Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач у червні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про постачання теплової енергії, відповідно до якої просили стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради суму заборгованості за теплопостачання в розмірі 26 709,42 грн., в тому числі: основний борг: 18 939,37 грн.; 3% річних: 2 065,71 грн.; інфляційні збитки: 5 593,91 грн.; пеня: 110,43 грн. та стягнути з [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн. . В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~у позовній\~заяві посилався\~на те,\~що 28.01.2005\~року між\~Міським комунальним\~підприємством «Дніпропетровські\~міські теплові\~мережі» та\~ [PERSON] було\~укладено Договір\~№010906\~про постачання\~теплової енергії\~(далі\~-\~Договір).Зазначений Договір набув чинності з моменту підписання та діяв до 28.01.2008 року (п. 11.1 Договору), однак відповідно до п 11.4 Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Так, оскільки жодних заяв про припинення Договору не надходило, Договір продовжує свою дію та є обов`язковим для виконання сторонами. На виконання умов Договору, Енергопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором. Згідно з п 5.2. Договору, облік споживання теплової енергії Споживачем здійснюється за адресою [ADDRESS] , або розрахунковим способом. Так, позивачем фіксувались показання приладу обліку, що підтверджується копіями Актів використання теплової енергії та Довідкою про загальне споживання теплової енергії. Власником зазначеного нежитлового приміщення та відповідальним за Договором є саме [PERSON] . Підтвердженням даного є відомості, зазначені в Договорі, Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення ВВС № 498277 реєстровий № 729 від 15.04.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І. З положень Договору про постачання теплової енергії № 010906 від 28.01.2005 слідує, що послуги з постачання теплової енергії за даною адресою споживання надавало міське комунальне підприємство «Дніпровські міські теплові мережі» Дніпровської міської ради. Однак, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 24/23 від 19.07.2016 року «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання», акту приймання - передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП «Теплоенерго» отримало від КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» засоби для теплопостачання приміщень відповідача. А, згідно з рішенням Дніпровської міської ради № 24/23 від 19.07.2017 року «Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП «Дніпровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго». КП «Теплоенерго» було передано право вимоги за заборгованістю, яка виникла перед КП «Дніпровські міські теплові мережі». У зв`язку із невиконанням [PERSON] покладеного Договором обов`язку із оплати послуг з постачання теплової енергії впродовж опалювальних сезонів 2015-2020 років виникла заборгованість у розмірі 26 709,42 грн., з яких 18 939,37 грн. сума основного боргу; 2\~065,71 грн. - 3 % річних; 5 593,91 грн. - інфляційні збитки; 110,43 грн. - пеня. Відповідачу засобами поштового зв`язку направлялася досудова вимога та акт звірки взаємних розрахунків. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою з метою захисту порушених прав та інтересів. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради задоволено. 11 жовтня 2022 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява адвоката Сидоренка Олега Андрійовича в інтересах [PERSON] про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року скасовано і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 30 грудня 2022 року від адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON] надійшла заява про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи є заява, відповідно до якої представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості починаючи з 31.01.2015 року по 30.04.2018 року є такими, що заявлені з пропуском строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають. Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Судом встановлено, що 28.01.2005 року між Міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» та [PERSON] було укладено Договір №010906 про постачання теплової енергії. Зазначений Договір набув чинності з моменту підписання та діяв до 28.01.2008 року (п. 11.1 Договору), відповідно до п 11.4 Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Оскільки жодних заяв про припинення Договору не надходило, Договір продовжує свою дію та є обов`язковим для виконання сторонами. На виконання умов Договору, Енергопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором. Згідно з п 5.2. Договору, облік споживання теплової енергії Споживачем здійснюється за адресою [ADDRESS] , або розрахунковим способом. Позивачем фіксувались показання приладу обліку, що підтверджується копіями Актів використання теплової енергії та Довідкою про загальне споживання теплової енергії. Відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ВВС № 498277 реєстровий № 729 від 15.04.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., власником нежитлового приміщення кв. [ADDRESS] є [PERSON] . Як вбачається з Договору про постачання теплової енергії № 010906 від 28.01.2005 року послуги з постачання теплової енергії за даною адресою споживання надавало Міське комунальне підприємство «Дніпровські міські теплові мережі» Дніпровської міської ради. Згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради № 28/12 від 27.07.2016 року «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання», акту приймання - передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП «Теплоенерго» отримало від КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» засоби для теплопостачання приміщень відповідача. А, відповідно до рішення Дніпровської міської ради № 24/23 від 19.07.2017 року «Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП «Дніпровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго». КП «Теплоенерго» було передано право вимоги за заборгованістю, яка виникла перед КП «Дніпровські міські теплові мережі». Як зазначає позивач та підтверджено доказами, заборгованість [PERSON] із оплати послуг з постачання теплової енергії впродовж опалювальних сезонів 2015-2020 років складає у розмірі 26 709,42 грн., з яких 18 939,37 грн. сума основного боргу; 2 065,71 грн. - 3 % річних; 5 593,91 грн. - інфляційні збитки; 110,43 грн. - пеня. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 598\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 6 споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У пункті 10 Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 630\~від 21\~липня 2005\~року «Про затвердження\~Правил надання\~послуг з\~централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення та\~типового договору\~про надання\~послуг з\~централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20\~Закону «Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання виникла з січня 2015 року по квітень 2020 року. Період заборгованості в межах строку позовної давності з 01.06.2018 року по 30.04.2020 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача в межах строку позовної давності за період з 01.06.2018 року по 30.04.2020 року становить 9778 грн. 28 коп. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку про те, що заявлені вимоги про стягнення із відповідача заборгованості за надані за послуги теплопостачання в підлягають задоволенню частково в межах строку позовної давності з 01.06.2018 року по 30.04.2020 року в розмірі 9778 грн. 28 коп. Щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 2725 грн. 23 коп. та 3% річних в розмірі 21896 грн. 16 коп., то суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості по особовому рахунку інфляційні та 3% річних нараховуюся на суму заборгованості поза межами строку позовної давності, а тому суд доходить висновку про часткове задоволення вимог та стягнення інфляційних збитків та 3% річних нарахованої в межах строку позовної давності з 01.06.2018 року по 30.04.2020 року. Відповідно з відповідача підлягає стягненню інфляційні збитки в сумі 1323 грн. 93 коп. та 3% річних в розмірі 570 грн. 46 коп. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач отримувала послуги з теплопостачання, але не сплачувала належним чином за надані послуги з теплопостачання відповідно до умов договору № 010906 про постачання теплової енергії від 28 січня 2015, та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за Договором про постачання теплової енергії в межах строку позовної давності за період з червня 2018 року по квітень 2020 року в розмірі 11672,67 грн., з яких 9778,28 грн. - сума основного боргу; 570,46 грн. - 3% річних; 1323,93 грн. - інфляційні збитки; 110,43 пеня. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується приписами ст.141\~ЦПК України та вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2 270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial