Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи - органу опіки і піклування Снятинської міської ради про визначення місця проживання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та відповідачкою 10.07.2006 р було зареєстровано шлюб. При цьому у позовній заяві позивач повідомив, що звернувся із позовом про розірвання шлюбу. У сторін за час перебування у шлюбі народилось двоє дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Позивач стверджує, що відповідачка має намір виїхати за межі України. Він повністю утримує, дбає та займається вихованням дітей, а тому вважає, що діти мають проживати саме з ним. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Позивач пояснив, що діти проживають разом із ним. Також повідомив, що він працює підсобним робітником на ремонтно-будівельних роботах та періодично виїжджає за межі області. [PERSON] в ході судового розгляду, відповідаючи на запитання, повідомив, що дійсно молодший син є малолітнім та потребує особливої уваги зі сторонни матері. На час його відсутності синами буде опікуватись його матір [PERSON] [INFO] . Чому сини мають проживати саме з ним позивач не зміг пояснити. Позивач та його представник в ході судового розгляду повідомили, що судової справи або судого рішення про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами, немає. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що живе із матір`ю в [ADDRESS] та працює у м. Снятин на приватній пекарні, хоче що б діти жили з нею. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що хоче жити з батьком, де він зараз і мешкає. Малолітній [PERSON] сказав, що хоче жити з батьком, де він зараз мешкає. Проте хоче також бачити маму. Представник Служби у справах дітей Снятинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши та перевіривши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, щов задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 10.062006 р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У позивача та відповідачки [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у позивача та відповідачки [INFO] народився син [PERSON] . Згідно висновку органу опіки і піклування Заболотівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Заболотівської селищної ради від 31.01.2023 р. № 448-32/2023, зокрема вбачається, що було проведено обстеження умов проживання за місцем реєстрації сторін та дітей за адресою: [ADDRESS] . Також було проведено обстеження за місцем фактичного проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] . При цьому було встановлено, що у вказаному будинку проживає лише матір відповідачки [PERSON] , [INFO]. У підсумку орган опіки і піклування встановив, що [PERSON] зареєстрована з дітьми та чоловіком у [ADDRESS] . Відомостей про її проживання біля матері [PERSON] [INFO] жодним чином не підтверджені, наявна розбіжність у свідченнях подружжя щодо часу окремого проживання та інші обставини, можуть свідчити про подання завідомо неправдивих відомостей [PERSON] та [PERSON] , приховання їх реальних намірів. Враховуючи вищенаведене, та те, що у Снятинському районному суді слухається справа про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України, орган опіки і піклування не може надати повний, всебічний, обєктивний висновок по даній справі та вважає за доцільне залишити дане питання на розгляд суду. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Згідно ст.160 ч.2 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.161 ч.2 СК України, суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При визначенні місця проживання [PERSON] та [PERSON] , суд враховує усталену практику, відповідно до якої кожен із батьків має рівне право на виховання та проживання з дитиною. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Вирішуючи питання про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд бере до уваги те, що йому виповнилось 15 років. Таким чином неповнолітній [PERSON] відповідно до вимог ч. 2 ст. 29 ЦК України має вільно обирати собі місце проживання. А тому позовна вимога про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком не підлягає до задоволення. Щодо вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд бере до уваги його дитячий вік, особливу потребу саме у материнському піклуванні та вихованні, часту відсутність за місцем проживання позивача через роботу. Суд враховує інформацію органу опіки і піклування, викладену у висновку, про те, що окреме проживання сторін не підтверджене, а [PERSON] та [PERSON] приховують реальні наміри. Одночасно позивачем не надано належних доказів підтвердження припинення шлюбних відносин та розірвання між сторонами шлюбу. Враховуючи вищенаведене, а також пред`явлення [PERSON] обвинувачення у кримінальному провадженні № 1202209123000146 за ознаками злочину, передбаченого ст.. 336 КК України, оголошення на території України військового стану, суд приходить до переконання про те, що проживання малолітнього із батьком не буде найбільше відповідати інтересам дитини, що не узгоджується із вимогами Декларації прав дитини. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком не підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.18,19, 141,161,171 СК України,

Outcome: dismissed