Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 29 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 794. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, в стосунках почало виникати все більше непорозумінь через відсутність спільних інтересів та поглядів на життя. Шлюбні відносини між ним припинено з 2012 року, хоча вони фактично продовжують проживати в одній квартирі, але спільного господарства не ведуть, кожен з них має свій власний бюджет та живе своїм особистим окремим життям. Від шлюбу у сторін є троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2022 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 04 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала. Відповідач до суду направив заяву, в якій заперечив щодо розірвання шлюбу, вказуючи на те, що хоче зберегти сім`ю, однак клопотань про надання судом строку на примирення до суду не подав. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Способи захисту сімейних прав та інтересів, які можуть бути застосовані судом визначені положеннями ч. 2 ст. 18 СК України, а саме п. 3 згідно якого вказано, що одним із способів захисту сімейних прав та інтересів судом є припинення правовідношення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 29 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено відповідний актовий запис № 794, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є троє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . В обґрунтування позову позивач стверджує, що тривалий час вони з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин, хоча фактично продовжують проживати в одній квартирі. Вони неодноразово намагались примиритися, однак такі їхні спроби були марними, а тому примирення між ним та подальше їхнє спільне життя неможливе. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки будь яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем до суду не подано. Також суд враховує, що відповідачем подавалася заява про відкладення розгляду справи для надання йому можливості примиритися з позивачем, однак, як встановлено судом в ході судового розгляду, примирення між сторонами не відбулося. При цьому суд також бере до уваги, що згідно з нормами ст. 24, ч. 2 ст. 56 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. При цьому судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18 (61-3235св19), згідно з якою закріплена статтею 111 Сімейного кодексу України норма щодо необхідності вжиття заходів до примирення подружжя є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Таким чином, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, наявність у сторін трьох неповнолітніх дітей, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved