рівень життя для дітей. Зазначає, що відповідач є здоровим, офіційно працевлаштований у ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», має регулярний дохід, стягнення по виконавчим документам з нього не провадяться, отже він спроможний сплачувати аліменти на своїх дітей. Ухвалою від 09 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи призначено на 08 березня 2023 року. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, представник позивача подала заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідач [PERSON] письмового відзиву на позовну заяву суду не подав, у судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу, вказав, що не вбачає в цьому сенсу, не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що зроблено актовий запис № 71, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання у шлюбі, сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. У ч.1 ст.24 СК України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладені правові норми, встановлені обставини справи, враховуючи фактичні взаємини подружжя, категоричну позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, відсутність мотивованих заперечень відповідача, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, відтак, недоцільно надавати подружжю термін на примирення, а шлюб слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). За приписами ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч.3 ст. 81 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач підтвердив, що працює на ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», має регулярний дохід, вказав, що стан його здоров`я задовільний, інших утриманців, крім спільних з позивачем дітей, не має. Враховуючи викладене вище, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, те що відповідач позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав, суд вбачає наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін в розмірі однієї третини його заробітку (доходу) щомісячно. Вказаний розмір аліментів суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн за вимогою про розірвання шлюбу. Також, за правилами ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн за вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: approved