Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Концерну «Військторгсервіс», Міністерства оборони України про відшкодування витрат у сумі поліпшення нерухомого майна. В обґрунтування посилався на те, що рішенням, прийнятим 26.11.2015 року Апеляційним судом Львівської області у справі № 452/1481/13, апеляційну скаргу Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на рішення, прийняте 25 жовтня 2015 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області у справі № 452/1481/13 задоволено та вирішено: -визнати недійсним публічні торги нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що оформлені протоколом від 11 грудня 2009 року № 273-н про хід публічних торгів; -визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18 березня 2010 року, укладений між [PERSON] та Державою в особі Міністерства оборони України в особі філії Управління Західного оперативного командування концерну "Військторгсервіс"; -зобов`язати [PERSON] повернути Концерну "Військторгсервіс" приміщення нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язати Концерн "Війсторгсервіс" повернути [PERSON] 61 878,00 грн., сплачених ним за договором купівлі-продажу від 18 березня 2010 року; -стягнути з концерну "Військторгсервіс" на користь держави судовий збір у розмірі 618,78 грн. Державним виконавцем Самбірського МР ВДВС ГТУЮ у Львівській області Мазуркевич Л.І. 08.11.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57634242 з примусового виконання виконавчого листа № 452/1481/13-ц від 12.01.2017 року, виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про зобов`язання [PERSON] повернути Концерну «Військторгсервіс» приміщення нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відтак, відповідачем після скерування виконавчого листа до примусового виконання, вчинено активні дії щодо повернення майна. Зважаючи на вищенаведені дії відповідача, а також на те, що позивач, як добросовісний набувач, який здійснював протягом терміну володіння майном поліпшення останнього, вважає, що наділений правом на відшкодування витрат на поліпшення майна у сумі, на яку збільшилась вартість майна. Згідно експертного висновку про вартість об`єкту оцінки станом на 20.11.2018 року, вартість нежитлового приміщення - складу овочевої тари, загальною площею 280,20 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 1 459\~900 (один мільйон чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот) грн. 00 коп. Позивачем 24.11.2018 року скеровано відповідачу вимогу № 22/11/2018-1 від 22.11.2018 року з проханням добровільно погасити витрати в сумі, на які збільшилась вартість майна. Однак, станом на день скерування цієї позовної заяви, відповіді на вищевказану вимогу позивачем не отримано. Відтак вказані вимоги підлягають відшкодуванню в судовому порядку. Незважаючи на намагання відповідача повернути майно шляхом скерування виконавчого документа до виконання, останнім протягом майже 3-х років не вчинено дії щодо виконання іншої частини рішення, а саме повернення позивачу 61 878,00 грн., сплачених ним за договором купівлі-продажу від 18 березня 2010 року. Із врахуванням викладеного та поданих документів, просить суд стягнути солідарно з Концерну "Військторгсервіс" та Міністерства оборони України на його користь грошові кошти в загальному розмірі 1 398 022,00 грн. (один мільйон триста дев`яносто вісім тисяч двадцять дві гривні 00 копійок), як відшкодування здійснених позивачем витрат на поліпшення приміщення нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи просить покласти солідарно на відповідачів. Представником відповідача Концерну «Військторгсервіс» подано до суду відзив на позовну заяву, в якій зокрема зазначено, що на думку відповідача, саме з дати винесення судом апеляційної інстанції судового рішення про визнання договору купівлі-продажу недійсним, позивач дізнався про порушення свого права власника і саме з цієї дати в нього почався відлік строку позовної давності. Враховуючи вимоги чинного процесуального законодавства, строк позовної давності для звернення до суду з позовом на відшкодування витрат у сумі поліпшення нерухомого майна розпочався для позивача 26.11.2015 року і враховуючи загальний строк позовної давності в 3 роки, закінчився 27.11.2018 року. Не дивлячись на подачу позивачем касаційної скарги на постанову апеляційного суду, судом касаційної інстанції не виносилось рішення про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.11.2015 року, а тому строк позовної давності не переривався. Як свідчить позовна заява, позивач звернувся до суду з позовом до Концерну та Міністерства оборони України про відшкодування витрат у сумі поліпшення нерухомого майна 21.12.2018 року, тобто з пропуском звернення до суду. Дана обставина, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові. Також на думку відповідача 1 порушено правила підсудності щодо прийняття цієї справи до провадження за місцем знаходження майна, що підпадає під ознаки виключної підсудності. Крім цього, відповідачем Концерн «Військторгсервіс» викладено свою позицію щодо неправильного, на думку відповідача, визначення процесуального статусу учасника справи. Концерн «Військторгсервіс» вважає, що було неправильно визначено правовий статус Концерну з таких підстав. 26 листопада 2015 року Апеляційним господарським судом Львівської області було винесено рішення у справі №452/1481/13-ц за апеляційною скаргою Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2013 року, яким апеляційну скаргу військового прокурора було задоволено. Визнано недійсними публічні торги нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що оформлені протоколом від 11 грудня 2009 року №273-н про хід публічних торгів. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 18 березня 2010 року, укладеного між [PERSON] та Державою в особі Міністерства оборони України в особі філії Управління Західного оперативного командування Концерну «Військторгсервіс». Зобов`язано [PERSON] повернути Концерну «Військторгсервіс» приміщення нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . 23 травня 2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу [PERSON] на рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.11.2015 року по справі №452/1481/13-ц залишено без змін. Наведеними рішеннями судів по справі №452/1481/13-ц про визнання договору купівлі-продажу позивачем нерухомого майна нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що власником даного нерухомого майна є Міністерство оборони України. Дане майно належить на праві господарського відання Концерну «Військторгсервіс». На думку представника відповідача Концерну «Військторгсервіс», вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 року порушено провадження у справі №910/23971/16 про банкрутство Концерну. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.04.2018 року, провадження у справі №910/23971/16 закрито та затверджено судом мирову угоду. У пункті 6 вказаної мирової угоди визначено, що вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 4 ст. 83 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Враховуючи, що позивач не заявив у строк визначений законодавством свої кредиторські вимоги до Концерну «Військторгсервіс» в розмірі 61 878,00 грн., і не був включений в реєстр кредиторів у справі про банкрутство Концерну, його вимога про сплату Концерном грошових коштів в розмірі 61 878,00 грн. вважається погашеною. Що стосується вимоги про сплату 1 398 022,00 грн., то Концерн повідомив позивача про те, що зазначена вимога без будь-якого підтвердження судовим рішенням про здійснених покращень не може бути задоволена та прийнята Концерном до уваги. Позивачем до позовної заяви на підтвердження здійснених покращень долучено лише висновок про вартість об`єкту оцінки від 20.11.2018 року складеного фізичною особою - підприємцем [PERSON] . Аналізуючи цей висновок, неможливо встановити, які саме "необхідні витрати" для збереження та утримання нерухомого майна з часу, коли власнику належало право, на повернення майна були здійснені позивачем. В який саме період та фактично які покращення та витрати ним були зроблені для утримання майна. Позивачем не надано ні суду, ні сторонам доказів вчинення таких покращень, з їх чітким зазначенням та сум конкретних витрат на конкретні роботи, зокрема, витрати на закупівлю будівельних матеріалів або проведення ремонтних робіт, що дало б можливість визначити характер витрат та встановити необхідність їх проведення. Із долучених позивачем копій товарних чеків неможливо визначити, що вони мають відношення до покращення нерухомого майна стосовно якого заявляються вимоги про поліпшення. Також із долучених фотографій в кількості 5 штук неможливо достовірно встановити, що майно зображене на ньому є майном стосовно якого заявляються вимоги про поліпшення. Із врахуванням викладеного представник відповідача 1 просив відмовити позивачу в задоволенні клопотання про долучення документів (копій товарних чеків за 2013 рік та копій фото) через необґрунтованість та вважає, що вимоги заявлені позивачем задоволенню не підлягають через їх необґрунтованість та пропуск позивачем строків звернення до суду з позовними вимогами. Позивачем [PERSON] , в особі представника адвоката Бойка Н.Р., подано до суду відповідь на відзив та вказано, що вимоги зазначені у відзиві є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач 1 зазначає у своєму відзиві, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовними вимогами. Тут слід зазначити таке. На адресу Концерну «Військторгсервіс» позивачем скеровано вимогу №22/11/2018-1 про повернення вартості поліпшень нерухомого майна, зроблених добросовісним набувачем від 22.11.2018 року. Зі змісту даної вимоги вбачається що позивачем надано пільговий строк для виконання цієї вимоги, а саме 7 (сім) робочих днів з дня отримання цієї претензії. Згідно трек коду для відстеження поштової кореспонденції, вищезазначена вимога отримана Коцерном «Військторгсервіс» 26.11.2018 року. Проте, Концерном дана вимога не виконана, і станом на день направлення цієї відповіді на відзив будь-які грошові кошти [PERSON] так і не повернуті. Строк позовної давності почався зі спливом строку, що був визначений вимогою №22/11/2018-1 про повернення вартості поліпшень нерухомого майна, зроблених добросовісним набувачем від 22.11.2018 року. Відтак, позивачем, не було пропущено строку звернення до суду. Щодо визначення підсудності, то судом правомірно відкрито провадження по справі та прийнято справу до розгляду із врахуванням вимог про виключну підсудність. З приводу визначення процесуального статусу учасника, то відповідно до Статуту Концерну «Військторгсервіс» затвердженого наказом Міністра оборони України від 25 червня 2005 року №358 (у редакції наказу Міністерства оборони України 15 листопада 2018 №574) Концерн «Військторгсервіс» є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності у формі концерну. Концерн належить до сфери управління Міністерства оборони України. Згідно Статуту, Концерн є юридичною особою відповідно до законодавства України з дня його державної реєстрації. Концерн утворюється на невизначений строк з метою набуття організаційно-господарських повноважень щодо управління, координації та централізації господарської, виробничої, наукової, інвестиційної, фінансової, зовнішньоекономічної та інших видів діяльності його учасників для виконання спільних економічних та соціальних завдань. Концерн, відповідно до законодавства, несе відповідальність за результати своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном. Тому Концерн «Військторгсервіс» є належним відповідачем по даній справі. Щодо обґрунтованості позовних вимог, то відповідач безпідставно посилається на ухвалу Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 року №910/23971/16, якою порушено провадження у справі про банкрутство Концерну. Обов`язок Концерну "Війсторгсервіс" повернути [PERSON] 61 878,00 грн., сплачених ним за договором купівлі-продажу від 18 березня 2010 року, виник з моменту набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Львівської області по справі № 452/1481/13, а саме 26.11.2015 року. Проте рішення суду залишається невиконаним, а грошові кошти в сумі 61 878,00 грн. [PERSON] повернуті не були. Щодо належності доказів, то поліпшення, вчинені [PERSON] , як добросовісним набувачем майна протягом років володіння нерухомим майном, не можуть бути відокремленні від нежитлового приміщення - складу овочевої тари, а відтак підлягають до відшкодування у твердій грошовій сумі. З огляду на те, що сам позивач немає спеціальних знань щодо визначення оцінки вартості майна та з метою визначення ціни позову, ним замовлено оцінку вартості майна у ФОП [PERSON] , що діє на підставі Виписки про державну реєстрацію серія АА №475682 від 03.05.2012 року. Даний звіт складений на підставі та відповідно до норм Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001р., Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і шипових прав" затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003р., Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10.12.2003р. № 1891, Міжнародних стандартів оцінки МСО 1-40, Норм професійної діяльності оцінювача. Відтак, вищезазначений звіт є належним доказом того, що за час володіння [PERSON] здійснено суттєві покращення майна, наслідком якого і є суттєве збільшення вартості нежитлового приміщення - складу овочевої тари, загальною площею 280,20 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . На підтвердження того факту, що позивачем неодноразово понесено витрати, які були спрямовані на поліпшення стану майна, а саме нежитлового приміщення - складу овочевої тари, ним надано документи - товарні чеки. З метою порівняння, позивачем також надано фотографії технічного, зовнішнього та візуального стану нежитлового приміщення - складу овочевої тари, до моменту укладення договору купівлі-продажу від 18 березня 2010 року, та після проведення зазначених вище поліпшень (в період, коли нежитлове приміщення - склад овочевої тари перебував на праві приватної власності у позивача). Зазначені фотографії є підтверджуючим доказом того, як саме змінився стан приміщення за час перебування його на праві приватної власності у позивача. Із врахуванням наведеного, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачем Міністерством оборони України, в особі представника Смілки В.І., подано до суду відзив на позовну заяву, в якому викладено позицію, а саме, відповідач 2 даний позов вважає необґрунтованим та таким, у задоволенні якого необхідно відмовити з таких підстав. На думку відповідача 2, саме з дати винесення судом апеляційної інстанції судового рішення про визнання договору купівлі-продажу недійсним, позивач дізнався про порушення свого права власника, і саме з цієї дати в нього почався відлік строку позовної давності, тобто з 26 листопада 2015 року і враховуючи загальний строк позовної давності в 3 роки закінчився 27 листопада 2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом до Концерну та Міністерства оборони України про відшкодування витрат у сумі поліпшення нерухомого майна - 21 грудня 2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Тому вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами, що є підставою для відмови йому в позові. Також відповідач 2 зазначає, що юридичною адресою відповідачів є м.Київ, тому справа підпадає під ознаки виключної підсудності. Щодо позовних вимог, то Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 року порушено провадження у справі №910/23971/16 про банкрутство Концерну. Відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 17.04.2018 року, судом затверджена мирова угода, а провадження у справі №910/23971/16 закрито. У п. 6 затвердженої мирової угоди визначено, що вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 4 ст. 83 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Враховуючи, що позивач не заявив у строк визначений законодавством свої кредиторські вимоги до Концерну «Військторгсервіс» в розмірі 61 878.00 грн. і не був включений в реєстр кредиторів у справі про банкрутство Концерну, його вимога про сплату Концерном грошових коштів в розмірі 61 878.00 грн. вважається погашеною. Що стосується вимоги про сплату 1 398 022.00 грн., то Концерн повідомив позивача про те, що зазначена вимога без будь-якого підтвердження судовим рішенням про здійснені покращення не може бути задоволена та прийнята Концерном до уваги. Аналізуючи позовну заяву позивача та надані докази, якими він підтверджує здійснення покращень нерухомого майна на суму 1 398 022.00 грн. представник відповідача 2 вважає, що вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами. Враховуючи наведене, просив відмовити позивачу в задоволенні клопотання про долучення документів (копій товарних чеків за 2013 рік та копій фото) через необґрунтованість та винести рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі через необґрунтованість та пропуск строків звернення до суду із позовними вимогами. 14.12.2020 року представником позивача адвокатом Бойко Н.Р. подано до суду заяву про зменшення позовних вимог. З огляду на висновок Львівського НДІСЕ № 6869 від 29.10.2020 року, вартість проведених [PERSON] робіт з якісних поліпшень, які вважаються невід`ємною частиною будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і в цінах 2015 року становить 185 968,0 грн. Під час подання позову [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 8810,00 грн. згідно квитанції № 154 від 21.12.2018 року (ціна позову 1 398 022,00 грн.). З огляду на зменшення позовних вимог, судовий збір що підлягає оплаті за подання [PERSON] позову про стягнення вартості покращень нерухомого майна у розмірі 185 968,00 грн. становить 1 859,68 грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 68 копійок). Враховуючи викладене, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 185 968,00 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 00 копійок), як відшкодування здійснених [PERSON] витрат на поліпшення приміщення нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи просив покласти на відповідача; також просив повернути [PERSON] судовий збір у розмірі 6950,32 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 32 копійки). 21.07.2021 року представником відповідача Концерну «Військторгсервіс» подано до суду заперечення щодо висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, в якому представник зазначає, що Концерн «Військторгсервіс» категорично не погоджується з висновком про стягнення з Міністерства оборони України 185 068,00 грн. як відшкодування здійснених [PERSON] витрат на якісні поліпшення майна. Спірне нерухоме майно, яким на даний час незаконно володіє позивач і яке є предметом оцінювання експерта не є квартирою, а є нежитловим приміщенням, склад овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, експертом проведено оцінку майна з порушенням вимог пункту 15 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, тому що аналоги за площею, місцем розташування, територіальною дислокацією, типом приміщень підібрано із житлового фонду, тоді як об`єктом дослідження є нежитлове приміщення (магазин), що, у свою чергу, призвело до завищення вартості об`єкта оцінки і на думку представника свідчить про те, що висновок експерта є недопустимим доказом. Концерн вважає, що експертом було застосовано невірні показники та документи. Статус земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] не визначений. Із врахуванням викладеного, представник просив визнати висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 29.10.2020 року №6869 по справі №452/140/19 недопустимим доказом; а також відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У подальшому представником позивача адвокатом Бойко Н.Р. подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, де просив стягнути з Міністерства оборони України на користь [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 185 968,00 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 00 копійок) як відшкодування здійснених позивачем витрат на якісні поліпшення нежитлової будівлі складу овочевої тари загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] ; судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи покласти на Міністерство оборони України; та повернути [PERSON] судовий збір у розмірі 6950,32 грн. (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 32 копійки); залучити до участі у справі Концерн "Військторгсервіс" в якості третьої особи на стороні Міністерства оборони України, виключивши Концерн "Війсьторгсервіс" зі складу відповідачів у справі № 452/140/19. Також представником позивача адвокатом Бойко Н.Р. подано до суду заяву щодо стягнення понесених судових витрат та повернення судового збору, в якій він просив стягнути солідарно з Концерну "Військторгсервіс" та Міністерства оборони України на користь [PERSON] витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1 859,68 грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 68 копійок) та 16\~344,00 грн. (шістнадцять тисяч триста сорок чотири гривні 00 коп.) витрат на проведення експертизи та повернути [PERSON] судовий збір у розмірі 6950,32 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 32 копійки). Позивач [PERSON] у судове засідання 09.03.2023 року не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Будучи присутнім у попередньому судовому засіданні позов підтримав. Представник позивача адвокат Бойко Н.Р. у судовому засіданні підтримав позов про солідарне стягнення коштів з обох відповідачів та пояснив, що на підставі рішення суду апеляційної інстанції ними подано цей позов. [PERSON] був добросовісним набувачем приміщення, яке в подальшому повернуто у власність держави, тобто було витребувано від позивача, як від добросовісного набувача. Жодних заперечень про те, що він добросовісний набувач, не було і протягом даного судового спору. На основі цього за їхнім клопотанням судом призначалась судово-оціночна будівельна експертиза і відповідно до її висновку, експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз чітко зазначено, що вартість невід`ємних покращень виконаних [PERSON] протягом законного володіння ним нерухомими майном становить 185\~968 грн. Позовні вимоги були зменшені до тієї суми яку визначив експерт, як вартість даного об`єкта. Вони неодноразово звертались до обох відповідачів з можливість добровільно врегулювати спір шляхом оплати коштів, надсилали їм претензії, на які вони не надавали відповіді. Однак жодних дій щодо добровільного врегулювання спору немає. Рішення апеляційної інстанції не виконано, кошти позивачу не повернуто. На їхню думку, вони мають право стягнути зазначені кошти в сумі зазначеного експертного висновку. Позивачем протягом володіння і власності даного об`єкту здійснені покращення, тому він хоче отримати відшкодування здійснених покращень, оскільки майно з тими покращеннями залишене у власності Міністерства оборони України. Позивач отримав майно, а саме склад овочевої тари, у власність і здійснив на власний розсуд, як власник нерухомого майна, невід`ємні поліпшення, заінвестував туди кошти, встановлені висновком експерта. Договір щодо майна укладався між [PERSON] і [PERSON] . Гроші пішли на рахунок Концерну. Договір був визнаний недійсним, оскільки не було погодження із Міністерством оборони України, Фондом держмайна. Тому Концерн було зобов`язано повернути позивачу кошти. Представник відповідача Концерну «Військторгсервіс» Данилишина К.З. в судовому засіданні позов не визнала, ні в первісно заявленій сумі, ні в сумі, що вказана у висновку експерта та заяві про зменшення позовних вимог. В обґрунтування посилалась на викладене у відзиві та запереченні, що долучені до справи. Із врахуванням наведеного просила суд визнати висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 29.10.2020 року №6869 по справі №452/140/19 недопустимим доказом; а також відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Додатково зазначила, що власником спірного майна є Міністерство оборони України. У Концерну «Військторгсервіс» це майно перебувало в господарському віданні. Представник відповідача Міністерства оборони України Лесик - Гошко О.Є., будучи присутньою в попередньому судовому засіданні позов не визнала та підтримала позицію, висловлену представником Концерну «Військторгсервісу», а також викладене у поданому ними відзиві. Зазначила, що висновок експерта не можна прийняти до уваги. Представник відповідача Міністерства оборони України Мазур Д.Г. у судовому засіданні просив відмовити в позові у повному обсязі. Додатково зазначив, що вважає позовні вимоги, заявлені позивачем безпідставними, а сам позов, на думку представника, поданий з порушенням строку позовної давності. Звернув увагу суду на дату подачі позовної заяви та просив застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та Державою в особі Міністерства оборони України в особі філії Управління Західного оперативного командування Концерну «Військторгсервіс» 18.03.2010 року укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого позивач набув у власність нежитлову будівлю склад овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., розташовану по [ADDRESS] . Відтак позивач став добросовісним набувачем. Відповідно до наведеного договору купівлі-продажу від 18 березня 2010 року, позивачем відповідачу сплачено повну ринкову вартість майна, що на момент укладення вказаного вище договору становила 61 878,00 грн. У подальшому Івано-Франківським прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України подано до Самбірського міськрайонного суду Львівської області позов до Концерну «Військторгсервіс», [PERSON] , Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі «ПРАЙС», треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області, Приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К. про визнання недійсними: публічних торгів, договору купівлі-продажу та повернення майна у натурі. Рішенням суду від 25.10.2013 року, у задоволенні наведеного позову відмовлено. Відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.11.2015 року, апеляційну скаргу Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері вирішено - задовольнити. Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.10.2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов прокурора задовольнити. -Визнати недійсним публічні торги нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що оформлені протоколом від 11 грудня 2009 року № 273-н про хід публічних торгів; -Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18 березня 2010 року, укладений між [PERSON] та Державою в особі Міністерства оборони України в особі філії Управління Західного оперативного командування концерну "Військторгсервіс"; -Зобов`язати [PERSON] повернути Концерну "Військторгсервіс" приміщення нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -Зобов`язати Концерн "Війсторгсервіс" повернути [PERSON] 61 878,00 грн., сплачених ним за договором купівлі-продажу від 18 березня 2010 року; -Стягнути з концерну "Військторгсервіс" на користь держави судовий збір у розмірі 618,78 грн. (а.с. 7-9). Державним виконавцем Самбірського МР ВДВС ГТУЮ у Львівській області Мазуркевич Л.І. 08.11.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57634242 з примусового виконання виконавчого листа № 452/1481/13-ц від 12.01.2017 року, виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про зобов`язання [PERSON] повернути Концерну «Військторгсервіс» приміщення нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (том № 1 а.с. 42-43). За період володіння майном складом овочевої тари, позивачем вкладено кошти на його покращення. Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 6869 від 29.10.2020 року, згідно заявленого представником позивача клопотання, та додатку до нього, ринкова вартість будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 26 листопада 2015 року, могла становити 742\~930,00 грн (сімсот сорок дві тисяч дев`ятсот тридцять грн.. 00 коп.). У період з 18 березня 2010 року по 26 листопада 2015 року були здійснені покращення кількісних та якісних показників будівлі складу овочевої тари за вказаною адресою, що не можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Вартість проведених робіт з якісних поліпшень, які вважаються невід`ємною частиною будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цінах 2015 року складає: 185\~968,0 грн., (сто вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень) (том № 1 а.с. 181-192). Із долучених до справи копій товарних чеків відомо, що позивачем неодноразово понесено витрати, що були спрямовані на поліпшення стану майна, а саме нежитлового приміщення складу овочевої тари (а.с. 55-61). Також долучені [PERSON] фотографії відображають стан будівлі складу овочевої тари, як до моменту\~укладення договору\~купівлі-продажу\~від 18\~березня 2010\~року,\~та після\~проведення зазначених\~вище поліпшень\~(в\~період,\~коли нежитлове\~приміщення -\~склад овочевої\~тари перебував\~на праві\~приватної власності\~у позивача).\~Зазначені фотографії\~є підтверджуючим\~доказом того,\~як саме\~змінився стан\~приміщення за\~час перебування\~його на\~праві приватної\~власності у\~позивача (том № 1 а.с. 59-61, 63). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Беручи до уваги викладене, суд вважає наведені докази, а саме: висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 6869 від 29.10.2020 року, копії товарних чеків та фотографії, належними і допустимими доказами, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують заявлені позивачем вимоги, на підставі них можна встановити дійсні обставини справи, у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Також слід зазначити, що питання підсудності, що ставилось під сумнів відповідачами, не знайшло свого підтвердження. Постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2022 року чітко встановлено та викладено, що "предметом даного спору є стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів, як відшкодування здійснених позивачем витрат на поліпшення об`єкту нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі на [ADDRESS] . Відтак спірні правовідносини виникли між сторонами саме із приводу нерухомого майна. Справа підсудна Самбірському міськрайонному суду Львівської області. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо,\~так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна,\~так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном\~(наприклад, це позови про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини тощо). Словосполучення\~«з приводу нерухомого майна»\~необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються\~на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18" (том № 2 а.с. 109-110). Посилання відповідачів щодо порушення позивачем строків звернення до суду із вказаним позовом також не знайшли свого підтвердження в суді. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На адресу Концерну «Військторгсервіс» позивачем скеровано вимогу №22/11/2018-1 про повернення вартості поліпшень нерухомого майна, зроблених добросовісним набувачем від 22.11.2018 року. Зі змісту даної вимоги вбачається що позивачем надано пільговий строк для виконання цієї вимоги, а саме 7 (сім) робочих днів з дня отримання цієї претензії. Згідно трек коду для відстеження поштової кореспонденції, вищезазначена вимога отримана Коцерном «Військторгсервіс» 26.11.2018 року. Проте, Концерном дана вимога не виконана, грошові кошти [PERSON] не повернуті (том № 1 а.с. 38-41). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, строк позовної давності почався зі спливом строку, що був визначений вимогою №22/11/2018-1 про повернення вартості поліпшень нерухомого майна, зроблених добросовісним набувачем від 22.11.2018 року. Відтак, позивачем, не було пропущено строку звернення до суду. Крім того слід зазначити, що із копії акту вилучення та передачі майна стягувачу відомо, що саме 31.05.2022 року старшим державним виконавцем Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мазуркевич Л.І., при примусовому виконанні виконавчого листа № 452/1481/13-ц виданого 12.01.2017 року, зобов`язано [PERSON] повернути Концерну «Військторгсервіс» приміщення нежитлової будівлі складу овочевої тари, загальною площею 280,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Проведено вилучення вказаного майна у боржника та передано стягувану Концерну «Військторгсервіс» (том № 2 а.с. 77-78). Відповідно до вимог ст. 390 ЦК України, власник майна\~має право\~вимагати від\~добросовісного набувача\~передання усіх\~доходів від\~майна,\~які він\~одержав або\~міг одержати\~з моменту,\~коли дізнався\~чи міг\~дізнатися про\~незаконність володіння\~ним,\~або з\~моменту,\~коли йому\~було вручено\~повістку до\~суду у\~справі за\~позовом власника\~про витребування\~майна.\~Добросовісний або\~недобросовісний набувач\~(володілець)\~має право\~вимагати від\~власника майна\~відшкодування необхідних\~витрат на\~утримання,\~збереження майна,\~здійснених ним\~з часу,\~з якого\~власникові належить\~право на\~повернення майна\~або передання\~доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Отже, позивач, як добросовісний набувач, який здійснював протягом терміну володіння майном поліпшення останнього, наділений правом на відшкодування витрат на поліпшення майна у сумі, на яку збільшилась вартість майна. Враховуючи вищенаведене в сукупності суд дійшов висновку, що позов, пред`явлений позивачем, є підставний та підлягає до задоволення в частині стягнення зазначених в ньому коштів саме із відповідача 1, яким є Концерн «Військторгсервіс». Даний відповідач є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності у формі концерну і належить до сфери управління Міністерства оборони України. Концерн несе відповідальність за результати своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном. Викладені позивачем в позові обставини, на обґрунтування заявлених вимог підтверджуються долученими до справи документами. Відповідачами протягом розгляду справи не спростовано твердження позивача та доказів щодо цього суду не надано. Позивач є добросовісним набувачем спірного майна, за час володіння яким вчинено його поліпшення, які не можуть бути відокремлені від нежитлового приміщення складу овочевої тари, а відтак підлягають до відшкодування з Концерну у твердій грошовій сумі в загальному розмірі 185\~968,00 грн. Крім того, підлягає стягненню з відповідача Концерн «Військторгсервіс» на користь\~позивача вартість проведення судової оціночно-будівельної експертизи в сумі 16\~344 грн. 00 коп., що підтверджується актом № 2, рахунком за проведення експертизи, що видані експертною установою та квитанцією про сплату коштів позивачем (том 1 а.с. 193; том 2 а.с. 81-82). Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача Концерн «Військторгсервіс» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~859 грн. 68 коп. Також підлягає поверненню позивачу [PERSON] судовий збір у розмірі 6\~950 грн. 32 коп., як надміру ним сплачений при поданні позову.

Outcome: partial