Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Виконавчий комітет Мирівської сільської ради, як орган опіки та піклування, що діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] звернулись до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що громадянин [PERSON] , [INFO] (уродженець с.Анастасовка Томаківського району Дніпропетровської області) та громадянка [PERSON] , [INFO] (уродженка с.Настасівка Томаківського району Дніпропетровської області) є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з [PERSON] з 2013 року проживають в цивільному шлюбі. З 2020 року родина взята на облік сімей, що опинились в складних життєвих обставинах, неодноразово перебувала під соціальним супроводом. Малолітній [PERSON] , [INFO] , з грудня 2020 року знаходяться на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей виконавчого комітету Мирівської сільської ради. Родина проживає за адресою: [ADDRESS] , в добротному будинку, в якому є електропостачання, вода, пічне опалення, але умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання характеризуються з негативної сторони, ведуть аморальний спосіб життя, постійно вживають алкогольні напої та приводять додому сторонніх людей, офіційно не працевлаштовані, мають тимчасові заробітки. Крім того, вони не займаються належним чином вихованням та розвитком сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створюють належні умови для розвитку його здібностей. В 2010 році [PERSON] рішенням Томаківського районного суду була позбавлена батьківських прав по відношенню до старшого сина [PERSON] , але пройшовши курс лікувалася від алкогольної залежності, в 2014 році поновилася в батьківських правах. Після народження в 2013 році [PERSON] , родина не попадала в поле зору служби у справах дітей. Ситуація загострилася влітку 2020 року, після загибелі старшого сина [PERSON] , [PERSON] . З метою недопущення порушення прав малолітнього [PERSON] , родина [PERSON] та [PERSON] була неодноразово відвідана начальником служби у справах дітей, інспектором із соціальної роботи та представниками поліції. З батьками малолітнього постійно проводилися профілактичні бесіди. Відповідачі у справі неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності. (Довідка відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 09.05.2022 №46.3/2533). Питання неналежного виконання батьківських обов`язків неодноразово розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Мирівської сільської ради. Але проведена робота не дала позитивного результату. Так, під час візиту в родину 28 квітня 2022 року, було виявлено, що в будинку антисанітарія, безлад, багато немитого посуду, на підлозі розкидані недопалки та недоїдки. Відповідачі перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння та разом з трьома сторонніми громадянами розпивали спиртні напої. Малолітній [PERSON] спав у своїй кімнаті. Громадянам [PERSON] та [PERSON] було рекомендовано в найкоротший термін припинити вживання алкогольних напоїв та привести помешкання у відповідність. Малолітній переданий бабусі [PERSON] . Під час чергового візиту в родину 5 травня 2022 року, було виявлено, що малолітній [PERSON] перебував вдома, але зранку ще нічого не їв. Громадяни [PERSON] та [PERSON] спали, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння. В помешканні був безлад, скрізь розкидані речі, посуд, недоїдки та недопалки, продуктів харчування не було. Того ж дня, у зв`язку з виявленням фактів безпосередньої загрози життю та здоров`ю дитини, були вжиті невідкладні заходи для забезпечення безпеки малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина тимчасово влаштована в родину дідуся [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 09.05.2022 року № 35 "Про негайне відібрання дитини від батьків та доцільність позбавлення їх батьківських прав" малолітній [PERSON] . [INFO] відібраний у батьків [PERSON] та [PERSON] та тимчасово влаштований в родину дідуся [PERSON] . Орган опіки та піклування Мирівської сільської ради всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи, ставлення батьків до виховання дитини, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Виконавчий комітет Мирівської сільської ради в особі сільського голови Біленка В. подано до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі та їхній представник, заперечували проти позову та прохали суд відмовити позивачу в його задоволенні, через повну його безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Крім того, представник суду пояснив, що відповідачі виправилися, змінили свою поведінку, мають стійкий намір виховувати дитину. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області до суду не з"явився. Стосовно їх думки по вказаному питанню, все викладено у висновках про доцільність позбавлення батьківських прав. Допитана в судовому засіданні в присутності педагога гр-ки [PERSON] малолітня дитина - [PERSON] , 2013 року народження, який суду зазначив, що хоче жити з сім`єю, з батьком [PERSON] та матір"ю [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є педагогом Настасівської ЗОШ I-III ступенів - класним керівником [PERSON] , 2013 року народження , в судовому засіданні засвідчила, що відповідачів вона характеризує з позитивної сторони, вони відповідальні, належним чином виховують [PERSON] , нарікань по відношенню до них не має. Дитина під час учбового процесу, забезпечена всім необхідним. На онлайн-уроки виходить завжди вчасно, виконує всі завдання на достатньому рівні. Свідок вважає, що відсутня доцільність позбавляти відповідачів батьківських прав по відношенню до їхнього малолітнього сина , [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши сторони, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку, що у задоволенні позову Виконавчого комітету Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] (уродженець с.Анастасовка Томаківського району Дніпропетровської області) та громадянка [PERSON] , [INFO] (уродженка с.Настасівка Томаківського району Дніпропетровської області) є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з [PERSON] з 2013 року проживають в цивільному шлюбі. З 2020 року родина взята на облік сімей, що опинились в складних життєвих обставинах, неодноразово перебувала під соціальним супроводом. Малолітній [PERSON] , [INFO] , з грудня 2020 року знаходяться на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей виконавчого комітету Мирівської сільської ради. Родина проживає за адресою: [ADDRESS] , в добротному будинку, в якому є електропостачання, вода, пічне опалення, але умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання характеризуються з негативної сторони, ведуть аморальний спосіб життя, постійно вживають алкогольні напої та приводять додому сторонніх людей, офіційно не працевлаштовані, мають тимчасові заробітки. Крім того, вони не займаються належним чином вихованням та розвитком сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створюють належні умови для розвитку його здібностей. В 2010 році [PERSON] рішенням Томаківського районного суду була позбавлена батьківських прав по відношенню до старшого сина [PERSON] , але пройшовши курс лікувалася від алкогольної залежності, в 2014 році поновилася в батьківських правах. Після народження в 2013 році [PERSON] , родина не попадала в поле зору служби у справах дітей. Ситуація загострилася влітку 2020 року, після загибелі старшого сина [PERSON] , [PERSON] . З метою недопущення порушення прав малолітнього [PERSON] , родина [PERSON] та [PERSON] була неодноразово відвідана начальником служби у справах дітей, інспектором із соціальної роботи та представниками поліції. З батьками малолітнього постійно проводилися профілактичні бесіди. Відповідачі у справі неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності. (Довідка відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 09.05.2022 №46.3/2533). Питання неналежного виконання батьківських обов`язків неодноразово розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Мирівської сільської ради. Але проведена робота не дала позитивного результату. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вказаної статті Сімейного кодексу України Виконавчий комітет Мирівської сільської ради в інтересах малолітнього [PERSON] і звернувся до суду з даним позовом. Підставою позбавлення батьківських прав, як зазначає позивач є те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей тощо. Водночас статтею 155 Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування відповідних правових санкцій, зокрема, позбавлення батьківських прав (ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України). У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.2007 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Вирішуючи даний спір, суд виходить з інтересів дитини, враховую позицію відповідачів та покази свідків. Вирішуючи справи по позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах; чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого до відповідача за обставин цієї справи не доведено. Крім того, висновки Органу опіки та піклування Мирівської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає передчасними. Взявши при цьому до уваги свідчення свідка [PERSON] , яка є педагогом Настасівської ЗОШ I-III ступенів, класним керівником [PERSON]. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України стосовно виконання батьками обов`язку щодо виховання, утримання та піклування про своїх неповнолітніх дітей, підстав позбавлення батьківських прав, Закону України «Про охорону дитинства», тому суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачів відносно дитини є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками, чи винної поведінки відповідачів щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Отже, на підставі повно, всебічно та безпосередньо з`ясованих фактичних обставин справи, суд констатує, що жодної із зазначених позивачем обставин та підстав, закріплених в пунктах 2, 3, 6 частини 1 статті 164 СК України на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові доводів позивача щодо негативної характеристики відповідачів, оскільки вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України". За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Крім того, в судовому засіданні була допитана дитина, в присутності педагога гр-ки [PERSON] , який суду зазначив, що хоче жити зі своїми батьками, [PERSON] та [PERSON] . Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Доводи позивача як на підставу для позбавлення батьківських прав про те, що відповідачі не належно виконують свої батьківські обов"язки, тобто, не цікавляться його життям, не приймають участі у вихованні, суд не вважає достовірними, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідачів. Зі слів педагога, відповідачі відповідальні, належним чином виховують [PERSON] , нарікань по відношенню до них не має. Дитина під час учбового процесу, забезпечена всім необхідним. На онлайн-уроки виходить завжди вчасно, виконує всі завдання на достатньому рівні. Беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачами, які б свідчили про подальше ухилення їх від виховання дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду не було надано. Крім того, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батьків щодо дитини батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про свідоме, умисне ухилення відповідачами від виконання батьківських обов`язків. Суд вважає, що позивач належним чином не вмотивував власних доводів про обрання щодо відповідачів такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, не надав належних та допустимих доказів умисного невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, суд попереджає відповідачів про необхідність належного виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків, в т.ч. щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітнього сина [PERSON] , та покладає на орган опіки та піклування Мирівської сільської ради Дніпропетровської області контроль за виконанням ними своїх батьківських обов`язків. Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що при подачі позову позивачем у відповідності до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не сплачувався, то при такому вирішенні позову судовий збір у встановленому законом розмірі слід покласти на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed