Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивач НАВС звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що НАВС та [PERSON] 27.01.2020 року уклали Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС. Договір укладено за заявою відповідача та на виконання вимог п. 6 Порядку відшкодування особами витрат пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261 та наказу МВС України від 17.07.2017 року № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року». Відповідно п. 1.1. та п. 3.3. Договору, відповідач зобов`язалася протягом одного року з дня підписання Договору, а саме, до 26.01.2021 року сплатити НАВС 14660,39 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі. Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, відповідач на виконання договору сплатила лише 1221,69 грн. Інших коштів, на виконання договору розстрочки, від відповідача на рахунок НАВС не надходило. Залишок заборгованості за Договором становить 13438,70 грн. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від суми заборгованості у загальному розмірі 15455,27 грн з яких: 13438,70 грн. заборгованість пов`язана з утриманням у навчальному закладі, 1582,48 грн. інфляційне збільшення боргу, 434,09 грн. 3 % річних від несплаченої заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення, про вручення, отримане відповідачкою 08.02.2023 року. Про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 27.01.2020 року між НАВС та [PERSON] укладено Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС. (а.с. 7). Відповідно п. 1.1. Договору, навчальний заклад надає [PERSON] розстрочку сплати суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у розмірі 14660,39 грн., а остання зобов`язується сплатити заборгованість протягом року з дня підписання цього договору. Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, [PERSON] відшкодувала суму фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до постанови КМУ від 12.04.2017 № 261 не в повному обсязі. Відшкодування здійснювалось частинами, а саме: Док. № 304-941 від 10.02.2020 року на суму 1221,69 грн. Інших коштів, на виконання договору розстрочки, від відповідачки на рахунок НАВС не надходило. Залишок заборгованості за Договором становить 13438,70 грн. (а.с.9). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, враховуючи заборгованість [PERSON] та розрахунок 3 % річних від суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за невиконання грошового зобов`язання за період з 26.01.2021 року по 23.02.2022 року, у відповідачки утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 15455,27 грн. з яких: - 13438,70 грн. заборгованість пов`язана з утриманням у навчальному закладі; - 1582,48 грн. інфляційне збільшення боргу; - 434,09 грн. 3 % річних від несплаченої заборгованості. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Відповідачка не скористалася своїм правом, передбаченим ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подала суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Оскільки відповідачка належним чином добровільно не виконала умови договору та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернула борг за вказаним договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу у розмірі 15455,27 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved