Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Представник позивача по первинному позову звернувся до відповідача по первинному позову з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та втраченої вигоди. На підставу своїх вимог спирається на те, що 10 квітня 2019 року близько 21 год. 14 хв., [PERSON] , 1988 року народження, по вул. Леонтовича, смт. Маньківка Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з міні трактором «Kubota Х-20» під керуванням [PERSON] , внаслідок чого позивачу трактор отримав значні механічні пошкодження, а водій [PERSON] , легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Постановами Маньківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2019 року та 16 березня 2021 року [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ст. 124 КУпАП України. В результаті ДТП належний позивачу на праві власності йому - трактор отримав механічні пошкодження, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №75 від 20.06.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП складає 157040 грн., та вартість відновлювального ремонту становить 230 777 грн. Крім того під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово -медичної експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, в тому числі і забій та травмування єдиної нирки, що в свою чергу становило загрозу її втрати і тим самим становило загрозу його життю. Лікування після ДТП вимагало від нього та родини значних матеріальних витрат. Тільки на придбання ліків було витрачено 8182 грн. 48 коп., які на його думку повинен відшкодувати йому [PERSON] , як винуватець ДТП. Окрім того, ним було витрачено 3000 грн., на оплату послуг з визначення матеріального збитку (квитанція серія 10 ВАА №699189 від 20.06.2019 року.). Внаслідок протиправних дій [PERSON] , позивач зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди. Він є фізичною особою підприємцем. Має земельну ділянку (пай) площею 4,2 га., та займаюся вирощуванням зернових культур. У зв`язку із пошкодженням трактора та здоров`я цю роботу він виконувати не міг. При цьому зірвалася посівна та вирощування та реалізація зерна урожаю кукурудзи в 2019 році. У зв`язку із неможливістю за станом здоров`я та у відсутність транспортного засобу виконати сільськогосподарські роботи позивач не зміг, урожай не посіяв, не зібрав та не реа ізував, внаслідок чого йому завдані збитки у розмірі 210 000 грн., з розрахунку 4,2 га., х 100 ц (10т) х 5000 грн., = 210000 грн., які мають бути відшкодовані відповідачем. Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 20 січня 2016 року по справі №6-2808цс15: «…право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно - правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно - правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності.» Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В статті 23 ЦК України, зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням трактора йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту, через що тривалий час позивач не міг вночі спокійно спати. І до того їх суворий сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, крім того це пошкодили його трактор, за допомогою якого він заробляв кошти. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім нього і члени його родини, що призвело до розладу стосунків. Так позивача дружина змушена була шукати додаткову роботу і в даний час працює на двох роботах. Стан здоров`я його сина, який є інвалідом дитинства, через нервовий стрес, пов`язаний з переживаннями за його життя, та сімейні напружені стосунки значно погіршився. Він став інвалідом 2-ї групи. Крім того, на тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося змінити спосіб життя, що викликало суттєві незручності у повсякденному житті. Багато справ, запланованих раніше, йому довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу і його родині, та витрати, пов`язані з відновленням його психічного стану, відпочинком від усього, що сталося із ним та членами його родини. Розмір позивача душевних страждань і страждань його родини на протязі майже трьох років, на протязі яких тривав судовий розгляд справ про адміністративні правопорушення відповідачам оцінюю в 200 000 (двісті тисяч) гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося позивачу перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан позивача здоров`я та здоров`ю членів його родини, так як була пошкоджена єдина нирка, що в свою чергу загрожувало позивача життю, тривалий час лікування та реабілітації, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо - транспортною пригодою, що змушує позивача звертатись до суду з даним позовом. В свою\~чергу представник\~позивача по зустрічному\~позову звернувся\~із зустрічним\~позовом до\~відповідача по\~зустрічному позову\~із зустрічним\~позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП. На підставу своїх вимог спирається на те, що 10.04.2019 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області біля буд. 39 по вул. Леонтовича за участю - [PERSON] , на власному автомобілі «Mitsubishi Lancer» та іншого учасника ДТП який керував мінітрактором «Kubota Х-20», відбулась дорожньо - транспортна пригода у вигляді зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок ДТП обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження. За даним фактом складено протокол про ДТП за ст. 124 КпАП України та даний адмінпротокол. В послідуючому адмінпротокол по ст. 124 КпАП України - повернуто, адже було відкрите кримінальне провадження за №12019250210000102 від 02.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Як стверджується в протоколі про адмінправопорушення, що [PERSON] , вчинив ДТП у зв`язку з тим, що зіштовхнувся з мінітрактором Кубота, не дотримався безпечного інтервалу та інше, а не інший водій. Постановою Маньківського районного суду Черкаської області (суддя Маренюк В.Л.,) від 16 березня 2021 року, справа №701/303/19 визнано винним [PERSON] , за ст. 124 КУпАП та закрито провадження за спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі схема місця дорожньо - транспортної пригоди - графічне зображення місця дорожньо - транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками. Відповідно п. 4. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі «На схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі (відповідній об`єкти: Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.». Проте, схема до протоколу огляду місця ДТП не містить вищезазначених даних, крім того, не підписана обома учасниками ДТП. При проведенні додаткового огляду місця події Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення. Разом з тим, означений адмінпротокол помилково не було Маньківським райсудом скеровано на дооформлення та було призначено до судового розгляду, що в свою чергу спричинило порушення дотримання передбачених ст. 268 КУпАП прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в частині неможливості повного та всебічного з`ясування обставин у справі, а також встановлення об`єктивної істини, а саме правильного визначення місця скоєння ДТП. В ході судового розгляду означеного адмінпротоколу за дорученням Маньківського районного суду органом дізнання - ВИ НП було проведено додатковий огляд місця події, адже ставилось під сумнів з посиланням на дані фото таблиць встановлений в першочерговому ОМП сталі предмети на схемі ДТП, в тому числі ширина проїзної частини, можливість розташування трактору Кубота після ДТП в місці, що зазначене на схемі ДТП, адже узбіччя в тій частині дороги мас крутий схил. За результатами повторного ОМП встановлено та підтверджено доводи захисника та [PERSON] , про те, що сталі об`єкти на місці ДТП були в схемі до адмінпротоколу зазначено невірно. Так, з огляду на прив`язку місця розташування мінітрактора Кубота та автомобіля Мітсубісі після ДТП лише до краю проїзної частини та без прив`язки до інших сталих об`єктів (електроопор та інше) на автодорозі та узбіччі не представилось можливим поновити та дійсно встановити місце зіткнення автомобіля з мінітрактором. Наслідком чого стало два встановлених окремо кожним учасником ДТП місця зіткнення. Крім того, також [PERSON] , повідомив суду, що ДТП сталось в темну пору доби та він не побачив виступаючий за межі осі трактора культиватор, а світло двох рядом стоячих фар головного світла трактора Кубота прийняв за моторолер і не прийняв максимально вправо свій автомобіль. Означений мотоблок рухався близько біля осьової лінії, як заявив [PERSON] , після ДТП, що він об`їжджав ями на дорожньому полотні. Коли відбулось зіткнення та прибули працівники ДАЇ складався протокол, він про це заявляв, однак працівник ДАІ не звернув уваги на його зауваження та цим самим заздалегідь виявив прихильність до одного з учасників ДТП - водія [PERSON] , а тому і склав адмінпротокол лише на нього. Разом з тим, встановивши порушення ПДР в діях обох водіїв працівники НП мали б скласти адміністративний протокол також і на іншого учасника - позивача в справі. Відповідно п.п. 19.1 Правил дорожнього руху «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла...». Відповідно до Державного стандарту України ДСТУ UN/EСЕ R. 48-02:2002 "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження дорожніх транспортних засобів стосовно встановлення засобів освітлення та світлової сигналізації" (Правила ЕЭК ООН №48-02:2001, IDТ), м. Київ, Редакційно - видавничий відділ УкрНДІССІ, 2002 року, с. 102 передні світлові прилади (підфарники та фари головного світла) транспортного засобу мають бути встановлені на відстані не менше 600 мм. Одна від одної та 400 мм., від краю транспортного засобу. Як свідчить протокол огляду місця події та фото таблиця, що виконана [PERSON] , в день ДТП, що мінітрактор Кубота обладнаний двома фарами головного світла, що розташовані безпосередньо одна коло одної на відстані до 250 мм., також при загальному габариту мінітрактора 1300 мм., відстань від світлових приладів до крайньої бокової його частини складає 1300/2-(250/2)=525 мм., що заборонено означеною нормою законодавства. За таких обставин викликає обґрунтований сумнів в матеріалах справи про те, що мінітрактор Кубота взагалі має право пересуватись по автодорогах загального користування без супроводу або не на відповідному лафеті. Отже, переднє колесо мінітрактора Кубота виступало за його габаритний світловий прилад на відстані 525 мм., а тому і причина з якої сталось ДТП - випуск в експлуатацію означеного мінітрактора посадовими особами держсільгоспінспекції без дотримання відповідних Держстандарті в стосовно освітлювальних приладів. Окремим доказом того, що працівник нацполіції, що складав схему та протокол ОМП виявляв прихильність до водія [PERSON] є те, що складену схему [PERSON] , навіть не надали на ознайомлення та подання своїх заперечень, з схемою ДТП він зміг ознайомитись лише в суді. Як роз`яснило МВД України в своєму листі «Щодо виявлення працівниками Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України фактів застосування водіями зовнішніх світлових приладів, які не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу» що в разі якщо державтоінспекторами ДАІ встановлено, що відповідальною за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів посадовою особою допущено випуск на лінію транспортних засобів з зовнішніми світловими приладами, які не відповідають вимогам конструкції цього транспортного засобу, то на таку посадову особу складається адміністративний протокол за статтею 128 Кодексу України про адміністративні правопорушення (80731-10). Видається припис на заборону експлуатації даного транспортного засобу до усунення виявлених недоліків. При цьому, він вважає, що насправді працівники ДАІ не могли пропустити невідповідність світлових приладів мінітрактора Кубота вимогам стандарту, а насправді приховали означений факт, штучно зробивши по матеріалах про ДТП винуватцем [PERSON] . За постановою Маньківського районного суду було проведено технічну - авто технічну експертизу, за результатами якої, серед іншого експерт ухилився від надання відповідей на перші 3 питання стосовно можливості експлуатації мінітрактора Кубота на автошляхах та відповідність його освітлювальних приборів вищеперерахованим ГОСТам та правилам ДР, чим не було в повній мірі також перевірені всі обставини ДТП та доводи сторін - учасників ДТП. В судовому засіданні, що відбулось 14 травня 2020 року і [PERSON] , і [PERSON] стверджували про саме ними визначені на додатковій ОМП схемі як місця зіткнення, що унеможливлює повне з`ясування фактичних обставин, а відтак - у даному випадку, прийняття законною, обґрунтованого рішення у справі. Разом з тим, виходячи з висновку експерта від 15 січня 2020 року №28547/19-52 подання відповіді на питання 1-3 не належить до повноважень експерта - авто техніка. Однак, надання відповідей на дані питання також би виключало вину [PERSON] , та було б окремою підставою, не залежно від неналежно складеної схеми ДТП для закриття провадження відносно [PERSON] , за відсутності складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За таких обставин на даний час викликає також об`єктивний сумнів під ставність здійснення руху водія (чи тракториста) на мінітракторі Кубота в темну пору доби по вулицях загального користування. Об`єктивних доказів наявність такого права в адмінматеріалі немає, а отже, водій [PERSON] чи тракторист також порушив ПДР, не маючи права рухатись на даному транспортному засобі взагалі. Сторона захисту в адмінпротоколі відбула на місце ДТП та було виявлено, що дорога вулиці, де сталось ДТП має звуження в даному місці, крім того, автомобілі при зустрічнорму розїзді дійсно максимально прижимаються до середини автодороги, хоча самої розмітки, що розділяє зустрічні напрямки руху автомобілів на автодорозі немає. Причиною того є кущі та дерева на узбіччі вулиці, що кронами похилилися на автодорогу. Означене спостерігається саме по напрямку руху мінітрактора Кубота. Саме означена обставина, також те, що як вбачається з фото таблиць мінітрактора, що культиватор має маленькі колеса по його габаритах, а узбіччя в даній частині вулиці, близ ДТП має значні пагорби, з врахуванням стану покриття, а також наявності крон дерев і вбачається, що саме водій [PERSON] чи її тракторист виїхав ближче до осьової чи на смугу зустрічного руху, що і стало прямою причиною ДТП, адже в даний час по вулиці в зустрічній смузі проїздив [PERSON] . Як свідчить переклад з японської, що виконаний на запит захисту, що мінітрактор Кубота, на якому рухався інший учасник руху має модель NR 1400, має серійний номер 13604, згідно з таблички виробника на самому тракторі. Як свідчить наданий іншим учасником ДТП - Точініним - технічний паспорт виданий не на означену модель, а на Х-20 та з іншим серійним номером. Таким чином, також підлягає сумніву, що подано технічний паспорт саме від даної моделі, а державна реєстрація технічного засобу чи отримання державних номерних знаків, їх установлення на мінітрактор, що був учасником ДТП ставиться під сумнів. Саме сертифікат відповідності чи технічні умови використання даного транспортного чи спецтранспортного засобу будуть належним чином після перекладу доказом повноважності руху автодорогами загального користування. Отже матеріали протоколу про адміністративне правопорушення містять докази про порушення ПДР обома учасниками дорожнього руху, тобто і позивачем в тому числі. Означена обставина про наявність постанови в адміністративній справі за ст. 124 КпАП України відносно відповідача не виключає можливість встановлення вини в іншого учасника дорожнього руху - самого позивача, що в свою чергу впливатиме на фактор встановлення вини, як обов`язкового елементу відповідальності за шкоду в діях самого [PERSON] . Маньківський районний суд, в ході розгляду адмінматеріалу за ст. 124 КпАП України відносно [PERSON] , так і не провів необхідну експертизу в справі - технічної відповідності трактора з культиватором, що рухався в темну пору доби дорогою загального значення, по суті відійшовши від ним же призначеної експертизи та від ним же встановленої необхідності такого визначення. Суд не врахував, що потерпіла сторона не надала експертам всі свої документи на трактор, а тому не сприяла у встановленні всіх обставин справи. Суд не зважив на таку неналежну процесуальну поведінку «потерпілої сторони», яка по суті вказує на створення перешкод до проведення експертизи з відповідними процесуальними про це наслідками, що також не були застосовані судом. Відповідно попереднього розрахунку звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля, що належить [PERSON] «Mitsubishi Lancer» вартість відновлювального ремонту автомобіля відповідача складає 157000 грн., що підлягяють стягненню з [PERSON] і є підставою до звернення із зустрічним позовом до суду. Позивач та представник позивача по первинному позову в судове засідання не з"явилися, але згідно письмової заяви позовні вимоги по первинному позову підтримують в повному обсязі та просять розгляд справи проводити у їх відсутність. Відповідач та представник відповідача по первинному позову в судове засідання не з"явилися, але згідно письмової заяви позовні вимоги по первинному позову не визнають та просять розгляд справи проводити у їх відсутність.. Позивач та представник позивача по зустрічному позову в судове засідання не з"явилися, але згідно письмової заяви позовні вимоги по зустрічному позову підтримують в повному обсязі та просять розгляд справи проводити у їх відсутність. Відповідач та представник відповідача по зустрічному позову в судове засідання не з"явилися, але згідно письмової заяви позовні вимоги по зустрічному позову не визнають та просять розгляд справи проводити у їх відсутність.. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. 10 квітня 2019 року близько 21 год. 14 хв., [PERSON] , 1988 року народження, по вул. Леонтовича, смт. Маньківка Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з міні трактором «Kubota Х-20» під керуванням [PERSON] , внаслідок чого трактор отримав значні механічні пошкодження, а водій [PERSON] , легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Згідно постанов Маньківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2019 року та 16 березня 2021 року [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ст. 124 КУпАП України (а.с. 5-6, 8-10, 11, т.1). Судом встановлено, що в результаті ДТП належний позивачу по первинному позову на праві власності (свідоцтво про реєстрацію машини серії [NUMBER] (а.с.12) мінітрактор "Kubota X-20" 1991 р.в. отримав механічні пошкодження та згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №75 від 20.06.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП складає 157040 грн., та вартість відновлювального ремонту становить 230 777 грн.(а.с.16-24,т.1). Згідно первинного позову позивач зазначає, що стягненню з відповідача по первинному позову підлягає матеріальна шкода, а саме вартість відновлювального ремонту в сумі 157041 грн. Відповідач по первинному позову та його представник у відзиві на первинний позов заперечували проти даної частини первинного позову та в якості додатку до відзиву надали звіт про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку завданого власнику мінітрактора "Kubota X-20", реєстраційний номер [NUMBER] і згідно даного звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику мінітрактора в результаті його пошкодження при ДТП в цінах станом на момент виконання дослідженя складає 8865 грн. 01 коп. (а.с.102-134,т.1). Проте суд зауважує, що відповідно до ст. 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. В матеріалах даної справи відсутні будь-які дані щодо відводу експерта по даному дослідженню. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд вважає, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження №75 від 20.06.2019 року цілком відповідає вимогам щодо належного доказу по даній справі і береться судом до уваги в якості доказу при вирішенні питання щодо розміру завданої ДТП матеріальної шкоди. Натомість суд не бере до уваги в якості належного доказу звіт про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку завданого власнику мінітрактора "Kubota X-20", реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки при його вивченні встановлено, що при оцінці шкоди не враховано в повній мірі пошкодження транспортного засобу і на думку суду калькуляція відновлювального ремонту трактора "Kubota Х-20" відображена в додатку 3 до висновку №75 є більш точною та такою що відповідає в певній мірі пошкодженням отриманими транспортним засобом під час ДТП, ніж калькуляція викладена в звіті про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку завданого власнику мінітрактора "Kubota X-20", реєстраційний номер [NUMBER] . Як зазначено у п.1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Згідно з п.1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ . Відповідно до п.1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно з п.4.3 Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством. Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової автотоварознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Суд зауважує, що фактично підставою для заперечень відповідача по первиному позову щодо даних позовних вимог є незгода з висновком суду, викладеним у постанові у справі про адміністративне правопорушення, про наявність вини [PERSON] у вчиненні ДТП. Разом з тим, повноваження щодо перегляду рішення Маньківського районного суду Черкаської області з наданням оцінки доказам у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП має виключно суд апеляційної інстанції, а суд першої інстанції при розгляді цивільної справи такими повноваженнями не наділений. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови Маньківського районного суду Черкаської області від 16.03.2021 по справі № 701/971/19, подавши апеляційну скаргу. Постановою Черкаського апеляційного суду від 23.04.2021 р. постанову Маньківського районного суду Черкаської област і від 16.03.2021 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, питання наявності вини [PERSON] у вчиненні ДТП вирішено постановою суду, яка набрала законної сили, а доводи відповідача по первинному позову про незгоду з висновком суду, викладеним у цій постанові, не є підставою для відмови в позові . Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Суд звертає увагу, що жодною із сторін не було заявлено клопотання про призначення повторної експертизи щодо визначення суми матеріального збитку. Натомість представником відповідача по первинному позову було заявлено клопотання про призначення судово-технічної експертизи стану мінітрактора, але по питанню чи відповідають світлові прилади стандартам та чи може даний мінітрактор експлуатуватись на автодорогах загального значення. Ухвалою суду від 11.01.2022 р. у задоволенні даного клопотання було відмовлено. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог первинного позову в частині стягнення матеріальної шкоди завданої ДТП в сумі 157 041 грн., а також про стягнення з відповідача по первинному позову витрат на послуги щодо визначення матеріального збитку (квитанція серія 10 ВАА №699189 від 20.06.2019 року) в сумі 3000 грн. Щодо позовних вимог по первинному позову щодо відшкодування витрат на лікування [PERSON] , суд вважає, що зазначені витрати в сумі 8182 грн.48 коп. підлягають до відшкодування, оскільки згідно матеріалів справи встановлено, що [PERSON] дійсно під час ДТП отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово -медичної експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Згідно матеріалів справи вбачається, що позивачем по первинному позову надано належні підтвердження щодо витрат на лікування внаслідок ДТП на суму 8182 грн.48 коп. (фіскальні чеки, листок лікарських призначень, копії медичної документації, що підтверджують факт його лікування) ( а.с.29-30, 31-57,т.1). Щодо позовних вимог первинного позову відносно відшкодування моральної шкоди [PERSON] завдану діям [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що факт заподіяння позивачу як матеріальної так моральної шкоди, підставою якої є ушкодження здоров"я [PERSON] спричиненне діями [PERSON] , встановлений. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Враховуючи конкретні обставини справи, матеріальний стан як позивача так і відповідача, обставини події, тривалість моральних страждань [PERSON] у зв`язку з необхідністю медичних обстежень та проходження курсу лікування та характеру тілесних ушкоджень, необхідністю докладення додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, суд приходить до висновку, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі. Суд виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., що на думку суду є достатнім та співмірним із спричиненою моральною шкодою Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним. За даних обставин первинний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткого задоволення. Щодо позовних вимог первинного позову відносно відшкодування упущеної вигоди, суд зазначає наступне. Обгрунтовуючи первинний позов в частині позовних вимог щодо відшкодування упущенної вигоди позивачем по первинному позову, останній зазначає, що внаслідок протиправних дій [PERSON] , він зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки він є фізичною особою підприємцем та має земельну ділянку (пай) площею 4,2 га., і займається вирощуванням зернових культур. У зв`язку із пошкодженням трактора та здоров`я цю роботу він виконувати не міг. При цьому зірвалася посівна та вирощування та реалізація зерна урожаю кукурудзи в 2019 році. У зв`язку із неможливістю за станом здоров`я та у відсутність транспортного засобу виконати сільськогосподарські роботи позивач не зміг, урожай не посіяв, не зібрав та не реалізував, внаслідок чого йому завдані збитки у розмірі 210 000 грн., з розрахунку 4,2 га., х 100 ц (10т) х 5000 грн., = 210000 грн., які мають бути відшкодовані відповідачем. Проте суд вважає, що в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити в зв"язку з їх необгрунтованістю, оскільки позивачем по первинному позову не було надано належних та допустимих доказів того, що заявлений розмір упущеної вигоди є вірним та належним. Позивачем по первинному позову не було надано підтверджень чи доказів того чи є у його власності чи оренді будь-яка земельна ділянка, чи укладені будь-які договори на проведення будь-яких сільськогогосподарських робіт саме мінітрактором, не зазначено та не надано доказів про обробіток будь-яких земельних ділянок та посів відповідних сільськогосподарських культур у період, що передував ДТП із зазначенням вартості робіт та вартості отриманого урожая. Подання до суду податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2019, 2020, р.р. із зазначенням відповідних показників підприємницької діяльності (а.с.62-64,т.1) не є беззаперечним доказом того, що [PERSON] поніс упущену вигоду в тій сумі яку останній зазначає в позовних вмогах, а саме 210 000 грн., тому в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. Крім того суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги по первинному позову щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в розмірі 6000 грн., що складаються із витрат на проведення експертного дослідження в сумі 3000 грн, що підтверджується вищевикладеним та витрат на професійну правничу допомогу в смуі 3000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Як вбачається в матеріалах справи міститься договір на представництво в (цивільному-адміністративному) процесі від 08.08.2019 р. укладений між [PERSON] та адвокатом Поліщук В.І. на участь в суді у справі відносно [PERSON] та квитанція від 08.08.2019 р. №60 про отримання адвокатом Поліщук В.І. 3000 грн. за надання правової допомоги при формуванні документів, складанні позовної заяви, заперечення, участь в судових засіданнях при розгляді справи справи (а.с. 28,т.1). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд звертає увагу, що його повноваження зводяться до оцінки тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Щодо зустрічного позову [PERSON] та його представника, суд детально проаналізувавши вищевикладене вважає, що зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки частково задовольняючи позовні вимоги по первинному похову взаємовиключається можливість до задоволення зустрічного позову. Суд зауважує, що фактично підставою для подачі зустрічного позову, як зазначалось вище, є незгода з висновком суду, викладеним у постанові у справі про адміністративне правопорушення, про наявність вини [PERSON] у вчиненні ДТП. Разом з тим, повноваження щодо перегляду рішення Маньківського районного суду Черкаської області з наданням оцінки доказам у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП має виключно суд апеляційної інстанції, а суд першої інстанції при розгляді цивільної справи такими повноваженнями не наділений. Крім того судом встановлено, що до зустрічного позову не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні вимог ЦПК України, які свідчили б про обгрунтованість та належність позовних вимог по зустрічному позову. Також із зустрічного позову вбачається, що позивач по зустрічному позову обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди посилається на звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля, що належить [PERSON] "Mitsubishi Lancer", який позивач по зустрічному позову зобов"язувався надати суду під час судового розгляду. Проте станом на час винесення даного рішення жодних доказів суду не надано. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог по первинному позову, а саме стягненню з відповідача по первинному позову на користь позивача по первинному позову матеріальної шкоди в сумі 165 223 грн. 48 коп., яка складається з вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу позивача по первинному позову в сумі 157041 грн. та витрат на лікування позивача по первинному позову в сумі 8182 грн. 48 коп. в повному обсязі, частково моральної шкоди в сумі 10000 грн, судових витрат в сумі 6000 грн., що складаються з витрат на проведення експертного дослідження в сумі 3000 грн. та витрат на надання професійногої правової допомоги в сумі 3000 грн., а в решті позовних вимог по первинному позову та в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved