Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

21 грудня 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Каба Д.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. про визнання недійсним заповіту, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] є днем смерті [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку під житловим будинком; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку під житловим будинком; квартиру за адресою: [ADDRESS] ; квартира за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль Аudі; корпоративні права в ТзОВ «Афган-Центр, ТзОВ «Кепітал-Будінвест», ТзОВ «Міжнародний центр реабілітації інвалідів постраждалих від мін». Спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги є донька [PERSON] - [PERSON] та батько - [PERSON] . Однак, останній 29.09.2020 відмовився від належної йому за законом спадщини на користь [PERSON] . Крім того, до спадкоємців по закону другої черги належить рідний брат померлого - [PERSON] . Після смерті батька позивач дізналась, що 14.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. заведено спадкову справу за фактом смерті [PERSON] . Вказану спадкову справу було заведено за заявою [PERSON] , на яку, як виявилось під час ознайомлення з матеріалами спадкової справи, померлий [PERSON] 13.12.2017 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Вінічук Н.В. За умовами даного заповіту [PERSON] у спадок переходить житловий будинок з адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка під вказаним житловим будинком. [PERSON] не є родичкою померлого [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, оскільки при його складенні, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я [PERSON] , волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Крім того, вказаним заповітом порушуються права спадкоємців за законом на реалізацію їх законного права на спадщину, що передбачене положеннями ЦКУ. Крім цього, представник позивача також зазначив, що [PERSON] часто вживав спиртні напої та знаходився у незадовільному психоемоційному стані під час складання та посвідчення заповіту. Позивачу достеменно відомо, що протягом тривалого часу [PERSON] зловживав спиртними напоями, у зв`язку з чим значно погіршився як його фізичний, так і психоемоційний стан. Тривале зловживання алкогольними напоями зумовило не сприйняття [PERSON] дійсних подій та погіршення його психоемоційного стану. В свою чергу, відповідач скористалась таким станом [PERSON] та змусила його скласти на себе заповіт. Більш того, наразі відповідач ініціює судові позови з метою заволодіння частиною спадкового майна, що не була охоплена заповітом. Так, у Печерському районному суді міста Києва перебуває справа за позовом [PERSON] про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання черговості у спадкуванні, в Дніпровському районному суді м. Києва знаходиться справа за позовом [PERSON] про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання черговості у спадкуванні, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності. Тому, враховуючи психоемоційний стан [PERSON] , що спричинив дефект його волевиявлення та неможливість усвідомлення власних дій, під час складання заповіту, вказаний правочин має бути визнаний недійсним, оскільки заповідач не бажав настання наслідку у вигляді отримання у спадок [PERSON] нерухомого майна в с. Томашівка Фастівського району Київської області. На підставі викладеного, представник позивача просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. 13.12.2017 року за реєстровим номером 1750. 19 січня 2021 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а також залучено до участі у справі Приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу Київської області Вінічук Н.В., в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. 24.02.2021 року відповідачподала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , разом з [PERSON] вона проживала разом однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу починаючи з 2011 року. Місцем їхнього спільного проживання був приватний будинок [ADDRESS] . Так як, [PERSON] був глибоко віруюча людина, він настояв щоб вони повінчалися. 22.11.2015 року вони здійснили таїнство вінчання, про що свідчить довідка з «Ризопокладеного чоловічого монастиря» та свідоцтво про здійснення таінства вінчання від 22.11.2015 року. В органах державної реєстрації актів цивільного стану вони не реєстрували шлюбні відносини. Тобто, починаючи з 2011 року вони проживали з [PERSON] однією сім`єю, разом вели спільне господарство, разом доглядали за будинком в якому проживали, за спільні кошти утримували будинок та присадибну територію, купували разом техніку, меблі та інші речі побутового вжитку. За час спільного проживання [PERSON] неодноразово наголошував при спілкуванні як з нею так і в присутності їхніх друзів, знайомих про те, що складе заповіт та заповість будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] їй, так як вважав її своєю дружиною. Тому на її думку не можна погодитись з твердженням позивача про те, що вона спонукала [PERSON] скласти такий заповіт. Позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано жодного допустимого доказу яким би чітко підтверджувалось, що [PERSON] не бажав щоб відповідач отримала у спадок спірний будинок, та що вона спонукала його скласти заповіт. Також зазначила, що розмову про те, якого змісту та на користь кого хоче скласти заповіт [PERSON] нотаріус проводив наодинці з [PERSON] . Жодного тиску на волевиявлення з її сторони на [PERSON] не вчинялось і не могло вчинятись. Крім того, 13.12.2017 року [PERSON] було складено два окремих заповіти, а саме один заповіт згідно змісту якого вбачається, що [PERSON] заповідає їй після своєї смерті будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та було складено ще один заповіт на користь свого брата, [PERSON] , якому він заповідав житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Тому, нотаріус не посвідчила б заповіти якщо б при розмові з нею було встановлено ознаки того, що [PERSON] складає заповіти під тиском, зміст заповітів не відповідав би його внутрішній волі, та як би у [PERSON] були ознаки психічного розладу та він не міг керувати своїми діями. Посилання позивача на стійкий розлад здоров`я та неможливість усвідомлення значення своїх дій [PERSON] під час складання заповітів не відповідає дійсності та є безпідставними. Жодних доказів про те, що відповідач постійно споювала [PERSON] не відповідають дійсності. Вони з [PERSON] були глибоко віруючі люди, майже кожен день відвідували церкву, приймали таїнство причастя, тому вживання алкоголю для них було неприпустимим. Твердження свідка [PERSON] про складання [PERSON] заповіту на її користь в стані алкогольного сп`яніння будуються лише на припущеннях. На підставі вищевикладеного, відповідач просила в задоволені позову відмовити. 25.03.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що твердження відповідача щодо невживання [PERSON] алкоголю у зв`язку з релігійними поглядами спростовуються інформацією з виписних епікризів [PERSON] . Так, у епікризі від 13.04.2019 зазначається, що хворий поступив до лікувального закладу з основним діагнозом «алкогольний цироз печінки». Тобто, можна зробити обґрунтоване твердження про те, що такий діагноз не міг бути поставлений особі, яка не вживала алкогольних напоїв. Також, у виписному епікризі від 18.06.2020 вказано, що [PERSON] «тривалий час\~(близько\~10\~років)\~зловживає алкогольними\~напоями». Аналогічна інформація наявна і в посмертному епікризі [PERSON] . Відповідачем нічим не підтверджується ведення спільного господарства, догляд за будинком та його утримання за спільні кошти, купівля техніки, меблів та інших речей побутового вжитку. Крім цього, формальне дотримання нотаріусом вимог законодавства при посвідченні заповіту та встановлення цивільної дієздатності заповідача не може свідчити про відсутність у останнього психічних розладів на момент складення заповіту, що впливають на здатність особи розуміти значення своїх дій та керувати ними. Свідки, заяви яких було долучено до позовної заяви, володіли достатнім обсягом інформації стосовно стану [PERSON] , його взаємовідносин зі [PERSON] та намірів щодо розпорядження спадковим майном, а наведена [PERSON] інформація щодо їх взаємовідносин з [PERSON] є неправдивою. На підставі вищевикладеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалами від 05.04.2021 року, 18.01.2022 року, 23.05.2022 року, 09.06.2022 року, 24.06.2022 року, 10.01.2023 року клопотання представника позивача адвоката Каби Д.В. про розгляд справи за допомогою програмного забезпечення «Easy Con» - задоволено. Ухвалою від 08.04.2021 року продовжений строк підготовчого провадження, на 30 днів. Ухвалою від 28.04.2021 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Пущик Н.А. про витребування доказів - задоволено. Ухвалою суду 28.04.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою від 28.07.2021 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою від 10.12.2021 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. Ухвалою від 21.01.2022 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвокатом Будовою Н.М. про витребування доказів - задоволено. Ухвалою від 06.07.2022 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою від 12.12.2022 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. В судовому\~засіданні представник\~позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, нотаріус Вінічук Н.В. подала до суду письмові пояснення. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку під житловим будинком; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку під житловим будинком; квартиру за адресою: [ADDRESS] ; квартира за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль Аudі; корпоративні права в ТзОВ «Афган-Центр, ТзОВ «Кепітал-Будінвест», ТзОВ «Міжнародний центр реабілітації інвалідів постраждалих від мін». Спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги є донька [PERSON] - [PERSON] (позивач) та батько - [PERSON] . 29.09.2020 [PERSON] відмовився від належної йому за законом спадщини на користь онуки [PERSON] (позивача по справі). До спадкоємців по закону другої черги належить рідний брат померлого - [PERSON] . За життя, [PERSON] 13.12.2017 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Вінічук Н.В. 14.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. за заявою [PERSON] , заведено спадкову справу після смерті [PERSON] . За умовами заповіту [PERSON] у спадок переходить житловий будинок з адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка під вказаним житловим будинком. Згідно письмових пояснень приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В., значення заповіту полягає в тому, що він визначає порядок переходу спадщини до певних осіб, яких заповідач може вибирати без урахування родинних чи подружніх зв`язків тобто у відповідності зі ст..1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних чи родинних відносин. При цьому, сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності заповідача, щодо його дійсних намірів посвідчити вказаний заповіт, у нотаріуса не виникли (а.с.58 т.1). Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] за життя був власником будинку [ADDRESS] і проживав разом з цивільною дружиною [PERSON] . Як вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Томашівської сільської ради від 25.08.2020, [PERSON] та [PERSON] постійно проживали без реєстрації в [ADDRESS] . 22.11.2015 року [PERSON] і [PERSON] здійснили таїнство вінчання, про що свідчить довідка з «Ризопокладеного чоловічого монастиря» та свідоцтво про здійснення таінства вінчання від 22.11.2015 року (а.с.69 т.1). В органах державної реєстрації актів цивільного стану шлюб зареєстровано не було. Судом також встановлено, що [PERSON] з 2016 року по 2020 рік ніс послух пономаря та чтеця в монастирі на честь Положення ризи Пресвятої Богородиці во Влахерні с.Томашівка, Фастівського району Київської області, що підтверджується довідкою Свато-Введенського чоловічого монастиря від 05.03.2021 (а.с.86 т1). Матеріали справи, а саме-виписні епікризи містять відомості про те, що за життя [PERSON] хворів не цироз печінки. Як вбачається з епікризу від 13.04.2019 хворий поступив до лікувального закладу з основним діагнозом «алкогольний цироз печінки». У виписному епікризі від 18.06.2020 вказано, що [PERSON] «тривалий час\~(близько\~10\~років)\~зловживає алкогольними\~напоями». Аналогічна інформація наявна і в посмертному епікризі [PERSON] . Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] не є родичкою померлого [PERSON] , а оскільки при складенні заповіту, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я [PERSON] , волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, вважає, що оспорюваний заповіт має бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Згідно постанови Пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Ухвалою від 06.07.2022 року за клопотання представника позивача, по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 411 від 16.08.2022 року(а.с.145-158 т.2) п.23 вбачається наступне: 1)Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, [PERSON] , 1960 р.н., дата смерті: [INFO] , виявляв ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного генезу (травматично-судинно-інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8) і за своїм психічним станом в той період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. 2)Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, [PERSON] , 1960 р.н., виявляв ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного генезу (травматично-судинно-інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8). 3) Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, [PERSON] , 1960 р.н., виявляв ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного ґенезу ((травматично-судинно-інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8). Даний психічний розлад стійкий, але за ступенем вираженності він не впливав на вільне його волевиявлення, сприйняття значення своїх дій та не позбавляв [PERSON] на момент підписання оспорюваного заповіту здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 4) Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, [PERSON] , 1960 р.н., за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. 5)У період з січня 2017 року по грудень 2017 року під час огляду лікарями у [PERSON] , 1960 р.н., були встановлені ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного генезу (травматично-судинно-інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8. 6)В\~наданих об`єктах\~експертизи відсутня\~будь-яка\~інформація про\~перебуванні підекспертного\~ [PERSON] ,\~1960\~р.н.,\~під час\~укладання та\~підписання ним\~заповіту від\~13.12.2017\~року в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або перебуванні під впливом медичних препаратів. Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, [PERSON] , 1960 р.н., за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. 7)Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, [PERSON] , 1960 р.н., дата смерті: [INFO] , виявляв ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного генезу (травматично-судинно- інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8) і за своїм психічним станом в той період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а.с.157-158 т.2). На підставі\~вищевикладеного,\~суд дійшов\~висновку,\~що заповідач [PERSON] \~у момент\~складання оспорюваного\~заповіту хоча\~і виявляв\~ознаки психічного\~розладу,\~проте за ступенем вираженності це не впливало на вільне його волевиявлення, сприйняття значення своїх дій та не позбавляло [PERSON] на момент підписання оспорюваного заповіту здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до письмових нотаріально посвідчених показів свідків [PERSON] та [PERSON] , наданих для повідомлення суду та учасників судового процесу про відомі свідкам обставини, щодо фізичного та психоемоційного стану [PERSON] в період складання заповіту у 2017 року на [PERSON] вбачається наступне. Свідок [PERSON] повідомив, що в період 2017 року [PERSON] завжди був у стані легкого, або іноді й в тяжкому алкогольному сп`янінні. Таке за ним в минулому не помічалось. А в кінці 2017 року він завжди був п`яним. На погляд свідка, в той період [PERSON] пив кожного дня, саме з цим свідок пов`язує ті проблеми, які в нього виникли зі здоров`ям. Психоемоційний стан [PERSON] також вкрай погіршився через надмірне вживання алкоголю. Щодо заповіту, [PERSON] йому ніколи не розповідав. Про заповіт 2017 року свідок нічого не знав. Весь час [PERSON] казав, що залишить все майно [PERSON] , а [PERSON] нічого. Також, свідок припускає, що [PERSON] може і не знав про заповіт, складений на ім`я [PERSON] у 2017 році, оскільки міг перебувати у такому алкогольному сп`янінні, що на ранок міг і не згадати, що сталося попереднього дня (а.с.21). Свідок [PERSON] повідомила, що у 2017 році [PERSON] взагалі «не просихав» та завжди був у сильному алкогольному сп`янінні, що для нього було не характерним. Психічний стан [PERSON] в той період сильно змінився в гірший бік. Відносини [PERSON] зі [PERSON] в той період складались з постійних сварок. [PERSON] розповідав свідку, що вигнати [PERSON] він вже не зможе. Про заповіт 2017 року вона нічого не знала. [PERSON] завжди казав, що залишить все майно їхній дочці [PERSON] та онуку [PERSON] . Про заповіт 2017 року, який складений [PERSON] на [PERSON] він ніколи не розповідав. В 2017 році, у [PERSON] був дуже поганий фізичний та психоемоційний стан, вона припускає, що під час складання даного заповіту [PERSON] перебував у неадекватному стані, до якого довела [PERSON] для заволодіння його майном (а.с.22). Покази свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки позивач є донькою вказаного свідка та колишньою дружиною [PERSON] , а пояснення свідка [PERSON] спростовуються показами інших свідків. В судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок, [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] був його товаришем, товаришували вони з 2011 року, спілкувалися часто. Про заповіт він йому розповідав, заповіт був складений добровільно, [PERSON] був в нормальному та адекватному стані. Алкоголь він не вживав, не був психічно хворою людиною, був віруючою людиною. Свідок, [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] з [PERSON] був в гарних відносинах, робили все разом, жили як чоловік з дружиною, ніколи не розповідав що вона його схиляла до заповіту. При своєму розумі та при здравії, бажав передати будинок [PERSON] . Доньку [PERSON] він за 7 років не бачив, з колишньою дружиною не спілкувався. Алкоголем [PERSON] не зловживав, після складання заповіту [PERSON] був веселий та щасливий, що нарешті здійснив задумане. Свідок, [PERSON] суду пояснив, що він знайомий з [PERSON] з тих пір коли він купив ділянку в Томашівці, вони були в дружніх відносинах. [PERSON] з [PERSON] жили як чоловік та дружина, він був психологічно здоровою людиною, він не зловживав алкогольними напоями. Повідомляв його, що склав заповіт на [PERSON] , то його була добровільна воля, доньку [PERSON] свідок не бачив ніколи. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України". Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що 13.12.2017 року [PERSON] на підставі ст.1234 ЦК України використав своє право на заповіт і згідно ст.1235 ЦК України призначив спадкоємців свого майна, зокрема [PERSON] щодо приватного житлового будинку в с.Томашівка, Фастівського району, що підтверджує заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В., зареєстрований в реєстрі за номером 1750. Також, слід зазначити, що відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Заповіт, що оскаржується, складений 13.12.2017 року, заповідач помер [INFO] тобто, між складанням заповіту та смертю заповідача був час, протягом якого заповідач не відмінив його і не вніс до нього зміни. Добровільне волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту підтвердив свідок [PERSON] , який в судовому засіданні 15.02.2023 суду пояснив, що [PERSON] свідомо хотів після своєї смерті залишити будинок, в якому вони разом проживали, саме [PERSON] і в день посвідчення заповіту він був у гарному настрої саме через те, що все оформив у нотаріуса. Вищенаведені обставини свідчать про те, що на момент\~підписання оспорюваного\~заповіту [PERSON] \~усвідомлював значення\~своїх дій,\~при цьомубуло дотримано порядок посвідчення заповіту, а волевиявлення заповідача відповідало його волі. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем та його представником не надано суду доказів того, що волевиявлення заповідача [PERSON] не відповідало його волі, а заповідач не бажав наслідку у вигляді отримання у спадок [PERSON] будинку у с.Томашівка Фастівського району. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, "Авшар проти Туреччини" від 10.07.2001 року та «Коробов проти України» від 21.10.2011року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Аналізуючи викладене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази у справі та встановивши відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що заповідач [PERSON] у момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював значення свої дій, суд дійшов висновку, що волевиявлення заповідача на складання спірного заповіту було вільним і відповідало його внутрішній волі, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed