Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

23 лютого 2021 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, мотивувавши свої вимоги тим, що 06.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 21563 про стягнення з нього заборгованість, що виникла по Договору кредиту № 032/29-004К від 11.01.2007 в розмірі 268554,74 дол. США на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Про вчинення оскаржуваного виконавчого напису позивачу стало відомо 10.02.2021, після виявленої інформації в АСВП, представник [PERSON] ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 55425118 у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві. Вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням діючого законодавства, а саме ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. не перевірено безспірність вимог стягувача. Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до приватного нотаріуса Чуловського В.А. через більше ніж 8 років з моменту виникнення права на примусове стягнення боргу по кредиту, тобто з порушенням строку трирічного строку позовної давності. З огляду на це, просить виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.03.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до провадження і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою від 19 липня 2021 року постановлено розгляд зазначеної вище справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам для надання письмових пояснень. У грудні 2021 року представник відповідача - адвокат Гуйван І.В. подав письмові пояснення, у яких заперечує проти позову, вважає його безпідставним, поданим з метою ухилення від виконання взятих на себе кредитних зобов`язань. Зазначає, що банком були надані всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника, позивачем не спростовано розрахунок заборгованості та суму боргу за виконавчим написом. Не погоджується з розміром витрат на правову допомогу у зв`язку з його недоведеністю. У зв`язку з наказом голови Голосіївського районного суду м. Києва № 21-ОС від 16.02.2022 року суддя Слободянюк А.В. тимчасово переведена шляхом відрядження на роботу на посаду судді Дніпровського районного суду м. Києва. Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ 05.05.2022 року справа № 752/5346/21 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г. 11 травня 2022 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі у за правилами загального позовного провадження (а.с. 177). У підготовчому засіданні сторони відсутні. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач і треті особи поважності причин неявки суду не повідомили, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталися. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подали. Ухвалою від 10 жовтня 2022 року підготовче провадження за позовними вимогами [PERSON] закрито, справу призначено до розгляду. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 11 січня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» і [PERSON] було укладено Договір кредиту № 032/29-004К, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит у сумі 130000 доларів США, зі сплатою 12,25 процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 10 січня 2022 року (а.с. 13-19). Відповідно до п. 1.3. Договору в якості забезпечення позичальником виконання свої зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в день укладення цього Договору з позичальником іпотечний договір. 6 жовтня 2017 року за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 21563, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по договору кредиту № 032/29-004К від 11 січня 2007 року боржником за яким є [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 26 травня 2016 року по 26 травня 2017 року. Сума заборгованості складається з: строкової заборгованості - 40348 дол. США; прострочена заборгованість - 75107,69 дол. США; строкова заборгованість по нарахованих %: 529,17 дол. США; прострочена заборгованість по нарахованих % - 152569,88 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 268 554,74 дол. США (а.с. 11). Державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вересом В.В. 20.12.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55425118 про примусове виконання виконавчого напису № 21563 виданого 06.10.2017 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 268554,74 дол. США (а.с. 56). Звертаючись у суд з даним позовом [PERSON] зазначив, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 06.10.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Отже, на момент вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. При вирішенні спору суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року по справі № 757/24703/18-ц, відповідно якої для вчинення виконавчого напису нотаріусу слід надавати серед інших документів оригінал нотаріально посвідченого договору, згідно пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. В матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду № 158/2157/17 від 15 квітня 2020 року, № 172/1652/18 від 21.10.2020 року. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З матеріалів справи вбачається, що АКБ «Укрсоцбанк», у зв`язку з простроченням [PERSON] оплати чергових платежів, надіслав на адресу позивача: -повідомлення від 29.08.2008 року № 24.2-15/032-5 про погашення заборгованості за договором кредиту до 15.10.2008 (а.с. 42); -лист від 16.01.2009 № 43.05-20/96-161 щодо негайного до 15.02.2009 року повернення заборгованості по кредиту та відсоткам у розмірі 9363,91 дол. США та 1230,58 грн (а.с. 43); -вимогу від 16.01.2009 № 43.05-20/96-162 щодо сплати простроченої заборгованості у розмірі по кредиту 2807,69 дол. США, по відсоткам 5508,11 дол. США, а також нарахованої пені 1230,58 грн (а.с. 44). АКБ «Укрсоцбанк» до приватного нотаріуса Чуловського В.А. з заявою про вчинення виконавчого напису звернулось 06.10.2017 року (а.с. 12). У позовній заяві [PERSON] зазначає, що нотаріус вчинив виконавчий напис після спливу трирічного строку позовної давності з дня виникнення права вимоги. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису № 21563 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Позивач заперечує загальну суму заборгованості за кредитом - 268 554,74 дол. США. Вказує на те, що у надісланому йому листі № 24-7-20/471 від 18.02.2009 року АКБ «Укрсоцбанк» зазначив, що з метою погашення заборгованості за Договором кредиту, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за Договором кредиту. Виконавчим написом від 04.03.2010 за реєстровим № 685, виданим приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., запропоновано звернути стягнення на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 46,48). Головним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві прийнято постанову від 19.03.2010 року № 18147698 щодо примусового виконання виконавчого напису від 04.03.2010. Постановою від 15.10.2015 року виконавчий документ повернутий стягувачові (а.с. 51,54). [PERSON] вважає, що банк безпідставно нараховував проценти після висунення вимоги про дострокове повернення позичальником суми заборгованості за кредитним договором, а тому сума заборгованості не є безспірною. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, а відтак задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення правової допомоги у розмірі 50000 грн суд повідомляє наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. оскільки позивачем документально не підтверджено понесені витрати на правову допомогу вказана сума не підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з АТ «Альфа-Банк» необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved