Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

11 березня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] на користь позивача [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн., щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з відповідачем вела сімейне життя та спільне господарство без укладання шлюбу, з 2010 по 2012 рік. Від цих стосунків у них [INFO] народилася спільна донька [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис № 144, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий 20.07.2011. Однак відповідач відмовився добровільно подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, мотивуючи це тим, що він і так вважає своєю дитиною та в подальшому буде піклуватися про неї та допомагати матеріально ростити доньку. Відомості про батька, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, записані з слів позивачки за її прізвищем, а ім`я по батькові зазначені Відповідача. Відповідач бажав народження дитини, визнає себе батьком, та до теперішнього часу визнає себе батьком [PERSON] . Після того як вони припинили стосунки, відповідач продовжує визнавати [PERSON] своєю донькою. Відповідач періодично відвідує доньку та іноді на вихідні забирає доньку до себе додому, або відвідує з донькою бабусю та дідуся (батьків відповідача). Батьки відповідача також визнають [PERSON] донькою відповідача та своєю онукою. [PERSON] знає відповідача як свого батька. Відповідач зареєстрований у соціальній мережі "Facebook" під псевдонімом [PERSON] . Хоч сторінка і не містить прізвище відповідача, про те містить інформацію та фотографії виключно відповідача та/або фотографії самого відповідача з його родичами та друзями. На своїй сторінці відповідач також публікує спільні фото з їхньою спільною донькою, в тому числі підписує - "Доця". Також факт спільного проживання з відповідачем підтверджується фотографіями за час їхнього спільного життя. Факт того, що відповідач визнав та визнає своєю донькою [PERSON] підтверджується численними спільними фотографіями. Також підтвердити їхнє спільне проживання з відповідачем, народження спільної доньки та те, що відповідач визнає та завжди визнавав [PERSON] своєю донькою, можуть їхні спільні друзі та сусіди - [PERSON] , [PERSON] . Заяви свідків додаються до матеріалів справи. Не зважаючи на те, що відповідач визнає своєю донькою [PERSON] , матеріальну допомогу на утримання спільної дитини не надає. Дитина зареєстрована та проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Домовленості про участь відповідача в утриманні дитини не досягли. Враховуючи викладене позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду 23.03.2021 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд проводиться в загальному позовному провадженні. 01.09.2021 на адресу суду надійшло клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення факту біологічного батьківства (спорідненості). Ухвалою суду від 25.11.2021 року зупинено провадження, у зв`язку з призначенням судової експертизи. 15.11.2022 на адресу суду надійшло повідомлення від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 03.11.2022 № 100-239/1101 щодо неможливості проведення експертизи, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, вказані особи на відбір зразків крові не з`явилися. Ухвалою суду від 17.11.2022 року поновлено провадження у справі . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та дату слухання справи повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили, в той же час надали клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили суд постановити рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з відповідачем вела сімейне життя та спільне господарство без укладання шлюбу, з 2010 по 2012 рік. Від цих стосунків у них [INFO] народилася спільна донька [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис № 144, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий 20.07.2011. Однак відповідач відмовився добровільно подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, мотивуючи це тим, що він і так вважає своєю дитиною та в подальшому буде піклуватися про неї та допомагати матеріально ростити доньку. Відомості про батька, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, записані з слів позивачки за її прізвищем, а ім`я по батькові зазначені Відповідача. Відповідач бажав народження дитини, визнає себе батьком, та до теперішнього часу визнає себе батьком [PERSON] . Після того як вони припинили стосунки, відповідач продовжує визнавати [PERSON] своєю донькою. Відповідач періодично відвідує доньку та іноді на вихідні забирає доньку до себе додому, або відвідує з донькою бабусю та дідуся (батьків відповідача). Батьки відповідача також визнають [PERSON] донькою відповідача та своєю онукою. [PERSON] знає відповідача як свого батька. Відповідач зареєстрований у соціальній мережі "Facebook" під псевдонімом [PERSON] . Хоч сторінка і не містить прізвище відповідача, про те містить інформацію та фотографії виключно відповідача та/або фотографії самого відповідача з його родичами та друзями. На своїй сторінці відповідач також публікує спільні фото з їхньою спільною донькою, в тому числі підписує - "Доця". Також факт спільного проживання з відповідачем підтверджується фотографіями за час їхнього спільного життя. Факт того, що відповідач визнав та визнає своєю донькою [PERSON] підтверджується численними спільними фотографіями. Також підтвердити їхнє спільне проживання з відповідачем, народження спільної доньки та те, що відповідач визнає та завжди визнавав [PERSON] своєю донькою, можуть їхні спільні друзі та сусіди - [PERSON] , [PERSON] . Заяви свідків додаються до матеріалів справи. Не зважаючи на те, що відповідач визнає своєю донькою [PERSON] , матеріальну допомогу на утримання спільної дитини не надає. Дитина зареєстрована та проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Домовленості про участь відповідача в утриманні дитини не досягли. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відомості про батька, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, записані з слів позивачки за її прізвищем, а ім`я по батькові зазначені Відповідача. Відповідач бажав народження дитини, визнає себе батьком, та до теперішнього часу визнає субу батьком [PERSON] . Після того як вони припинили стосунки, відповідач продовжує визнавати [PERSON] своєю донькою. Відповідач періодично відвідує доньку та іноді на вихідні забирає доньку до себе додому, або відвідує з донькою бабусю та дідуся (батьків відповідача). Батьки відповідача також визнають [PERSON] донькою відповідача та своєю онукою. [PERSON] знає відповідача як свого батька. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог про своє батьківство, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто, більш тогшо в цій частині позов відповідачем визнано в повному обсязі. Вищевикладене дає правові підстави для висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог про визнання батьківства. Що стосується вимог щодо стягнення аліментів, прийшов до висновку, що підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З аналізу наведених норм права слідує, що право обрання способу стягнення аліментів : у частці від доходу платника чи у твердій грошовій сумі належить виключно стягувачу аліментів, отже суд не може змінити заявлений позивачем спосіб стягнення аліментів з урахуванням заперечень відповідача. Відповідач не надав суду доказів, що на його утриманні перебувають інші особи, що має незадовільний стан здоров`я та матеріальне становище, а отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , з дня подачі позову і до досягнення нею повноліття аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000.00 грн., щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи 08.02.2021 р. між адвокатом Берт М.С. та Білоус Л.М. було укладено договір про надання правової допомоги № Б\\Н в якому позивачем та адвокатом було погоджено, що: сторони погодили, що адвокат бере на себе зобов`язання від імені та в інтересах позивача здійснити комплекс дій щодо судового представництва позивача у межах судової справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів. Адвокат забезпечує судове представництво позивача при розгляді справи в суді першої інстанції, в суді апеляційної інстанції, а також за необхідності - в суді касаційної інстанції. У випадку повернення справи на повторний розгляд до суду першої інстанції адвокат забезпечує представництво позивача в суді першої інстанції. Адвокат готує та/або подає процесуальні документи, які вважатиме за необхідне для представництва законних прав та інтересів позивача. Погоджено розмір гонорару, що становить: - 10 000,00 грн. за забезпечення адвокатом судового представництва позивача в суді першої інстанції або у відповідному суді апеляційної інстанції чи у суді касаційної інстанції. Тарифікація від однієї години. Позивач на підтвердження надання правової допомоги також надав детальний опис робіт, додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги від 08.02.2021. Відповідно до ст. 141 Цивільно-процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За таких обставин, позов задовольняється в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved