Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Дурдинець Руслана Юріївна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, згідно з яким просить розірвати шлюб, укладений 09 жовтня 2004 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що був люблений запис № 577 в Книзі реєстрації актів про одруження; визначити місце проживання доньки, [PERSON] , [INFO] , з її батьком, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Останнім часом стосунки позивача з відповідачем погіршились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, свідком чого нерідко стають діти. Спільне життя не склалось, оскільки позивач та відповідач люди різних характерів та поглядів на життя. В зв`язку з цим минулого року ними було спільно прийнято рішення про припинення спільного проживання та шлюбних відносин. Починаючи з січня місяця 2022 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що примирення між ними є неможливим, а відтак шлюб слід розірвати. Вважає за необхідне визначити місце проживання дітей, оскільки [PERSON] та син позивача, [PERSON] , тривалий час проживають за кордоном. Починаючи з квітня 2022 року вони оформили посвідку про тимчасове проживання в Австрії. З 17 травня 2022 року основним місцем проживання дружини та сина позивача є [ADDRESS] , що стверджується повідомленнями з Центрального реєстру. Також, на підтвердження відвідування школи від 09.09.2022, згідно даних якого [PERSON] , [INFO] , навчається в класі 5BW Федеральної гімназії та Федеральної реальної гімназії Маттерсбурга. Отже, з наведеного слідує, що дружна та син позивача постійно проживають в Австрії, наміру повертатись до України не мають. Разом з тим, з [PERSON] в Україні залишилась проживати донька, [PERSON] , яка навчається в 6-В класі в лінгвістичної гімназії ім. Т.Г. Шевченка м. Ужгород та не бажає виїжджати за кордон, й змінювати постійне місце проживання. Відтак, позивач вважає, що після розірвання шлюбу доньку слід залишати проживати з батьком. [PERSON] має у власності житло - квартиру [ADDRESS] , де донька може комфортно проживати, також має стабільний самостійний дохід, відтак, має матеріальну можливість забезпечити належний догляд та утримання дитини. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначити на 26 січня 2022 року о 10 год. 30 хв. у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за адресою: вул. Загорська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область. Залучено до участі у справі № 308/14242/22 орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, якого зобов`язано подати суду письмовий висновок. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надав висновок від 23.02.2023 №113/23/01-12, згідно з яким констатовано, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком гр. [PERSON] , [INFO] . Заслухавши учасників розгляду даної справи, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 09.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області відділу реєстрації актів Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №577, що підтверджується наявним у справі оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.10.2004. За період перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , реєстраційний номер 880/2005, та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , реєстраційний номер 404/2011. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Згідно з висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 23.02.2023 року № 113/23/01-12, враховуючи інтереси та бажання дитини комісія прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому підготувати та надати до Ужгородського міськрайонного суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою його місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. У відповідності зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 Сімейного кодексу України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідач визнала позовні вимоги, а отже позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Згідно з ч. 4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з частиною 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно з поданими суду доказами - загального реєстру даних громади [PERSON] , [INFO] паспорт [NUMBER] має основне місце проживання у місцевій громаді [ADDRESS] з 17.05.2022. Згідно загального реєстру даних громади [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] має основне місце проживання у місцевій громаді [ADDRESS] з 17.05.2022. Згідно з підтвердженням відвідування школи Федеральної гімназії та Федеративної реальної гімназії А-7210 Маттерсбург, Хохштрассе, 1 [PERSON] , [INFO] , який проживає [ADDRESS] в навчальному році 2022/23 навчається в 5BW класі Федеральної гімназії та Федеральної реальної гімназії Маттерсбург. Згідно з довідкою Лінгвістичної гімназії ім. Т.Г.Шевченка Ужгородської міської ради Закарпатської області №378/01-28 від 12.10.2022 [PERSON] , [INFO] , навчається в 2 (6) - В класі. Місцем проживання батька згідно з даними копії паспорта серії [NUMBER] - [ADDRESS] . Згідно з висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 23.02.2023 №113/23/01-12 встановлено за результатами акту обстеження, акту оцінки потреб 20.02.2023 №13, матеріального забезпечення, позитивної характеристики, характеристики малолітньої дитини, довідки КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Холмківської сільської ради Ужгородського району" від 15.02.2023 №25, листа служби у справах дітей виконавчого комітету Сюртівської сільської ради від 20.02.2023, за результатами голосування більшістю голосів, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою його місця проживання. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Поданими суду доказами підтверджуються доводи позовної заяви про те, що позивач та малолітня дочка проживають разом в квартирі [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання малолітньої дочки, позивачем належно виконуються обов`язки щодо утримання та виховання дитини. Відповідач не заперечує, що їх спільна з позивачем дитина фактично залишилася проживати з батьком, не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з батьком. На переконання суду, проживання спільної дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Згідно з частиною 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи наведене, позовні вимоги слід задовольнити. Разом з тим, суд зауважує, що матір дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з донькою, турботу відносно останньої та участь у вихованні дитини, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті з державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved