Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

ТОВ «Вендор-Фінанс» у вересні 2022 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН23-00744 від 03.05.2019 року на суму 5000,00 грн. Згідно з договором позичальник зобов`язувався повернути наданий їй кредит у розмірі 17310,61 грн., здійснювати погашення кредиту та процентів єдиним платежем в розмірі 961,70 грн. відповідно до графіку внесків за кредитним договором, в т.ч. сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 18,3% за кожні 30 днів. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 24.10.2020 року. Позичальником не виконано умови договору, не сплачувались проценти та не погашався кредит. Востаннє погашення тіла кредиту здійснювалось ще у лютому 2020 року. Оскільки кредит майже не погашався, сума неповернутого тіла складає Позичальник свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 15.08.2022 року складає 25995,63 грн., з яких: 4100,00 грн. - заборгованість по кредиту, 21895,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом, а тому просив стягнути з відповідача 25995,63 грн. заборгованості за кредитним договором та відшкодувати судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача надав новий розрахунок заборгованості, вказавши, що в звязку з технічною помилкою розмір заборгованості становить 25795,63 грн., з яких: 4100,00 грн. - заборгованість по кредиту, 21695,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову, також надала суду відзив на позов, який мотивовано тим, що розрахунок заборгованості жодним чином не може засвідчувати розмір кредитної заборгованості, сама по собі довідка та розрахунок це документ, який ґрунтується виключно на припущеннях. Позивач не додав до позовної заяви інформацію про рух коштів по кредиту. Позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником. Також в матеріалах справи міститься відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив. Між сторонами існують правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. 526, 530, 536, 553-554, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Судом установлено, що 03.05.2019 року між ТОВ «Вендор - Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН23-00744, відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18,3 % за кожні 30 днів від суми наданого кредиту, кошти надаються з 03.05.2019 року по 24.10.2020 року (кінцевий термін повернення). Згідно п.п. 2.2 договору позичальник отримує готівкові кошти через каси кредитора, або шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок, який вказує позичальник при оформленні договору. Датою видачі кредиту є дата перерахування коштів з поточного рахунку кредитора на рахунок або через платіжні системи позичальнику або фактичного отримання ним готівкових коштів в касі відділення кредитора. Відповідно до п. 1.7 договору кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, позичальник зобов`язувався повернути в касу або на рахунок кредитора (в т.ч. через термінальну мережу), відповідно до «Графіку внесків за Договором», що є додатком № 1 до цього договору, єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та нарахованих процентів. Проценти за користування кредитними коштами нараховуються кредитором на фактичний залишок заборгованості кредитних коштів відповідно до ставки, про яку вказано в п. 1.6 цього договору. При розрахунку враховується день надання та не враховується день повернення. При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом, а кількість днів у році приймається як 360 днів. (п. 2.6 договору). В разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж 6 день від дати, визначеної в Графіку внесків за договором позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 50 грн. за кожен факт порушення умов договору (п. 4.2 договору). Кредитні кошти надаються строком на 18 періодів по 30 днів, а саме з 03.05.2019 року по 24.10.2020 року. Днем кінцевого повернення кредиту є 24.10.2020 року (п. 1.5 договору). Додатком 1 до договору про надання фінансового кредиту № ВН23-00744 від 03.05.2019 року «Графік внесків за договором» визначено: дату платежу;залишкову суму кредиту; єдиний платіж, який включає в себе суму погашення кредиту та місячний процент. Також [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, в якому містяться відомості щодо: інформації та контактних даних кредитодавця; основних умов кредитування; інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядку повернення кредиту. Відповідно до видаткового касового ордеру від 03.05.2019, [PERSON] на підставі згаданого вище договору було видано 5000,00 грн., про що міститься її підпис в графі «підпис одержувача». Відповідно до п. 2.7 договору у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п. 1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів, кредитор залишає за собою право у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника припинити нарахування процентів за простроченим кредитом. Відповідач неналежно виконує умови кредитного договору та порушила умови договору щодо своєчасності погашення кредиту та процентів відповідно до графіку платежів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події. Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитного договору у відповідності до його умов та вимог законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України). Суд не може погодитись із твердженням відповідача про недоведеність позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з метою отримання кредиту 03.05.2019 підписав заяву на отримання фінансового кредиту, анкету, паспорт споживчого кредиту, також договір про надання фінансового кредиту, які містять погодженні сторонами умови кредитування (розмір кредиту загалом та розмір щомісячного кредиту зокрема, порядок сплати процентів після закінчення строку кредитування, розмір штрафу, тощо). Отримання [PERSON] кредиту в розмірі 5000,00 грн. підтверджується копією видаткового касового ордеру від 03.05.2019 року. Як слідує із розрахунку заборгованості, за даними позивача, станом 15.08.2022 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 25795,63 грн., з яких: 4100,00 грн. - заборгованість по кредиту, 21695,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з травня 2019 року по серпень 2022 року. В матеріалах позову наявні копії квитанцій на погашення кредиту, які надані [PERSON] від 02.12.2019 року на суму 1042,00 грн., від 26.02.2020 року на суму 1000,00 грн., від 31.05.2019 року на суму 970,00 грн., на суму 170,00 грн., від 09.08.2019 року на суму 1100,00 грн., від 30.08.2019 року на суму 962,00 грн., на суму 300,00 грн., від 30.10.2019 року на суму 962,00 грн., від 03.01.2020 року на суму 9900,00 грн. Суд критично оцінює надану відповідачем останню копію квитанції від 03.01.2020 року на суму 9900,00 грн., так як дослідивши в судовому засіданні оригінал квитанції від 03.01.2020 року, [PERSON] було внесено на рахунок ТОВ «Вендор - Фінанс» суму у розмірі 990,00 грн., а не 9900,00 грн. При цьому відповідач суду не надала оригінал даної квитанції. Тобто, виписка по рахунку узгоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами підтверджує заборгованість відповідача за наданим кредитом. Із виписки вбачається, що [PERSON] частково виконувала свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, а тому згадана виписка, на думку суду, є належним доказом у справі. Тому підстав не приймати вказану виписку до уваги в суду немає. Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором призвело до порушення прав кредитора - позивача, а тому порушене право підлягає поновленню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-00744 в сумі 25795,63 грн. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved