Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Стандарт кепітал", треті особи: Київська міська рада, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна, департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, в якій позивач просить суд скасувати рішення, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Мироник О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57011816 від 10.03.2021 та припинити право власності ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт кепітал" на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності/ довірчої власності: 40917243 від 15.12.2020). Вимоги позову обґрунтовані тим, що держадміністрацією Ватутінського районну м. Києва 09.09.1994 року, [PERSON] та членам її сім`ї: чоловіку [PERSON] , та дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було видано ордер № 19574 на право заняття службового житлового приміщення - чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , на підставі розпорядження представника Президента України районної ради народних депутатів № 883 від 19.08.1994. у подальшому, на підставі розпорядження № 861 від 17.08.2004 "Про виключення із числа службових приміщень" комунального підприємства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва, чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] , виключено із числа службових приміщень. На підставі розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.09.2004 № 2548, про передачу квартири [ADDRESS] у власність [PERSON] , та членам її сім`ї на праві приватної власності в рівних частинах. У 2004 році [PERSON] зловживаючи довірою [PERSON] (позивача), що виникла внаслідок знайомства і дружніх відносин та під впливом придбання їй та членам її сім`ї іншого житла, а також одруження із заявницею, заволодів квартирою Заявниці та членів її сім`ї уклавши договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на підставі довіреностей від Заявниці та членів її сім`ї 11.10.2004 уклав правочин, хоча довіреність від [PERSON] від 08.07.2004 є підробленою, що було встановлено висновками Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7056, № 7055 та № 7025. Також підробка довіреності від імені [PERSON] підтверджується довідкою Уманської виправної колонії № 129, де знаходилась остання під час надання довіреності, у якій зазначено, що "довіреність від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] в установі не завірялась та не реєструвалась". Як стало відомо, 19.08.2005 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На даний час родина Позивачки, які були власниками спірної квартири [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] - помердли, спадкоємицею яких є [PERSON] , яка є рідною матір`ю останніх. Після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , остання взяла кредит в ПАТ "Кредитпромбанк" та заставила під іпотеку спірну квартиру та зникла. Працівниками Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві 24.01.2013 відповідні відомості внесено до ЄРДР,за за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за № 12013110030001225. Так, під час досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , умисно, з корислових спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом шахрайства вступив у попередню змову із [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, яке належало [PERSON] та її членам сім`ї, зловживаючи їх довірою, що виникла в результаті знайомства та дружніх відносин, з метою продажу квартири [ADDRESS] та під приводом придбання їм іншого окремого житла, також одруження [PERSON] з [PERSON] , запевнив та переконав останню у правильності і сумлінності своїх дій, та заволодів чужим майном, що належало [PERSON] та членам її родини, завдавши потерпілим матеріальної шкоди в особливо великих розмірах. У подальшому, 19.08.2005 [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] з метою приховування своєї злочинної діяльності, шляхом укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, формально переоформили вказану квартиру з власності [PERSON] на [PERSON] . Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] у відповідності до розподілу ролей 16.12.2005 , а ВАТ "Кредитпромбанк", яке в подальшому було перейменовано у ПАТ "Кредитпромбанк" отримала кредит у розмірі 67 500,00 доларів США згідно кредитного договору № 49.28/89/С-П-05 від 16.12.2005, забезпечивши виконання кредитного зобов`язання іпотечним договором № 33/89/П/3-05 від 16.12.2005, на вказану квартиру, заволодівши коштами, розпорядились ними на власний розсуд та зникли. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013110030001225 зупинене у зв`язку з розшуком підозрюваних. Натомість на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2013, яке набрало законної сили, було визнано недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.09.2004 за № 2548 та визнано нікчемним Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , видане відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.09.2004. На виконання вказаного судового рішення Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією видано розпорядження №2548-29/А від 28.10.2014 "Про скасування розпорядження від 02.09.2004 № 2548". тобто на даний час спірна квартира належить територіальній громаді м. Києва, а позивач в ній офіційно зареєстрована та проживає. Проте, 13.05.2021 невідомі особи в кількості семи чоловік, (як було в подальшому встановлено - представники ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал"), зламали замок вхідних дверей спірної квартири та увірвалися до квартири, у зв`язку з чим було викликано декілька нарядів поліції та слідчо-оперативну групу. Внаслідок неправомірних дій осіб, які увірвалися до спірної квартири, Деснянським УП ГУНП у м. Києві, внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. Як виявилося пізніше, 15.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Мироник О.В. було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" на підставі іпотечного договору від 16.12.2005, хоча на спірну квартиру було накладено декілька арештів цим же нотаріусом 20.09.2006 та 28.01.2013, слідчим Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві. На даний час квартира знаходиться під слідчим арештом та є речовим доказом у кримінальному провадженні №12013110030001225. Представник ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" вели себе нахабно, почали виносити речі позивача, змінювати замки на вхідних дверях квартири [ADDRESS] , погрожувати позивачу, а молодики, які прибули з ними начебто є орендарями спірної квартири, завчасно уклали договори оренди з відповідачем та заявили, що будуть проживати постійно в спірній квартирі, з метою залякування [PERSON] та створення умов не можливості її проживання в одній квартирі з ними. У спірній квартирі знаходиться все майно позивача і спірна квартира є єдиним законним житлом для неї, іншим житлом вона не забезпечена. Як відомо, приватизація вважається здійсненою з моменту вступу в законну силу рішення про приватизацію, а при скасуванні рішення про приватизацію це рішення втрачає юридичну силу. Таким чином, скасування рішення про приватизацію, означає, що відносини щодо приватизації взагалі не існували, повністю поновлюються всі права і обов`язки між наймачем ( [PERSON] ) та державою. Тобто рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2013 підтверджено відсутність у відповідача права на реєстрацію права власності та відчуження спірної квартири. До прав наймача та членів його сім`ї можна віднести, зокрема: безстроково користуватись жилим приміщенням відповідно до його призначення та умов договору (ст. 9 Житлового кодексу України). Таким чином позивач [PERSON] , як наймач, квартири [ADDRESS] , має зазначені права та несе відповідні обов`язки. На тимчасове проживання у спірній квартирі двох молодих чоловіків, які себе називали орендарями спірної квартири, позивачка, будь-якої згоди не надавала. Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві володіння та користування житловим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених Законом. Зважаючи що два молодих чоловіка, які тимчасово проживали в спірній квартирі, самостійно покинули квартиру та припинили чинити перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування своїм майном, позивачка не буде звертатися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні спірним житлом. Однак, зареєстроване 15.12.2020 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мироник О.В. право власності на спірну квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" на підставі іпотечного договору від 16.12.2005, порушує конституційне право позивача та перешкоджає їх реалізації, а тому вона вимушена звернутись із позовом до суду про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно. Крім того, кредитним договором не передбачена можливість позасудового вирішення спорів, тобто, відповідач мав вирішувати спір виключно в суді, про стягнення заборгованості. Також відповідач для реєстрації права власності не подав звіт про оцінку спірної квартири. Відповідачем не замовлено та суб`єктом оціночної діяльності не виготовлено звіт про вартість квартири на момент переходу її у власність відповідача. Окрім цього Відповідачем не було направлено позивачу повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що суперечить вимогам ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Більше того, відповідач реєструючи своє право власності на спірну квартиру не звернув увагу на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме на мораторій на відчуження житла, забезпеченого іпотекою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. від 02.06.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Змаженка Л.Я. заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представником позивача 28.07.21 була надана заява про зміну предмету позову, а саме визнати недійсним та скасувати запис щодо державної реєстрації права власності/довірчої власності № 40917243 від 15.12.2020 на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" та припинити право власності ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності/довірчої власності: 40917243). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, в той же час до суду надав відзив на позовну заяву, в якій вказав, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, такими що суперечать чинному законодавству, сталій судовій практиці принципам цивільного судочинства. Відповідач переміг на публічних торгах (аукціоні) з продажу лоту № GL3N218074 (кредитний портфель, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 44 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, 1 кредитним договором, що забезпечений іпотечноюб заставою та 2 беззаставними кредитними договорами, надалі за текстом Кредитний портфель). 04.06.2020. Результат зазначених торгів, оформлено протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-05-14-0000021-b від 04.06.2020. В складі кредитного портфелю містилося право вимоги за кредитним договором № 49.28/89/С-П-05 від 16.12.2005. Враховуючи викладене вважають що право власності набули відповідно до діючого законодавства. Третя особа Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, в той же час на адресу суду надав пояснення, в яких вказав, що Департамент в своїй діяльності керується Конституцією Укроаїни, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, та іншими нормативно-правовими актами. Таким чином відповідно до нормативно-правових актів, державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється шляхом прийняття відповідного рішення державним реєстратором, на підставі заяви власника та поданих документів. Враховуючи те, що Департамент не здійснював реєстрацію дій щодо спірного майна, та жодним чином не порушено права Позивача, просить суд вирішити спір на підставі наявних матеріалів справи та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Представник третьої особи Київської міської ради в судовому засіданні в судовому засіданні вимоги позовної заяви позивача підтримала в повному обсязі. Представником позивача 16.09.2021 була подана заява про зміну предмету позову, а саме просив скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) , індексний номер: 57011816 від 10.03.2021 та припинити право власності ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" на квартиру за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності/довірчої власності: 40917243 від 15.12.2020). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, в той же час на адресу суду надала пояснення, в яких повідомила, що відповідно до висновків Великої палати Верховного Суду України у спорах про оскарження дій державних реєстраторів, вчинених на виконання Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" спори повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а де які за правилами господарського чи цивільного судочинства. Якщо предметом спору є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності позивача на нерухоме майно, а підставою позову є обгрунтування речового права на майно, то це приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Здійснення такого захисту судом залежить від вирішення питання про те, кому саме належить право на нерухоме майном та правомірності набуття такого права. Якщо позовні вимоги виникли виключно в результаті виконання державним реєстратором своїх владно-публічних та управлінських функцій, порушення вимог Закону про державну преєстрацію, то необхідно звертатися до адміністративного суду. Отже, вирішальним є предмет обгрунтування позову. У постанові від 25.07.2018 у справі № 128/3652/16-ц ВП ВС констатувала публічно-правовий характер спору, оскільки предмет і підстава позову жодним чином не пов`язані з майновими правами, виконанням чи невиконанням цивільно-правових угод, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії нотаріуса як державного реєстратора, який діє як суб`єкт владних повноважень. Наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на нерухоме майно можна встановити під час розгляду справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовних вимог. Скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами, у таких спорах постає питання правомірності укладення цивільно-правовим договорів, на підставі яких відбулось реєстраційні дії, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження договорів. Відштовхуючись від зазначеної позиції, особа не може оскаржувати дії державного реєстратора про реєстрацію речового права, прийняті за заявами особи, навіть якщо предметом перевірки судом є виключно публічно-владні управлінські функції. Отже, вимоги позивача це спір про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами залежно від суб`єктного складу сторін з належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження зареєстровано, а не нотаріус-державний реєстратор. Так відповідно до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень особа права яких є в стані зареєстрованими є ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал", якими при реєстрації права власності були надані всі необхідні документи для державної реєстрації. Відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" - у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. З наведеного вище просить суд прийняти до уваги та для винесення законного рішення, до нотаріуса звернувся належний іпотекодержатель із дійсним договором іпотеки на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Всі реєстраційні дії були проведені у відповідності до Закону України " Про іпотеку", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" та зареєстроване право власності на квартиру за належним іпотекодержателем в порядку ст. 37 Закону України "Про іпотеку". На адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому позивач вказала, що як відомо, приватизація вважається здійсненою з моменту вступу в законну силу рішення про приватизацію, а при скасуванні рішення про приватизацію це рішення втрачає юридичну силу. Таким чином, скасування рішення про приватизацію, означає, що відносини щодо приватизації взагалі не існували, повністю поновлюються всі права і обов`язки між наймачем ( [PERSON] ) та державою. Тобто рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2013 підтверджено відсутність у відповідача права на реєстрацію права власності та відчуження спірної квартири. До прав наймача та членів його сім`ї можна віднести, зокрема: безстроково користуватись жилим приміщенням відповідно до його призначення та умов договору (ст. 9 Житлового кодексу України). Таким чином позивач [PERSON] , як наймач, квартири [ADDRESS] , має зазначені права та несе відповідні обов`язки. На тимчасове проживання у спірній квартирі двох молодих чоловіків, які себе називали орендарями спірної квартири, позивачка, будь-якої згоди не надавала. Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві володіння та користування житловим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених Законом. Зважаючи що два молодих чоловіка, які тимчасово проживали в спірній квартирі, самостійно покинули квартиру та припинили чинити перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування своїм майном, позивачка не буде звертатися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні спірним житлом. Однак, зареєстроване 15.12.2020 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мироник О.В. право власності на спірну квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" на підставі іпотечного договору від 16.12.2005, порушує конституційне право позивача та перешкоджає їх реалізації, а тому вона вимушена звернутись із позовом до суду про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Як вбачається з матеріалів справи що держадміністрацією Ватутінського районну м. Києва 09.09.1994 року, [PERSON] та членам її сім`ї: чоловіку [PERSON] , та дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було видано ордер № 19574 на право заняття службового житлового приміщення - чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , на підставі розпорядження представника Президента України районної ради народних депутатів № 883 від 19.08.1994. у подальшому, на підставі розпорядження № 861 від 17.08.2004 "Про виключення із числа службових приміщень" комунального підприємства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва, чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] , виключено із числа службових приміщень. На підставі розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.09.2004 № 2548, про передачу квартири [ADDRESS] у власність [PERSON] , та членам її сім`ї на праві приватної власності в рівних частинах. У 2004 році [PERSON] зловживаючи довірою [PERSON] (позивача), що виникла внаслідок знайомства і дружніх відносин та під впливом придбання їй та членам її сім`ї іншого житла, а також одруження із заявницею, заволодів квартирою Заявниці та членів її сім`ї уклавши договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на підставі довіреностей від Заявниці та членів її сім`ї 11.10.2004 уклав правочин, хоча довіреність від [PERSON] від 08.07.2004 є підробленою, що було встановлено висновками Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7056, № 7055 та № 7025. Також підробка довіреності від імені [PERSON] підтверджується довідкою Уманської виправної колонії № 129, де знаходилась остання під час надання довіреності, у якій зазначено, що "довіреність від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] в установі не завірялась та не реєструвалась". Як стало відомо, 19.08.2005 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На даний час родина Позивачки, які були власниками спірної квартири [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] - помердли, спадкоємицею яких є [PERSON] , яка є рідною матір`ю останніх. Після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , остання взяла кредит в ПАТ "Кредитпромбанк" та заставила під іпотеку спірну квартиру та зникла. Працівниками Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві 24.01.2013 відповідні відомості внесено до ЄРДР,за за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за № 12013110030001225. Так, під час досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , умисно, з корислових спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом шахрайства вступив у попередню змову із [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, яке належало [PERSON] та її членам сім`ї, зловживаючи їх довірою, що виникла в результаті знайомства та дружніх відносин, з метою продажу квартири [ADDRESS] та під приводом придбання їм іншого окремого житла, також одруження [PERSON] з [PERSON] , запевнив та переконав останню у правильності і сумлінності своїх дій, та заволодів чужим майном, що належало [PERSON] та членам її родини, завдавши потерпілим матеріальної шкоди в особливо великих розмірах. У подальшому, 19.08.2005 [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] з метою приховування своєї злочинної діяльності, шляхом укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, формально переоформили вказану квартиру з власності [PERSON] на [PERSON] . Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] у відповідності до розподілу ролей 16.12.2005 , а ВАТ "Кредитпромбанк", яке в подальшому було перейменовано у ПАТ "Кредитпромбанк" отримала кредит у розмірі 67 500,00 доларів США згідно кредитного договору № 49.28/89/С-П-05 від 16.12.2005, забезпечивши виконання кредитного зобов`язання іпотечним договором № 33/89/П/3-05 від 16.12.2005, на вказану квартиру, заволодівши коштами, розпорядились ними на власний розсуд та зникли. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013110030001225 зупинене у зв`язку з розшуком підозрюваних. Натомість на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2013, яке набрало законної сили, було визнано недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.09.2004 за № 2548 та визнано нікчемним Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , видане відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.09.2004. На виконання вказаного судового рішення Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією видано розпорядження №2548-29/А від 28.10.2014 "Про скасування розпорядження від 02.09.2004 № 2548". тобто на даний час спірна квартира належить територіальній громаді м. Києва, а позивач в ній офіційно зареєстрована та проживає. Проте, 13.05.2021 невідомі особи в кількості семи чоловік, (як було в подальшому встановлено - представники ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал"), зламали замок вхідних дверей спірної квартири та увірвалися до квартири, у зв`язку з чим було викликано декілька нарядів поліції та слідчо-оперативну групу. Внаслідок неправомірних дій осіб, які увірвалися до спірної квартири, Деснянським УП ГУНП у м. Києві, внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. Як виявилося пізніше, 15.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Мироник О.В. було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" на підставі іпотечного договору від 16.12.2005, хоча на спірну квартиру було накладено декілька арештів цим же нотаріусом 20.09.2006 та 28.01.2013, слідчим Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві. На даний час квартира знаходиться під слідчим арештом та є речовим доказом у кримінальному провадженні №12013110030001225. Представник ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" вели себе нахабно, почали виносити речі позивача, змінювати замки на вхідних дверях квартири [ADDRESS] , погрожувати позивачу, а молодики, які прибули з ними начебто є орендарями спірної квартири, завчасно уклали договори оренди з відповідачем та заявили, що будуть проживати постійно в спірній квартирі, з метою залякування [PERSON] та створення умов не можливості її проживання в одній квартирі з ними. У спірній квартирі знаходиться все майно позивача і спірна квартира є єдиним законним житлом для неї, іншим житлом вона не забезпечена. Як відомо, приватизація вважається здійсненою з моменту вступу в законну силу рішення про приватизацію, а при скасуванні рішення про приватизацію це рішення втрачає юридичну силу. Таким чином, скасування рішення про приватизацію, означає, що відносини щодо приватизації взагалі не існували, повністю поновлюються всі права і обов`язки між наймачем ( [PERSON] ) та державою. Тобто рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2013 підтверджено відсутність у відповідача права на реєстрацію права власності та відчуження спірної квартири. До прав наймача та членів його сім`ї можна віднести, зокрема: безстроково користуватись жилим приміщенням відповідно до його призначення та умов договору (ст. 9 Житлового кодексу України). Таким чином позивач [PERSON] , як наймач, квартири [ADDRESS] , має зазначені права та несе відповідні обов`язки. На тимчасове проживання у спірній квартирі двох молодих чоловіків, які себе називали орендарями спірної квартири, позивачка, будь-якої згоди не надавала. Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві володіння та користування житловим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених Законом. Зважаючи що два молодих чоловіка, які тимчасово проживали в спірній квартирі, самостійно покинули квартиру та припинили чинити перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування своїм майном, позивачка не буде звертатися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні спірним житлом. Однак, зареєстроване 15.12.2020 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мироник О.В. право власності на спірну квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" на підставі іпотечного договору від 16.12.2005, порушує конституційне право позивача та перешкоджає їх реалізації. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладання договору іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно частин 1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком. Відповідно до пункту 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що державним реєстратором під час прийняття оскаржуваного рішення не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки державним реєстратором проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності за ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" за відсутності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, передбачених пунктом 61 Порядку № 1127, у тому числі документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року (далі - Закон № 1304-VII), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1 Закону). Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи - витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09.09.1994 року. У вказаній справі, майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без його згоди, як власника. Крім того площа квартир не перевищує 140 кв.м. Отже, на спірну квартиру, яка не перевищує 140 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивачем та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII. Аналогічний паровий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та в постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 661/5615/18 (провадження № 61-16864св19). З урахуванням наведеного рішення, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Мироник О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57011816 від 10.03.2021 та припинити право власності ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт кепітал" на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності/ довірчої власності: 40917243 від 15.12.2020) було прийнято всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року. Більше того, на даний час взагалі скасовано рішення про приватизацію спірної квартири, наймачем якої є позивачка і вказана квартира належить територіальній громаді м. Києва, отже наявність запису про реєстрацію права власності на дану квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт кепітал" порушує права не лише позивачки як квартиронаймача квартири [ADDRESS] , а і права власника даної квартири - територіальної громади м. Києва. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: approved