Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

У грудні 2022 року представник позивача звернувся до Святошинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Позовну заяву мотивує тим, що відповідач [PERSON] 14.09.2021 року звернулася до Вишгородської РФ Київського обласного центру зайнятості з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного. 14.09.2021.року відповідач була зареєстрована та отримала статус безробітної особи у Вишгородській РФ Київського обласного центру зайнятості відповідно до законодавства України. [PERSON] 14.09.2021 року була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованих безробітних, про що зазначено в заяві про надання статусу безробітного від 14.09.2021 року, яка підписана відповідачем. Відповідачу на підставі відомостей та поданих документів була призначена виплата допомоги по безробіттю. Під час перебування на обліку у Вишгородскій РФ УОЦЗ відповідач отримувала допомогу по безробіттю з 14.09.2021 року по 20.01.2022 року. Відповідно до п.18 ч.2 ст.22 ЗУ «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, центрами зайнятості проводяться розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення. Для проведення зазначених розслідувань центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України, шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно - правовими договорами, ведення особистого селянського господарства, отримання пенсії. Обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, ДПА України та ПФУ, як центральними органами виконавчої влади. Даний обмін інформацією здійснюється з метою перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та визначення розміру матеріального забезпечення. В результаті проведення розслідування даного страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, Вишгородським РФ КОЦЗ складено Акт розслідування страхових випадків від 01.06.2022 року № 24/39.02.24, в якому зазначено що відповідач перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «УФГ» з 19.10.2021 року. Отже, відповідач під час перебування на обліку як безробітна належала до зайнятого населення і відповідачем було порушено законодавство України, що встановлює обов`язок безробітного інформувати територіальний орган ЦОВВ протягом трьох робочих днів про факт виконання безробітним оплачуваної роботи. За період з 14.09.2021 року по 29.10.2021 рік відповідачу нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 29 513,,4 грн, у зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача неправомірно отриману допомогу по безробіттю у сумі 29513,04 грн. та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 січня 2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи відповідач 14.09.2021 звернулася до Вишгородської РФ КОЦЗ із заявами, в яких просила надати (поновити) їй статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити (поновити) їй виплату допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно Акту розслідування страхових випадків від 01.06.2022 року № 24/39.02.24 встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала у труових відносинах з ПрАТ «Українська фінансова група» у період з 19.10.2021 року по 29.10.2021 року. Згідно довідки голови правління ПрАТ «Українська фінансова група» [PERSON] працювала на посаді контролера-касира відділу по роботі з операційними касами ПРАТ «УФГ» У м. Києві з 19.10.2021 року (наказ про прийняття на роботу « 398-к від 18.10.2021 року) по 29.10.2021 року (наказ про звільнення № 425-к від. 28.10.2021 року.) Згідно з наказом Вишгородської районної філії Київського обласного центру зайнятості від 30.08.2022 року прийнято рішення про повернення відповідачем коштів, виплачених як допомога по безробіттю у розмірі 29 513, 04 грн. 30.08.2022 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист-претензію про повернення коштів виплачених як допомога по безробіттю у сумі 29 513,04 грн. шляхом перерахування на розрахунковий рахунок. Станом на час розгляду справи даних щодо повернення [PERSON] коштів, виплачених як допомога по безробіттю у розмірі 29 513,04 грн. не надійшло. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пов`язуються з початком настання безробіття, тобто, наданням особі статусу безробітного. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Пунктом 4 частини другої статті 44 вказаного Закону визначено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості - діяльності, яка пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі). Відповідно до пунктів 9, 17 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг); також з інших підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних. Згідно пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. За приписами частини другої і абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом ст. 1215, ст. 1212 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд виходить з наявності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак заявлені позовні вимоги про стягнення коштів з [PERSON] на користь Київського обласного центру зайнятості в розмірі 29 513,04 грн. - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при зверненні до суду із цим позовом, у розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved