Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

27.11.2020 року позивачка звернулася до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 03 лютого 2021 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, передано за підсудністю на розгляд до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. 02 червня 2021 року Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, передано на розгляд до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська (Дніпро). 12 липня 2021 року Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська (Дніпро) цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, передано на розгляд до Дзержинського міського суду Донецької області. 15.08.2022 на адресу Дзержинського міського суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2022, справа №225/6886/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння розподілена судді Дзержинського міського суду Донецької області Мигалевичу В.В. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 07 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, та відкрито провадження у цивільній справі. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила таке: Рішенням від 29.06.2016 року по справі № 225/2488/16-ц Дзержинським міським судом було задоволено позов двоюрідного дядьки позивачки [PERSON] та вирішено визнати за [PERSON] , право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , яка знаходиться у Ленінському районі у порядку спадкування після смерті батька позивачки [PERSON] . Однак за апеляційною скаргою позивачки, Постановою Донецького апеляційного суду від 26.09.2019 року вказане рішення Дзержинського міського суду було скасовано та відмовлено в задоволенні позову [PERSON] . Крім цього позивачка дізналась про те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.12.2016, [PERSON] продав квартиру за адресою [ADDRESS] відповідачу [PERSON] . Рішенням Дзержинського міського суду від 14.05.2020 по справі № 225/7615/19 за позивачкою визнано право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування. На даний час відповідач [PERSON] володіє квартирою за адресою [ADDRESS] , яка належить позивачці на праві власності згідно з рішенням Дзержинського міського суду від 14.05.2020 р. по справі № 225/7615/19 і таким чином здійснює їй перешкоди для вільного володіння, розпорядження та користування квартирою. Як свідчать обставини справи, спірна квартира вибула з власності позивачки поза її волею внаслідок ухвалення рішення Дзержинського міського суду від 29.06.2016 по справі № 225/2488/16-ц, яке було згодом скасовано згідно з постановою Донецького апеляційного суду від 26.09.2019. Вказані факти встановлені постановою Апеляційного суду Донецької області від 26.09.2019. На підставі викладеного, позивачка просила витребувати із володіння відповідача [PERSON] квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , яка знаходиться у Ленінському районі загальною площею 49,3 кв.м., в тому числі жилою площею 34,3 кв.м. Позивачка в судове засідання не з`явилася, одночасно з позовною заявою надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, однак про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.\~ Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив подані документи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Під час розгляду справи встановлено, що Рішенням від 29.06.2016 у справі № 225/2488/16-ц провадженні № 2/225/869/2016 Дзержинським міським судом Донецької області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування та вирішено визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності в порядку спадкування на квартиру, розташовану за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 49,3 кв.м., в тому числі жилою площею 34,3 кв.м., яка належала [PERSON] , померлому [INFO] . Постановою Донецького апеляційного суду від 26.09.2019 у справі №225/2588/16-ц провадженні №22-ц/804/2415/19 за апеляційною скаргою позивачки рішення Дзержинського міського суду Донецької області у справі № 225/2488/16-ц провадженні № 2/225/869/2016 було скасовано та відмовлено в задоволенні позову [PERSON] . Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 13.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лупіною Н.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2218, копія якого наявна в матеріалах справи, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , продав квартиру за адресою [ADDRESS] [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14.05.2020 по справі № 225/7615/19 провадженні №2/225/141/2020 за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) визнано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] в м. Донецьк. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 4ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 19 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово - правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,3 кв.м., вибула з володіння позивачки на підставі заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області у справі № 225/2488/16-ц провадженні № 2/225/869/2016 від 29.06.2016, яке в свою чергу скасоване Постановою Донецького апеляційного суду від 26.09.2019 у справі №225/2588/16-ц провадженні №22-ц/804/2415/19 . В подальшому Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14.05.2020 по справі № 225/7615/19 провадженні №2/225/141/2020 за [PERSON] визнано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] в м. Донецьк, а тому у розумінні положень ст. 388 ЦК України спірне майно вибуло з володіння позивачки поза її волею. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18. Оскільки встановлено, що належне позивачці майно вибуло з її володіння поза її волею з порушенням норм чинного законодавства та набуте відповідачем без відповідних на те правових підстав, обґрунтованою є вимога про витребування цього майна на користь позивача. Суд зауважує, що рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння, яка не входить до підстав звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціну позову та у фіксованому розмірі. Позовна заява надійшла до суду 27.11.2020. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2020 році з 1 січня становить 2102 гривні 00 коп. Згідно п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідними змінами та доповненнями, передбачено, що судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір, з відповідними змінами та доповненнями, встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Отже, виходячи з наведених вище норм Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», позивачка мала сплатити суму судового збору в розмірі 840,80 гривень за вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння. При зверненні до суду позивачкою не сплачено судовий збір із позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved