Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

17.01.2023 року позивачка звернулась до суду із позовом, яким просить розірвати його з [PERSON] шлюб. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони 07.07.2012 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спільне господарство не ведуть, збереження сім`ї не можливе. У зв`язку з викладеним, позивачка просить укладений шлюб розірвати. Ухвалою суду від 18.01.2023 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явилась, представником позивача надано до суду заяву від 07.03.2023 року в якій просить розглянути справу за відсутності сторони позивач. Крім того 06.03.2023 року надано заяву згідно якої позивач позов підтримує у повному обсязі та категорично наполягає на розірванні шлюбу на примирення не згодна. Відповідач у чергове судове засідання призначене на 07.03.2023 року не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив на позов не подано, раніше 27.01.2023 року та 15.02.2023 року подавав через засоби електронного зв`язку заяви згідно яких просив відкладати розгляд справи. За клопотанням відповідача на його електронну адресу судом направлялись відскановані копії позовної заяви з додатками. Справа призначалась до розгляду на 31.01.2023 року, 15.02.2023 року та 07.03.2023 року. На призначенні судові засідання відповідачем надавались заяви про відкладення розгляду справи. Судом відкладався розгляд справи та суд сприяв тому, щоб відповідач мав можливість як прийняти участь у розгляді справи, так і надати будь-які докази в обґрунтування своєї позиції, проте впродовж цього часу відповідачем не подано відзиву або заяви про намір подати суду відзив, а також будь-яких заяв щодо суті спору, подаються лише заяви про відкладення розгляду справи. Також судове засідання може проводитись в режимі відео конференції, разом з тим сторона відповідача не користується таким правом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За таких обставин суд вважає, що справу слід розглянути за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. Судом встановлено, що 07.07.2012 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції і зроблено відповідний актовий запис №276 (а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя є дитина - [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 03.01.2023 року), яка проживає разом із позивачкою.(а.с.4) Сторони разом фактично не проживають більше року, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені, спору щодо поділу нажитого майна не мають як і спору щодо виховання та утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст. 55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позовних вимог, взявши до уваги обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права. Тому, на підставі ст.112 СК України, слід постановити рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Одночасно, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1074,00 грн.

Outcome: approved