Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 листопада 2017 року з вини відповідача [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу завдані матеріальні збитки та моральна шкода. Зазначає про те, що ДТП відбулася за наступних обставин. 04 листопада 2017 року близько 10 години 35 хвилин позивач, йдучи від Ірпінського центрального парку в напрямку ринку, підійшла до пішохідного переходу, щоб перейти вулицю Садову. Подивившись наліво, побачила, що перед «зеброю» зупинився автомобіль «Рено» д.н. [NUMBER] , щоб пропустити велосипедиста і позивача, як пішохода. Впевнившись у безпеці перетину вулиці, позивач почала рухатись по переходу і раптово відчула удар автомобіля. Від удару впала, вдарилась об асфальт і отримала травми голови. З місця події позивача доправили до травмпункту Ірпінської міської центральної лікарні, де одразу надали хірургічну допомогу та призначили курс лікування. Вказує про те, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність власника автомобіля RENALT MEGAN, д.н. [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , була застрахована Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО» на підставі договору № АК 3027639. Згодом, після закінчення лікування і звернення до поліції позивачу стало відомо, що вказану дорожньо-транспортну пригоду вчинив [PERSON] , відносно якого працівниками Ірпінського відділу поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення і постановою Ірпінського міського суду Київської області від 20.02.2018 року у справі №367/1212/18 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За матеріалами адміністративної справи [PERSON] 04 листопада 2017 року близько 10 год. 35 хв. в місті Ірпені на вулиці Садовій, керуючи автомобілем RENALT MEGAN, д.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохідному переході на [PERSON] , яка отримала тілесні ушкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Наведене стверджується матеріалами адміністративної справи, постановою суду, копії яких знаходяться в матеріалах даної справи. Внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рваної рани чола та із 04 листопада по 18 листопада лікувалась від отриманих ушкоджень. Доказом наведеного є довідка травмпункту №11208, супровідний листок, талон до супровідного листка травмпункту №3392, листок непрацездатності, амбулаторна картка. Так як під час лікування всі зусилля були направлені на покращення стану здоров`я позивача, то про те, щоб зберегти всі чеки на придбання ліків, ніхто не думав. Разом з тим, факт понесених позивачем матеріальних збитків підтверджений чеками, які збереглися та витягами з медичної карти, згідно яких проводилось лікування медичними засобами, які позивач купувала за власний рахунок. Відповідно до призначень лікарів на придбання медичних препаратів позивач витратила кошти в сумі близько 10 000 гривень, однак чеки і квитанції на придбання ліків збереглися лише на суму 3315,28 гривень. Також 50 гривень мною було сплачено в якості благодійного внеску на користь медичного закладу. Так, загальна сума заподіяних позивачу матеріальних збитків становить 3365,28 гривень. Крім того, позивач зазначає про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час позивач вимушена була переносити фізичний біль, лікуватися від отриманих тілесних ушкоджень. Після ДТП позивач стала збудженою, нервовою, втратила сон. Відповідно до рекомендацій лікарів після перенесених травм перебуває на обліку у лікаря-невропатолога. Так як тривалий час позивач проходила курс лікування, то не могла ходити на роботу, спілкуватися з друзями і колегами, а отже звичні життєві стосунки були порушені. До теперішнього часу позивач періодично відчуває сильні приступи головного болю, чого раніше, до цієї дорожньо-транспортної пригоди, не спостерігалося, продовжує приймати знеболюючі препарати. Позивач вказує про те, що за обставинами даної справи відповідальною особою за завдані позивачу збитки є страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу - автомобіля RENALT MEGAN д.н. [NUMBER] , [PERSON] , - на якого покладено обов`язок здійснити страхове відшкодування - АТ «Страхова компанія «ІНГО». Таким чином, зазначає про те, що страховик - АТ «Страхова компанія «ІНГО» за договором страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] повинно відшкодувати позивачу шкоду, виходячи з ліміту суми страхового відшкодування. Позивач вказує, що після того, як їй стали відомі дані страховика, вона звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування до АТ «Страхова компанія «ІНГО». При цьому у своїй заяві обґрунтувала відсутність можливості для звернення до страховика у встановлений строк. На подану заяву відповідач повідомив, що у виплаті страхового відшкодування відмовлено, так як з моменту дорожньо-транспортної пригоди пройшло більш, ніж 3 роки. Наведене стверджується заявою від 04.12.2020 року, повідомленням №1567890 від 04.03.2021 року. З огляду на наведені норми законодавства та враховуючи, що [PERSON] умисно не повідомив свого страховика про настання страхового випадку, на протязі тривалого часу не намагався відшкодувати завдану шкоду і навіть не вибачився перед позивачем, а також те, що АТ «Страхова компанія «ІНГО» відмовилось відшкодовувати збитки, заподіяні внаслідок ДТП з вини [PERSON] , позивач вважає, що матеріальні збитки у сумі 3365,28 гривень та моральна шкода у розмірі 10 000 гривень мають бути стягнуті судом з Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ІНГО», а моральна шкода у розмірі 10 000 гривень - із [PERSON] . З урахуванням уточненої позовної заяви позивач просить суд стягнути з Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь [PERSON] , кошти в сумі 3365,28 гривеньяк відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути з Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь [PERSON] , користь кошти в сумі 10000 гривеньяк відшкодування моральної шкоди. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] користь кошти в сумі 10000 гривеньяк відшкодування моральної шкоди. Стягнути солідарно з Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ІНГО» та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлені. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Страхова компанія «ІНГО» в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлені належним чином. До суду від АТ «Страхова компанія «ІНГО» надходили письмові пояснення щодо позову, згідно яких зазначають про те, що у зв`язку з порушенням потерпілою строків подання заяви про страхове відшкодування, передбачені ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наявні підстави для покладання обов`язку на виинну у ДТП особу. Щодо ухвалення рішення по справі, посилались на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлені належним чином. До суду від представника [PERSON] надходив відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає про те, що позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими, а саме позивачем не доведено свої вимоги в частині спричинення збитків, заподіяних в результаті ДТП саме Відповідачем. Крім того, винну відповідача у вчиненні ДТП, яка сталася 04.11.2017 судом не встановлено, а [PERSON] є неналежним відповідачем по даній справі. Враховуючи зазначене, в задоволенні позову просить відмовити. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області по адміністративній справі №367/1212/18 від 20.02.2018, 04 листопада 2017 року близько 10 год. 35 хв., [PERSON] в місті Ірпені Київської області по вулиці Садова, керуючи автомобілем RENALT MEGAN, д.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохідному переході на [PERSON] , чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 04.12.2020 [PERSON] звернулась із заявою до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про виплату страхового відшкодування. У заяві [PERSON] зазначає про те, що оскільки дані страховика [PERSON] в матеріалах адміністративної справи були відсутні, то лише після отримання відповіді з МТСБУ 03.12.2020, їй стало відомо, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність власника автомобіля RENALT MEGAN, д.н. [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , була застрахована Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО» на підставі договору № АК 3027639. Листом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» вих.№1567890 від 04.03.2021, [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за збиток, завданий здоров`ю та життю, внаслідок ДТП, на підставі пропущення встановлених строків для звернення з такою заявою, оскільки з моменту скоєння ДТП пройшло більш, ніж 3 роки. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі статтею ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За приписами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У даній справі факт настання страхового випадку підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області від 20.02.2018, згідно якого водій [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, та притягнений до адміністративної відповідальності у виді стягнення - штрафу. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, - є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, матеріалами справи підтверджується вина водія автомобіля «RENALT MEGAN, д.н. [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , чия цивільно-правова відповідальність була застрахована Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО» на підставі договору № АК 3027639, у вчиненні ДТП, що потягло за собою заподіяння матеріальної шкоди позивачу. Згідно квитанцій, наданих позивачем в якості доказу понесених на лікування витрат, загальна сума понесених витрат склала 3365,28 грн. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, стаття 999 Цивільного кодексу України визначає, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Законом України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до статей 9, 22 - 31, 35, 36 цього Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, позивач дійсно зазнала матеріальних збитків, пов`язаних з лікуванням внаслідок ДТП, матеріальну шкоду їй відшкодовано не було, крім того, винуватець ДТП не звернувся до страхової компанії та не повідомив останню про настання страхового випадку, позивач з об`єктивних причин звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування пізніше встановленого терміну, оскільки відомостей щодо страховика винуватця ДТП у неї не було. Разом з тим, згідно висновку, що викладений у Постанові Верховного Суду колегії суддів Касаційного кримінального суду від 27 липня 2021 року м. Київ по справі №431/1397/20, рішення суду про стягнення коштів з винуватця без урахування відповідальності страховика, визначеної договором страхування та посвідченої відповідним полісом, суперечить вимогам закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV. Таким чином, страховик АТ «Страхова компанія «ІНГО» за договором страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] повинно відшкодувати позивачу шкоду, виходячи з ліміту суми страхового відшкодування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення суми матеріального відшкодування на користь позивача з відповідача АТ «Страхова компанія «ІНГО» в розмірі 3365,28 грн. Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. з кожного, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Так, згідно довідки № 11208 від 04.11.2017, виданої [PERSON] травмпунктом Ірпінської міської ЦМ, супровідного листка №3392, талона до супровідного листка № 3392, попередній діагноз екстреної медичної допомоги, наданої [PERSON] 04.11.2017: закрита черепно-мозкова травма, забійна рана лоба праворуч, струс головного мозку, спричинені ДТП, яке відбулося 04.11.2017 о 10 год. 31 хв. Згідно листа непрацездатності серії АДГ №728575, відкритого лікарем-неврологом, [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні в період з 06.11.2017 по 17.11.2017. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд, при вирішення питання про стягненя моральної шкоди на користь позивача врахувує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер вимушених змін у життєвих стосунках та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, майновий стан відповідача, його ставлення до події. Суд вважає, що діями саме відповідача [PERSON] заподіяна моральна шкода [PERSON] , однак заявлена сума 10000 грн. підлягає зменшенню та з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості стягненню з [PERSON] підлягає сума у розмірі 5000 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial