Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що з 17.02.2020 року його прийняли на роботу до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг». 14.12.2022 року позивач звернувся до керівництва підприємства з заявою про звільнення з 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю та умов колективного договору, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 26.12.2022 року на підприємстві було видано Наказ №3085/ВК, відповідно до якого його, інженера електрозв`язку управління інформаційних систем, звільнено 28 грудня 2022 за власним бажанням ст.38 КЗпП України. Позивач не погоджується з таким формулюванням його звільнення і вважає наказ незаконним, виходячи з наступного. Так, станом на жовтень 2022 року борг підприємства перед позивачем становив 16320,22грн., на листопад 2022 року - 21193,20грн. Він вже звертався до суду з позовом до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати станом на листопад 2022 року. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми по справі №592/8918/22 стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 21193грн. 20коп. Відповідач відмовляється сплатити позивачу заборгованість, чим грубо порушує вимоги КЗпП України. З такими діями відповідача позивач категорично не погоджується, адже відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, виплат так і не відбулось. Вказане, на його думку, є підставою для зміни формулювання причин звільнення із внесенням відповідних відомостей у трудову книжку. Він не просив звільнити його за власним бажанням за частиною першою статті 38 КЗпП України. В заяві про звільнення від 14.12.2022 pоку адресованій генеральному директору АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, а саме: систематичне порушення строків виплати заробітної плати - при цьому, відповідачу відомо про значну заборгованість перед нею по заробітній платі, тому обґрунтовано ставилася вимога про її звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України. Отже, зважаючи на його волевиявлення щодо звільнення за власним бажанням та, враховуючи наявність підстав в роботодавця для його звільнення у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України, дії відповідача щодо припинення трудового договору з ним згідно ст.38 КЗпП України є необґрунтованими та такими, що вчинені не на підставі та у спосіб, що не передбачений законодавством України. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким змінити формулювання причини звільнення та визнати його, [PERSON] , інженера електрозв`язку управління інформаційних систем, звільненим з 28.12.2022 року за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати, з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг»; стягнути на його користь з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, у сумі 15582,06грн., з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Супрун Д.В. позовні вимоги підтримав. Представником відповідача Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» надано відзив на позовну заяву [PERSON] в якому зазначено, що статтею 44 КЗпП України, перебачено відповідальність роботодавця внаслідок порушення останнім законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, якщо таке прощення допущено з вини роботодавця. 24.02.2022 року на території м.Суми внаслідок військової агресії Російської Федерації, розпочались бойові дії, у зв`язку з чим, повністю був зупинений рух транспорту громадського користування, введено комендантську годину (з 07:00 до 18:00), запроваджено обмеження пересування містом, припинена робота державних (комунальних, приватних) підприємства, установ та організацій, та інші, що є поважними причинами для відсутності на робочому місці. 05.03.2022 року по виробничим приміщенням Товариства літаком країни агресора був нанесений авіаудар, внаслідок чого були зруйновані виробничі приміщення, знищені засоби виробництва, виготовлена продукція та інші матеріальні цінності. 08.04.2022 року Сумська область та місто Суми (за інформацією Сумської обласної військової адміністрації) були звільнені від військ країни агресора, про те, останні щоденно здійснюють повітряні або артилерійські обстріли Сумської області, які вимагають від Товариства та його працівників обов`язкового дотримання вимог правил цивільного захисту, та в свою чергу створюють об`єктивну неможливість виконання працівниками в повному обсязі виробничих завдань. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Передумовами виникненню заборгованості по заробітній платі було неможливість Товариства в нормальному режимі забезпечувати працею своїх працівників, через що Товариство було вимушено призупинити трудові відносини з усіма своїми працівниками і суттєво скоротити обсяги виробництва. З урахуванням зазначеного зменшення виробничих потужностей Товариства, не могло не позначитись на фінансово-економічному стані. Військова агресія росії проти України безпосередньо та вкрай негативно позначилась на забезпеченні функціонування більшості підприємств, завдавши нищівного удару по логістичних ланцюгах збуту продукції. За результатом терористичних дій агресора, направлених на знищення виробничої інфраструктури України, через масові обстріли об`єктів критичної інфраструктури значно було знижено виконання замовлень за рахунок яких можливо було б забезпечити вчасну виплату заробітної плати всім працівникам Товариства. Товариство не могло передбачити можливість початку ведення військових дій на території Сумської області, а тому не могло достатньо підготуватися до них: налагодити додаткові шляхи постачання своєї продукції, створити альтернативні логістичні ланцюги для постачання матеріалів, сировини та технологічного обладнання, які виготовлялися контрагентами з Південно-Східних областей України. Виходячи з зазначених норм, які на даний час (в період воєнного стану) регулюють трудові відносини, роботодавець звільняється від відповідальності за несвоєчасну виплату всіх належних грошових сум звільненому працівнику у зв`язку з обставинами непереборної сили, які дійсні на момент такого порушення. В обґрунтування наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які спричинили порушення зобов`язання Товариства по своєчасній виплаті заробітної плати є надзвичайність та невідворотність військової агресії з боку російської федерації. Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року. На підставі вищевикладеного, 30.11.2022 року Сумською Торгово-промисловою палатою сертифікатом №5900-22-1596 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) AT «CMHBO - Інжиніринг», а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Просять суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] до AT «CMHBO - Інжиніринг» відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Суд установив, що з 17.02.2020 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг». 14.12.2022 року позивач звернувся до керівництва Товариства з заявою, у якій просив звільнити його з 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 26 грудня 2022 року було видано наказ №3085/ВК відповідно до якого, [PERSON] , інженера електрозв`язку управління інформаційних систем, звільнено 28 грудня 2022 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.8), копією заяви від 14.12.2022 року (а.с.9) та копією наказу №3085/ВК від 26.12.2022 року (а.с.10). Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору. Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору. Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. В заяві про звільнення від 14.12.2022 pоку адресованій Генеральному директору Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, а саме - систематичне порушення строків виплати заробітної плати. З розрахункових листків вбачається, що станом на жовтень 2022 року борг перед позивачем по заробітній платі становив 16320,22грн., на листопад 2022 року - 21193,20грн. (а.с.11). Крім того, позивач вже звертався до суду і згідно рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 20.12.2022 року по справі №592/8918/22 року стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 21193грн. 20коп. Отже, порушення відповідачем законодавства про оплату праці носять триваючий характер. Відповідач порушив вимоги трудового законодавства і у позивача були підстави для написання ним заяви про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Таким чином, оскільки позивачем було наведено конкретні факти порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, тому були всі підстави для звільнення позивача за частиною 3 статті 38 КЗпП України на підставі поданої ним заяви. Суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно з якою роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Право позивача бути звільненою на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України не є мірою відповідальності роботодавця за порушення строку виплати заробітної плати. Викладені представником відповідача загальновідомі обставини щодо військової агресії РФ проти України не є підставами для невиплати заробітної плати позивачу протягом невизначеного проміжку часу. У день звільнення працівника за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП необхідно згідно вимог законодавства у цей же день видати наказ на звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок. Позивач в своїй заяві від 14.12.2022 року просив його звільнити саме 28.12.2022 року, тобто позивач скористався правом, яке йому надає саме частина 3 ст.38 КЗпП України. Таким чином, звільняючи [PERSON] саме з 28 грудня 2022 року відповідачем не заперечувалось порушення законодавства про працю, в частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, роботодавець фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 28 грудня 2022 року роботодавець повинен був звільнити позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак відповідачем самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору. Адже саме порушення роботодавцем законодавства про працю спонукало позивача розірвати з ним трудовий договір та подати заяву на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №754/1936/16-ц і від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Таким чином, Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» не мало права звільняти [PERSON] за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, не вирішивши питання щодо можливості його звільнення згідно з поданою ним заявою на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. З викладених підстав, суд вважає необхідним змінити формулювання причини звільнення [PERSON] та вважати [PERSON] , інженера електрозв`язку управління інформаційних систем, звільненим з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав зазначених у ч.3 ст.38 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом 1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного, заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При нарахуванні та стягненні вихідної допомоги слід виходити з наступного розрахунку середньоденного заробітку: згідно до розрахункових листів, наданих AT «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ №100 заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню становить: за жовтень 2022 року - 4334,65грн., за листопад 2022 року - 6053,39грн., що в сумі складає 10388,04грн. Таким чином, середньомісячна заобітна плата становить 5194,02грн. (10388,04/2). Отже, вихідна допомога, що має бути стягнута на користь позивача відповідно до положень 44 КЗпП України становить 15582,06грн. (5194,02грн.х3) з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір (на момент подачі позовної заяви) в сумі 992грн.40коп. (за вимогу немайнового характеру) та 1073грн.60коп. на користь держави за вимогу майнового характеру.

Outcome: approved