Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

31.01.2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним уточненим позовом, яким просить визначити місце проживання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , - разом з ним за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який наразі розірвано і вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від цього шлюбу вони мають спільного сина, який фактично проживає з ним, позивачем, та перебуває на його утриманні. Мати дитини - відповідачка - знайшла роботу за кордоном, оскільки в Україні достойну роботу з достатньою заробітною платою знайти не може, та, виїжджаючи за кордон, має намір залишати дитину з її батьками, за місцем їх проживання, з чим він, позивач, категорично не погоджується. Оскільки він з відповідачкою не знайшов спільної мови з питання визначення місця проживання дитини, сподівається, що відповідачка погодиться у суді з його позовними вимогами. У судове засідання позивач не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив вимоги позову задовольнити; відповідачка також не прибула, надіслала заяву, якою позов визнала, не заперечуючи проти його задоволення; представник - органу опіки та піклування - Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, - у судове засідання теж не прибув, надав суду заяву про визнання позову, просить розглянути справу за його відсутністю. Згідно вимог ст.287 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомлених сторін - учасників справи, не перешкоджає її розгляду а, відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши надані суду матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 10.03.2022р. був розірваний (а.с.6). Від цього шлюбу в сторін [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 19.12.2006р. Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №53 (а.с.7), який, як стверджує позивач, фактично проживає з ним - з батьком - [PERSON] у будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , - власником якого є позивач (свідоцтво про право власності від 27.06.2003 року р.№3, а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання дитини №21 від 26.01.2023р. (а.с.9), дитина зареєстрована та проживає разом зі своїм батьком - [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] . Своєю заявою дитина просить залишити його проживати з батьком, не заперечуючи проти визначення міста його проживання з ним за вказаною адресою. Згідно акту обстеження умов проживання, що додано до висновку органу опіки та піклування - дитина [PERSON] , [INFO] , - забезпечена усім необхідним для комфортного життя та розвитку. Батько дитини приділяє йому достатньо уваги та турботи. Орган опіки та піклування в особі Василівської сільської ради Болградського району Одеської області своїм висновком від 03.03.2023р. за №19 визначив місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з його батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини - відповідачка [PERSON] , стверджують сторони, - фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , та своєю письмовою заявою не заперечує проти проживання з позивачем її спільної з позивачем дитини - [PERSON] , [INFO] , тобто, з його батьком за вказаною адресою. Відповідно до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, яке подане відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А, згідно ст.82ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України. Сімейні відносини регулюються за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч.2ст.7 СК України) та мають здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8ст.7 СК України) на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9ст.7 СК України). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, а ст.160ч.ч.1,2,3 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла десяти років - визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо - місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Ст.161ч.ч.1,2 СК України визначено, що в разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до Декларації прав дитини від 29.11.1959р. (принцип 2); дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання (ч.2ст.171 СК України). Ст.12 Конвенції ООН про права дитини регламентує, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996р., під час розгляду справи, що стосується дитини, перед ухваленням рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Відповідачка [PERSON] визнала вимоги позивача про визначення місця проживання їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] , з чого вбачається, що вона не заперечує проти задоволення вимоги позову. Суд також враховує думку дитини, оскільки вона має повні десять років, та висловила свою думку відповідною заявою. За результатом розгляду даної справи суд дійшов висновку, що предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами в їх сукупності. Суд також суд бере до уваги визнання позовних вимог відповідачем, тому, враховуючи вищезазначені обставини, - дійшов висновку, що вимога позову про місце проживання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню.

Outcome: approved