Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої, з урахуванням заяви поданої в порядку усунення недоліків позовної заяви, просить розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11.08.2007 виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис №104. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що їх шлюбні відносини з відповідачкою припинено, на даний час вони не ведуть спільного господарства. Також посилається на наявність у кожного з них діаметрально протилежних поглядів на шлюб та сім`ю. Враховуючи вищевикладене, наголошує, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 10 січня 2023 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та призначено судове засідання. В судове засідання, призначене на 06 березня 2023 року о 09 годині 30 хвилин, сторони не прибули. Позивач подав до суду заяву, відповідно до змісту якої просить розгляд справи провести у його відсутність, позов підтримує. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Хільчевський С.О. (який діє на підставі ордеру серії АМ №1023413) подав до суду заяву, відповідно до змісту якої просить розгляд справи провести без його участі та без участі відповідачки, позов визнають. Також в поданій заяві адвокат Хільчевський С.О. просить розподілити витрати по сплаті судового збору порівну між сторонами. У відповідності до положень ч.3 ст.211, ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на основі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11 серпня 2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №104. Від подружнього життя сторони по справі мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] бажає розірвати шлюб, укладений з відповідачкою [PERSON] , проти чого остання не заперечує. Враховуючи, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, які бажають його припинити, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається із квитанції №1028232194 від 04.01.2023 та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, позивачем за звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн. У відповідності до приписів п.2 ч.2 ст.4 Закону №3674-VI, розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру станом на 2022 рік становив 992,40 грн. На зазначене суд також звертав увагу позивача в ухвалі від 29.12.2022 про залишення позову [PERSON] без руху. Таким чином, позивачем було внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, на 81,20 грн (1 073,60 грн - 992,40 грн). Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідачка по справі [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнала позов, про що свідчить подана її представником - адвокатом Хільчевським С.О. заява, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який мав бути ним сплачений при поданні позову, що складає 496,20 грн (992,40 грн/2). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, який мав бути ним сплачений при поданні позову, що становить 496,20 грн (992,40 грн/2). Що стосується суми внесеного судового збору понад 992,40 грн, а саме в розмірі 81,20 грн, то суд зазначає, що пунктом 1 частини першої статті 7 Закону №3674-VI встановлено, що у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена надміру сума судового збору повертається виключно за клопотанням особи, яка його сплатила. Відтак, за відсутності відповідного клопотання, суд не уповноважений самостійно вирішувати питання про повернення позивачу надміру сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved