Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містер кеш», відповідно до якого просив суд визнати боргові вимоги ТОВ «Містер кеш» щодо сплати заборгованості за договором із надання кошті в позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту незаконними, визнати відсутність боргових зобов`язань у позивача перед відповідачем, визнати відсутність заборгованості, стягнути з відповідача судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в червні 2021 року позивачу стало відомо у телефонній розмові про боргові вимоги відповідача на підставі договору про надання коштів у позики на умовах фінансового кредиту, після чого він звернувся з заявою про надання інформації з приводу підстав виникнення таких зобов`язань. Відповідач своїм листом № 22/07-23 від 21.07.2021 р. підтвердив наявність правовідносин між сторонами, пов`язаними з договором позики. Зазначені дії позивач вважає неправомірними, заперечує укладення ним будь-якого договору позики та отримання кредитних коштів. 01.11.2021 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 04.07.2022 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТОВ «Містер Кеш» просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 28.02.2021 р. між сторонами був укладений Кредитний договір 208554-М за допомогою інформаційно-комунікаційної системи. Кредитний договір був укладений на підставі примірного кредитного договору, який затверджено 02.12.2020 р. наказом ТОВ`Еквіфін Україна». Сума кредиту становила 6050 гривень, зі строком кредитування до 19.03.2021 р. включно. В подальшому сторони уклали дві Додаткові угоди, згідно з якими змінено строк кредитування та умови кредитування. У визначені строки позивач не виконав свої зобов`язання та не повернув суму позики. Договір був підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, після чого позивач отримав кредит на кредитну картку. Оскільки позовні вимоги є безпідставними і позов заявлений з метою уникнення цивільно-правової відповідальності відповідач просить у його задоволенні відмовити. Крім того, відповідач зазначає, що між сторонами укладалось в період з 2020-2021 р. 14 кредитних договорів. 02.11.2022 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. Позивачем подано клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.02.2021 р. між [PERSON] та ТОВ «Містер Кеш» за допомогою інформаційно-комунікаційної системи було укладено електронний Кредитний договір № 208554-М, відповідно до п.2.6.1 якого в кредит надавалась суму 6050 гривень на строк до 19.03.2021 р. включно. Сторони погодили, що Позичальник сплачує Кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,72% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 262,80%. В подальшому між сторонами було укладено 05.04.2021 р. Додаткову угоду до Кредитного договору, якою змінено строк кредитування до 05.05.2021 р. зі сплатою процентної ставки 1,8% від суми кредиту за кожен день кредитування таУгоду, що укладено з Додатковою угодою, якою сторони погодили умови авто пролонгації договору на суму 6050 гривень, зі строком авто пролонгації до 25.05.2021 р. Позивач пройшов реєстрацію в Інформаційно-комунікаційній системі Кредитодавця, ознайомився з Правилами кредитування, пройшов процедуру ідентифікації та верифікації, надав згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення електронної відмітки, створив особистий кабінет та встановив логін та пароль входу, пройшов процедуру верифікації платіжної картки № [NUMBER] . Після прийняття Кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту, Позичальник підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору та підписав його за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору f36536, після чого кредитні кошти були перераховані 28.02.2021 р. на картковий рахунок Позичальника. Крім того, судом встановлено, що протягом дії договору позивач частково виконував свої зобов`язання за ним та сплатив суму коштів розмірі 2722,50 гривень. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як вбачається зі змісту ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Зі змісту ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, в ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; та ін. Таким чином, Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. З огляду на викладене, суд не приймає твердження позивача про неправомірність дій відповідача щодо пред`явлення вимог щодо сплати заборгованості, а також щодо відсутності правовідносин, пов`язаних у укладенням договору позики, оскільки відповідачем надано суду належні, достатні та достовірні докази, що підтверджують укладення між сторонами договору та його підписання відповідачем, а також часткове виконання ним своїх зобов`язань. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до. ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявність обставин, викладених в позові, натомість факт укладення кредитного договору підтверджено належними і достатніми доказами, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed