Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб Державного комітету телебачення та радіомовлення України, Національного антикорупційного бюро України, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скиби Олени Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лодокс», [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та витребування майна. Свої вимоги мотивував тим, що 30 січня 2004 року між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» (правонаступником, якого є Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм») та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» укладено Договір про спільну діяльність без створення юридичної особи на будівництво адміністративно-житлового комплексу на території Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» за адресою: м. Київ. вул. Туманяна 15-А. Згідно умов Договору частка Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» в об`єкті будівництва складала 13,5% від загальної площі об`єкта будівництва. 11 жовтня 2005 року та 24 лютого 2009 року Державним підприємством «Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» підписано акти розподілу квартир і нежитлових приміщень, в яких сторони визначили перелік житлових і нежитлових приміщень, майнові права, на які передаються у власність Державного підприємства «Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритого акціонерного товариства «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» із зазначенням номерів квартир, їх площ, а також площ нежитлових приміщень. 05 квітня 2012 року складено акт готовності об`єкта до експлуатації, а саме адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Сертифікату КВ №16412062060 від 23.04.2012, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкту «Будівництво адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом на [ADDRESS] » проектній документації та підтверджено готовність об`єкту до експлуатації. 26 червня 2013 року між Державним підприємством «Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Приватним акціонерним товариством «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» укладено Порівняльну відомість про те, що на підставі Акту розподілу квартир від 24 лютого 2009 року, даних технічних паспортів на квартири, виготовлених БТІ станом на 25 січня 2012 року, та поштової адреси сторони підтверджено перелік квартир за новою нумерацією та уточненням площ, які були розподілені між сторонами відповідно до умов Договору про спільну діяльність від 30 січня 2004 року. У вказаній Порівняльній відомості зазначено, що Позивач набуває у власність, зокрема, квартиру [ADDRESS] . 12 червня 2017 року між Державним підприємством «Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОДОКС» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 28/1-13, зокрема, на квартиру [ADDRESS] ; за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 15 березня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скиба О.В. та зареєстрованого за № 506 зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Однак, рішенням Господарського суду м. Києва від 07 листопада 2018 року визнано недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 28/1-13 від 12 червня 2017 року, укладений між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лодокс", з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, з моменту укладання. У зв`язку з чим просить скасувати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40137774 від 15.03.2018, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скиби Олени Вікторівни, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210475680000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 25261727 від 15.03.2018; визнати за Державним підприємством «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» право власності на квартиру [ADDRESS] ; витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (04050, вул. Студентська, 7, м. Київ) належним чином завірені матеріали реєстраційної справи щодо внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 210475680000 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 30 серпня 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 06 березня 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - Павлової Олени Михайлівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду задоволено: забезпечити участь представника позивача Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - Павлової Олени Михайлівни в судовому засіданні, розгляд якого призначено на 10:00 годину 09 березня 2023 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «vkz.court.gov.ua». 09 березня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. 09 березня 2023 року ухвалою суду постановлено виправити описку в проголошеній вступній та резолютивній частині рішення Дніпровського районного суду від 09 березня 2023 року у справі за позовною заявою Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» до [PERSON] за участю третіх осіб Державного комітету телебачення та радіомовлення України, Національного антикорупційного бюро України, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скиби Олени Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лодокс», [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та витребування майна: ругий абзац резолютивної частини проголошеної вступної та резолютивною частини рішення Дніпровського районного суду від 09 березня 2023 року викласти в такій редакції: «Скасувати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40137774 від 15.03.2018, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скиби Олени Вікторівни, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210475680000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 25261727 від 15.03.2018». Представники позивача Павлова О.М. та Аврахов Т.Г. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Дали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що до моменту постановлення рішення Господарським судом м. Києва від 07 листопада 2018 року по справі № 910/2692/18 у позивача не було майнових прав на спірну квартиру, а тому з цієї дати позивачу стало відомо про порушення його права власності на майно,тому заперечують проти застосування строку позовної давност. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи. Додатково пояснив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Треті особи та представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 30 січня 2004 року між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» (правонаступником, якого є Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм») та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» укладено Договір про спільну діяльність без створення юридичної особи на будівництво адміністративно-житлового комплексу на території Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» за адресою: м. Київ. вул. Туманяна 15-А. Згідно умов Договору частка Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» в об`єкті будівництва складала 13,5% від загальної площі об`єкта будівництва (а.с. 27-31, 32, 33, 34, 35-39, 40-41, 42-43, 44, 45-46, 47, 48, 49-57, том 1). 11 жовтня 2005 року та 24 лютого 2009 року Державним підприємством «Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» підписано акти розподілу квартир і нежитлових приміщень, в яких сторони визначили перелік житлових і нежитлових приміщень, майнові права, на які передаються у власність Державного підприємства «Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритого акціонерного товариства «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» із зазначенням номерів квартир, їх площ, а також площ нежитлових приміщень (а.с. 58-59, 60-61, том 1). 05 квітня 2012 року складено акт готовності об`єкта до експлуатації, а саме адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] (а.с. 78-80, том 1). Відповідно до Сертифікату КВ №16412062060 від 23.04.2012, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкту «Будівництво адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом на [ADDRESS] » проектній документації та підтверджено готовність об`єкту до експлуатації (а.с. 81, том 1). 26 червня 2013 року між Державним підприємством «Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Приватним акціонерним товариством «Міжнародна Інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» укладено Порівняльну відомість про те, що на підставі Акту розподілу квартир від 24 лютого 2009 року, даних технічних паспортів на квартири, виготовлених БТІ станом на 25 січня 2012 року, та поштової адреси сторони підтверджено перелік квартир за новою нумерацією та уточненням площ, які були розподілені між сторонами відповідно до умов Договору про спільну діяльність від 30 січня 2004 року. У вказаній Порівняльній відомості зазначено, що Позивач набуває у власність, зокрема, квартиру [ADDRESS] ; за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62-72, том 1). 12 червня 2017 року між Державним підприємством «Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОДОКС» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 28/1-13, зокрема, на квартиру [ADDRESS] (а.с. 73-74, 75, 76-77, том 1). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 15 березня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скиба О.В. та зареєстрованого за № 506 зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 153-154, том 1). Позивач просить скасувати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40137774 від 15.03.2018, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скиби Олени Вікторівни, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210475680000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 25261727 від 15.03.2018. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Господарського суду м. Києва від 07 листопада 2018 року визнано недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 28/1-13 від 12 червня 2017 року, укладений між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лодокс", з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, з моменту укладання. На підтвердження позивних вимог позивач надав суду рішення Господарського суду м. Києва від 07 листопада 2018 року (а.с. 82-88, 89-97, 98, том 1). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк. До суду надійшли письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, оскільки відповідач на підставі відплатного правочину у відповідності до вимог чинного законодавства став власником спірної квартири. Вважає доводи позивача з приводу удаваності правочину необґрунтованими. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що майно вибуло поза волею власника. Натомість ті обставина, на які посилається позивач та рішення судів підтверджують якраз зовсім протилежні обґрунтування, адже факту не підписання договору з боку позивача уповноваженою особою - Генеральним директором підприємства або неможливості такого підписання в конкретний час позивачем не наводиться. Витребування спірного майна у відповідача буде непропорційним та несправедливим втручанням у мирне володіння ним квартирою, яку він добросовісно набув у власність. Представник позивача скористався своїм правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якої зазначив, що позивач оперує правовстановлюючими документами, які свідчать про первісне набуття позивачем права власності на спірну квартиру. Проте, реєстрація правочину відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності за позивачем не відбулася, зокрема, внаслідок вчинення протиправних дій по передачі майна та його послідуючої реєстрації за іншими особами. Станом на день подання позову всі правочини щодо незаконного передання майна та пов`язані з ними реєстраційні дії з нерухомим майном за іншими особами є скасованими. Позивачу відмовлено у реєстрації права власності на спірну квартиру у зв`язку з існуванням зареєстрованих прав на майно за відповідачем, а тому позивач позбавлений можливості захистити у позасудовому порядку своє порушене право. Крім того, позиція відповідача щодо відсутності аргументів позивача, котрі свідчать про вибуття майна поза волею власника є хибною та помилковою, спростовується матеріалами справи та говорить про суб`єктивне ставлення відповідача до фактів преюдиції, а відтак невизнання судових рішень, що заборонено законами України. На підтвердження відповіді на відзив представник позивача надав суду копію протоколу допиту свідка [PERSON] від 05 листопада 2018 року (а.с. 15-19, том 4), копію протоколу допиту свідка [PERSON] від 10 серпня 2018 року (а.с. 23-27, том 4), копію звіту про оцінку вартості майна, а саме квартири [ADDRESS] (а.с. 28-29, том 4), фототаблицю № 1 до протоколу допиту [PERSON] від 10 серпня 2018 року (а.с. 38-49, том 4). Треті особи та представники третіх осіб не скористалися своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України з договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Згідно зі ст. 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки (ч. 1 ст. 1133 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 1139 Цивільного кодексу України прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників. Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 та іншими нормативно - правовими актами. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України N 1952 викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України N 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України N 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Так, пунктами 3, 6, 40, 61 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 07 листопада 2018 року по справі № 910/2692/18 визнано недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 28/1-13 від 12.06.2017 року, укладений між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лодокс", з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, з моменту укладання, тому рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40137774 від 15.03.2018, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скиби Олени Вікторівни, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , є незаконним та підлягає скасуванню. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. В обґрунтування заяви зазначив, що відповідачем було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири 15 березня 2018 року, а з позовом позивач звернувся до суду 02 серпня 2021 року, тому позивач пропустив строк позовної давності. Представник позивача заперечувала проти застосування строку позовної давності, оскільки до моменту постановлення рішення Господарським судом м. Києва від 07 листопада 2018 року по справі № 910/2692/18 у позивача не було майнових прав на спірну квартиру, а тому з цієї дати позивачу стало відомо про порушення його права власності на майно. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Перебіг позовної давності обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що 07 листопада 2018 року рішенням Господарського суду м. Києва від по справі № 910/2692/18 визнано недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 28/1-13 від 12.06.2017 року, укладений між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лодокс", а тому до цього часу позивач не мав права на звернення до суду з даним позовом. Тільки після постановлення даного рішення за позивачем відновлено майнові права на спірну квартиру. Тому за встановлених обставин суд приходить висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про скасування рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40137774 від 15.03.2018, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скиби Олени Вікторівни, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210475680000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 25261727 від 15.03.2018, підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить визнати за Державним підприємством «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» право власності на квартиру [ADDRESS] та витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач посилається на наявність документів, які свідчать про набуття права власності на спірну квартиру. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до абзацу другого пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У ст. 328 Цивільного кодексу України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України зазначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 4) якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Отже, для застосування передбаченого статтею 387 Цивільного кодексу України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності. Крім того, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. Таким чином, положення статті 388 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 18.01.2017р. по справі №610/10207/15ц. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України, зокрема, чи з волі власника майно вибуло із його володіння. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 16.05.2018 у справі № Б-24/51-09. Оскільки не встановлено право власності на спірну квартиру договором про передачу у власність закінченого будівництвом спірного об`єкту або рішенням суду про визнання права власності, тому посилання представника позивача на висновок Господарського суду м. Києва у справі № 910/2692/18 про визнання договору купівлі-продажу майнових прав від 12 червня 2017 року, що спірне майно квартира [ADDRESS] вибуло з володіння власника (Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм») не з волі Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» (без погодження з Державним комітетом телебачення та радіомовлення України не є документом, який посвідчує право власності. Також не підтверджує право власності наявність у позивача актів розподілу квартир і нежитлових приміщень від 11 жовтня 2005 року та 24 лютого 2009 року, акту готовності об`єкта до експлуатації, а саме адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] , від 05 квітня 2012 року, Сертифікату КВ №16412062060 про відповідність закінченого будівництвом об`єкту «Будівництво адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом на [ADDRESS] » проектній документації та підтверджено готовність об`єкту до експлуатації та Порівняльної відомості від 26 червня 2013 року, які передують укладенню договору про передачу майна у власність та реєстрації права власності. Крім того, державним реєстратором відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості з підстав реєстрації вказаного майна за іншою особою, а не з підстав відсутності правовстановлюючих документів на нього (а.с. 127, том 5). Отже, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів належності права власності на спірне майно, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За встановлених обставин позовні вимоги про визнання за Державним підприємством «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» права власності на квартиру [ADDRESS] та витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного позовні вимоги Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» до [PERSON] за участю третіх осіб Державного комітету телебачення та радіомовлення України, Національного антикорупційного бюро України, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скиби Олени Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лодокс», [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та витребування майна підлягають задоволенню частково: скасувати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40137774 від 15.03.2018, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скиби Олени Вікторівни, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210475680000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 25261727 від 15.03.2018. В решті позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 2 270,00 грн. та за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 31 753,50 грн. відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовну вимоги немайнового характеру задоволено повністю, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Оскільки у задоволенні позовної вимоги майнового характеру відмовлено, тому суд приходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача судового збору, сплаченого позивачем за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 31 753,50 грн.

Outcome: partial