Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києваз позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики грошових коштів на суму 2 000 доларів США, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу кошти у зазначеній сумі до 30 листопада 2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позичальником, видано позивачу розпису, у якій зафіксовано умови позики та посвідчено факт отримання ним визначеної грошової суми. Однак, у встановлені договором строки, відповідач не повернув суму позики, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість з урахуванням інфляційної складової боргу, трьох відсотків річних та пені у розмірі 61 406 грн.. Крім того, вказує, що договір позики укладався в інтересах сім`ї, а тому створює обов`язки по поверненню коштів для другого подружжя, зокрема [PERSON] , а відтак позивач просить суд, стягнути вказану вище суму солідарно з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Крім того, не заперечував проти заочного розгляду справи. Позивач у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у їх відсутність, у заяві позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, відповідачами неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, тому суд розцінює дії сторони відповідача стосовно направлення клопотань про відкладення розгляду справи, як зловживання процесуальними правами, а відтак відмовляє у задоволенні даних клопотань. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд приймає до уваги, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні більше року, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики грошових коштів на суму 2 000 доларів США, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу кошти у зазначеній сумі до 30 листопада 2017 року.На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальник видав позикодавцю розписку від 04 вересня 2017 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] умов договору позики у визначений строк не виконав, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 2 000 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за невиконання договору позики у розмірі 2 000 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України за курсом Національного банку України станом на день звернення до суду (09 листопада 2020 року) становить 56 280 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У правовій позиції Верховного суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16, зазначено, що згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З урахуванням викладеного, вимоги позову про стягнення 3% річних на користь позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині в розмірі 4 636,20 грн. за період з 01 грудня 2017 року по 30 вересня 2020 року. При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги до [PERSON] позиивач вказав, що договір позики від 04 вересня 2017 року було укладено в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що укладений договір створив обов`язки для іншого з подружжя, а також доказів укладення договору в інтересах сім`ї матеріалах справи не містять. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог до [PERSON] задоволенню не підлягають. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в частині стягнення з [PERSON] 56 280 грн. - в рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 04 вересня 2017 року та 4 636,20 грн. 3%-річних. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial