Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , через свого представника - адвоката Торгонія Вадима Миколайовича, звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси із позовом до Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.01.2017 на ділянці залізничної колії № 3 станції «Хімік», внаслідок зіткнення з тепловозом ТЄМ-2 № 7333, загинув [PERSON] , [INFO] , тобто батько позивача, який був працівником ПрАТ «АЗОТ» і загинув на території цього ж підприємства. Як зазначено, обставини смерті [PERSON] встановлено Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 20.01.2017 о 09:55 на ПрАТ "АЗОТ", Актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 16.02.2017, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022 у справі № 707/2025/21. У висновку Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи від 03.02.2017 №01-1-05/58 зазначено, що причиною смерті [PERSON] є сполучна травма голови та тулуба. Відповідно до висновку експерта судово-медичної токсикологічної експертизи №05-3-08/177 від 31.01.2017, у крові [PERSON] спирти не виявлено. Отже, між наїздом на [PERSON] та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Позивач також вказує, що внаслідок смерті батька він назавжди втратив можливість отримувати від нього підтримку та допомогу, як моральну, так і матеріальну, і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Він не зможе отримати від батька пораду та настанову, не зможе запросити на святкування радісних подій у житті або розраховувати на допомогу у негативних подіях. На момент смерті батька, він був студентом, тому смерть батька призвела і до зміни у матеріальному забезпеченні. Крім того, у результаті смерті батька, у нього виникли додаткові обов`язки по відношенню до матері, оскільки вона залишилась вдовою і потребує допомоги і він не може її залишити. До того ж, він залишився єдиним чоловіком у сім`ї, що також призвело до виникнення додаткових обов`язків. Його сталий життєвий устрій непоправно змінено з незалежних від нього обставин, оскільки до смерті батька у нього було звичне життя, в якому батько займав місце голови сім`ї. Він втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком у віці 20 років, а зв`язок з батьками є важливим для будь-якої людини, незалежно від віку. Крім того, смерть батька спричиняє для нього страждання, і, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну у психоемоційному стані. Звернув увагу суду на те, що його попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою, емоції, пов`язані зі смертю, є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для нього. Особливу увагу заслуговує те, що його страждання, пов`язані зі смертю батька, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією в житті. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, він оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 400 000 грн. 00 коп. Такий розмір вважає розумним, справедливим і таким, що зможе хоча б частково допомогти в організації життя позивача після тяжкої втрати. Зважаючи на наведені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 400000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи. Ухвалою суду від 20.01.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження. До того ж, сторонам визначено строк для подання заяв по справі. 14.02.2023, на виконання вимог ст. 178 ЦПК України, представником відповідача ПрАТ «АЗОТ» - адвокатом Хлівненком П.В., подано до суду письмовий відзив № 501-06/37 від 14.02.2023 на позовну заяву. Свою позицію обґрунтовує тим, що загибель [PERSON] сталася під час виконання останнім своїх трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, що пов`язаний з виробництвом. Натомість, за результатами розслідування такого нещасного випадку було встановлено, що зіткнення потерпілого [PERSON] з маневровим тепловозом ТЄМ-2 №73333, ймовірно, відбулося в результаті недотримання потерпілим безпечної дистанції відносно рухомого тепловоза. Причиною настання нещасного випадку комісія з розслідування назвала - організаційну, через невиконання вимог Інструкції з охорони праці №ЗЦ-ОП-9-2016/06-1117 монтеру колії залізничного цеху, оскільки саме загиблий [PERSON] порушив п.1.7.2.1, 3.1.7 та 3.1.8 вказаної вище інструкції. Тож, стверджує про відсутність вини ПрАТ «АЗОТ» у настанні смерті [PERSON] , а навпаки, за встановленими комісією обставинами, нещасний випадок зумовлений саме діями [PERSON] , які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням нещасного випадку та його наслідками і, відповідно, відсутня протиправність у рішеннях, діях чи бездіяльності ПрАТ «АЗОТ», що мали б своїм наслідком настання нещасного випадку. Крім того, звернув увагу суду на те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022 у справі № 707/2025/21 ухвалено стягнути з ПрАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] , яка є матір`ю позивача та дружиною потерпілого, моральну шкоду у розмірі 300000 грн. 00 коп. Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач та [PERSON] проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Отже, їхньою сім`єю уже отримано одноразово відшкодування моральної шкоди, а тому повторне звернення з аналогічним позовом є безпідставним та незаконним. Також просив врахувати те, що даний позов поданий до суду через 06 років з дати загибелі батька, а зі збігом значного часу після негативної події, моральні страждання зазвичай втрачають свою силу і, на його думку, після шести років від вказаної вище події, метою цього позову є не відшкодування моральної шкоди, а покращення матеріального становища позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. До того ж, у позовній заяві позивачем зазначено низку душевних страждань і моральних втрат, яких він зазнав, у зв`язку із загибеллю батька, проте, не вказано, з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами вказаний позивачем розмір моральної шкоди підтверджується. За таких обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідь на відзив позивачем не подана. Ухвалою суду від 21.02.2023 закрито підготовче засідання по справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Торгоній В.М. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити у повному обсязі, на підставі обгрунтування, наведеного у позовній заяві та з урахуванням доказів, які додані до неї. Крім того, зазначив, що на момент смерті батька, позивач уже навчався у навчальному закладі, але більшу частину свого життя, тобто, до 18 років, він мешкав разом з батьком та матір`ю однією сім`єю за однією адресою. При ухваленні рішення по суті справи просив врахувати те, що смерть батька завдала позивачу та його сім`ї значної шкоди, а тому, як зараз, так і у подальшому, йому необхідно буде утримувати свою матір. Також вказав, що у нього відсутні докази того, що позивач припинив навчання, у зв`язку зі смертю свого батька. До того ж, при зверненні до суду із цим позовом позивач не сплачував судовий збір, тому і не пред`являє до стягнення з відповідача на свою користь судових витрат. У судове засідання позивач, [PERSON] , не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Савенко Ю.Н. заперечувала проти задоволення позову, на підставі обґрунтування, що наведене у відзиві на позов. Додатково зазначила, що за встановленими комісією обставинами, нещасний випадок зумовлений саме діями [PERSON] , які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням нещасного випадку та його наслідками. Тож, на її думку, відсутня протиправність у рішеннях, діях чи бездіяльності ПрАТ «АЗОТ», що мали б своїм наслідком настання нещасного випадку. Таким чином, просила повністю відмовити у задоволенні позову. Разом з тим, зазначила, що у випадку, якщо суд дійде до висновку про необхідність стягнення моральної шкоди, то заявлений позивачем розмір (400000 грн. 00 коп.) є надто завищеним і підлягатиме зменшенню до 50000 грн. 00 коп. Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, з 1995 року і по день настання нещасного випадку, [PERSON] , працював монтером колії служби колій залізничного цеху ПрАТ «АЗОТ». 20.01.2017 з [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків, трапився нещасний випадок на дільниці залізничної колії №3 станції «Хімік» залізничного цеху ПрАТ «АЗОТ», внаслідок чого останній помер. Наказом Управління Держпраці у Черкаській області від 20.01.2017 №08-р створено комісію із спеціального розслідування нещасного випадку у ПрАТ «АЗОТ», якою, за наслідками відповідного розслідування, складено акти за формою Н-1 та Н-5 від 10.02.2017, відповідно до яких, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 13-24). Обставини події нещасного випадку з [PERSON] , що стався 20.01.2017 на ПрАТ «АЗОТ», в узагальненому вигляді висвітлені у вказаних вище актах розслідування нещасного випадку, зокрема: 20.01.2017 о 07 год. 45 хв. [PERSON] отримав завдання на виконання робіт по змащуванню стрілочних переводів, регулюванню ширини колії на залізобетонних шпалах, зняттю накатів на стрілочних переводах та огляду колії станції «Хімік». [PERSON] , будучи бригадиром монтерів колії, призначив старших груп для виконання робіт, а сам, відповідно до обов`язків бригадира, планував виконувати роботи по регулюванню ширини колії на залізобетонних шпалах станції «Хімік». О 09 год. 40 хв. маневровий диспетчер залізничного цеху [PERSON] дав команду локомотивно-складальній бригаді тепловозу № 7333 у складі машиніста тепловозу [PERSON] та складача потягів [PERSON] виконати маневри з 32 колії на 3 колію, щоб прибрати звідти вагони. Про маневри [PERSON] повідомив по радіостанції та по гучномовцю. У цей час, [PERSON] , виконував роботи у районі стрілочного посту №1А. Коли черговий стрілочного посту №1А, [PERSON] , по рації почув повідомлення про маневрові дії тепловозу №7333, він попередив про це [PERSON] , на що той відповів, що зрозумів і продовжив роботу. Коли до стрілочного переводу №1 підійшов тепловоз №7333, [PERSON] перевів стрілку на 3 колію. Тепловоз №7333 почав рух на 32 колії та доїхавши до стрілочного переводу №1 зупинився, після переведення стрілки №1, здійснив звуковий сигнал і почав рух з дозволеною швидкістю на 3 колію. При цьому, [PERSON] переконався у відсутності перешкод на шляху пересування, подивившись у дзеркала ліворуч і праворуч. О 09 год. 55 хв. чергова стрілочного посту [PERSON] , знаходячись у районі стрілочного посту №1, почула крик людини і побігла подивитися, що сталося. Вибігши на колії, побачила, що на стрілочному переводі №17, у напрямку по ходу руху тепловозу №7333, лежить тіло і по радіостанції повідомила машиніста тепловозу про подію. [PERSON] вийшов з тепловоза і підбіг до потерпілого, в якому впізнав [PERSON] , який лежав без ознак життя. Акт форми Н-5 від 10.02.2017 (а.с. 13-19) містить висновок комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві, яка утворена наказом від 20.01.2017 № 08-р Управлінням Держпраці у Черкаській області, про те, що [PERSON] порушив «Інструкцію з охорони праці №ЗЦ-ОП-9-2016/06/1117 монтеру колії залізничного цеху (3, 4, 5 розряду)», затверджену наказом Голови Правління ПрАТ «АЗОТ» від 05.02.2016 №57: п. 1.7.2.1. - монтер колії зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території товариства; п. 3.1.7. - забороняється переходити і перебігати колію перед рухомим складом, що наближається. При маневрах, руху рухомого складу, відійти на відстань 2м від колії на узбіччя (якщо це можливо), стояти лицем до рухомого складу, а на міжколії зупинитись і дочекатись проходження або зупинки рухомого складу після цього продовжити пересування; п. 3.1.8. - під час переходу через колії перед рухомим складом необхідно пам`ятати про можливе приведення складу в рух, про рух поїздів по сусідній колії. При виході на колію через стрілочні пости, платформи, колійні та інші споруди, що погіршують видимість, необхідно заздалегідь переконатися у відсутності рухомого складу. Актом форми Н-1 за №1 від 10.02.2017 (а.с. 20-24) встановлено, що [PERSON] отримав ушкодження внаслідок не дотримання безпечної дистанції відносно рухомого залізничного транспорту, а основна причина настання нещасного випадку - організаційна (невиконання вимог інструкцій з охорони праці). Отже, судом встановлено, що [PERSON] загинув 20.01.2017 через отримання сполученої травми голови та тулуба, внаслідок не дорожнього транспортного випадку (травмування тепловозом на території ПрАТ «АЗОТ»), виконуючи при цьому трудові обов`язки та перебуваючи у тверезому стані. Зазначена обставина визнається учасниками справи та враховуючи зміст письмових доказів не викликає у суду сумнівів щодо її об`єктивності. До того ж, за фактом загибелі [PERSON] слідчим відділом Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017251010000646 від 24.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Постановою слідчого Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області від 10.10.2018 кримінальне провадження № 12017251010000646 від 24.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 60). Крім того, встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022 у справі № 707/2025/21 стягнуто з ПрАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] , яка є дружиною загиблого [PERSON] , моральну шкоду у розмірі 300 000 грн. 00 коп. З матеріалів справи також вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином загиблого [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.1996 (а.с. 25). Позивач стверджує, що внаслідок загибелі свого батька, він зазнав надзвичайних страждань та істотних змін у його життєвому укладі, а факт втрати батька є непоправною подією і завжди буде викликати негативні емоції та додаткові зусилля для організації свого життя. Його попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть батька є невідворотною і непоправною втратою, емоції, пов`язані зі смертю, є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для нього. Будь-якого відшкодування моральної шкоди від підприємства, на якому працював загиблий [PERSON] , позивач не отримував, а тому звернувся до суду з даним позовом та вимагає стягнути з відповідача в якості компенсації завданої йому моральної шкоди суму коштів у розмірі 400 000 грн. 00 коп. Таким чином, між сторонами існує спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, який регулюється нормами Цивільного кодексу України. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд звертає увагу на те, що за приписами ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України). Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом дев`ятим вказаної вище постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як передбачено ч. 1 та п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України). Отже, обов`язок доведення відсутності вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08.11.2018 № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Таким чином та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Подібний висновок висвітлений у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №355/812/17 та від 01.12.2021 у справі №127/13341/20. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, за обставинами спірних правовідносин, судом встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, причиною якого, ймовірно, є порушення потерпілим вимог «Інструкції з охорони праці №ЗЦ-ОП-9-2016/06/1117 монтеру колії залізничного цеху (3, 4, 5 розряду)». Натомість зазначена обставина не звільняє відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, від відповідальності за шкоду, завдану смертю потерпілого. Крім того, суд звертає увагу на те, що припущення про ймовірність порушення загиблим [PERSON] вимог інструкції з охорони праці не свідчить про наявність умислу потерпілого на завдання йому смерті. Отже, при дослідженні наданих учасниками справи доказів, судом не встановлено існування обставин непереборної силі або умислу потерпілого, а відтак відповідач має нести відповідальність за шкоду, завдану смертю [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки. Вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода позивачу завдана смертю його батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього його життя душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя людини, тягнуть за собою у теперішній час та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з його боку на організацію свого життя та матеріального забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті батька, у житті позивача неможливо. При цьому, суд також враховує, що смерть [PERSON] частково обумовлюється і його особистою необережністю, оскільки однією з причин загибелі є недотримання потерпілим техніки безпеки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Також, суд враховує характер, обсяги та тривалість психологічних страждань, яких зазнав позивач внаслідок смерті свого батька, переживання, зміну укладу життя, пристосування до нових умов життя, пов`язаних зі смертю батька. З огляду на зазначені вище обставини, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що сума моральної шкоди 400000 грн. 00 коп., яка заявлена позивачем - є явно завищеною та такою, що не відповідає моральним стражданням та переживанням, яких він зазнав внаслідок смерті свого батька, [PERSON] . До того ж, суд враховує те, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що на час загибелі його батька, він був студентом і батько його матеріально забезпечував, а після трагічної події його матеріальний стан погіршився. Крім того, відсутні докази про те, що на момент смерті батька, позивач фактично проживав разом з ним за однією адресою. Також не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, як вказує позивач, - виникнення у нього у майбутньому обов`язків щодо утримання та піклування своєї матері, оскільки такі обов`язки передбачені сімейним законодавством як дитини щодо своїх батьків. При визначенні розміру моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, суд враховує доводи відповідача про те, що позовні вимоги дійсно пред`явлені через шість років після події, що свідчить про певну втрату сили моральних страждань, а тому, як на думку суду, запропонований позивачем розмір не є обгрунтованим. На думку суду, у цій частині позов підлягає до часткового задоволення, тобто на суму 50000 грн. 00 коп., який є справедливим, розумним і виваженим. В іншій частині позовної вимоги, про яку йдеться, слід відмовити з підстав недоведеності. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивач не сплачував судовий збір, оскільки він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи ту обставину, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково на суму 50000 грн. 00 коп., що становить 12,5 % від заявлених вимог (400000 грн. 00 коп.), то із відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме у сумі 500 грн. 00 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial