Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 15.03.2012 станом на 31.08.2022 у розмірі 19 230,33 грн, з яких: 1800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17 344,23 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 86,10 грн - пеня. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.03.2012 сторони уклали договір у вигляді заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у банку № б/н. Відповідачка надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1800,00 грн. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідний кредит у встановленому договором розмірі. Проте відповідачка порушила умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідачки утворилася заборгованість. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 23 грудня 2022 року 09-00 год., яке в подальшому відкладено, востаннє - на 02 березня 2023 року 09-00 год. У судове засідання сторони не з`явилися. У справі міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення - не заперечував. Відповідачка не з`явилася в судове засідання; належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень; відзиву та пояснень на позов не подавала. З урахуванням положень ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 15 березня 2012 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій виразила згоду на отримання в банку платіжної карти - кредитка «Універсальна», з бажаним кредитним лімітом - 3500,00 грн (а. с. 18). У подальшому [PERSON] підписала довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна Голд», в якій зазначено, зокрема, тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; строк кредитування - до 240 місяців; мета отримання кредиту - споживчі потруби; спосіб і строк надання кредиту - безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001 % річних; процентна ставка за межами пільгового періоду - 43,2 % річних (а. с. 19 - 21). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки, оформленої на [PERSON] , спочатку на її картковому рахунку встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн, який із часом збільшено до 1800,00 грн (а. с. 16). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2022 року за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 19 230,33 грн, з яких: 1800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17 344,23 грн - заборгованість за простроченими процентами, заборгованість із пені - 86,10 грн (а. с. 7 - 11). Випискою за договором б/н за 15.03.2012-14.09.2022 підтверджується факт користування відповідачкою кредитними коштами (а. с. 12 - 15). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Сторони погодили розмір процентів за користування кредитом, що вбачається з підписаної відповідачкою довідки про умови кредитування. Зі справи вбачається, що відповідачка не дотрималася взятих за договором зобов`язань щодо своєчасної сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що призвело до утворення заборгованості в зазначеному позивачем розмірі, який не спростований відповідачкою. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, - наявні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами та пенею. Відповідно до положень ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 2481,00 грн слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved