Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись із даним позовом до суду, до відповідача [PERSON] , просила: стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати подання позову до суду і довічно; допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. На обґрунтування поданого позову позивач посилалась на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому з 23 лютого 2022 р. шлюбі. Згідно довідки МСЕК вона є інвалідом 2-ї групи, отримує пенсію по інвалідності, довічно. Відповідач є здоровим, працездатним, офіційно працевлаштований у КНП «Березівська центральна лікарня» Березівської міської ради Одеської області, отримує фіксовану заробітну плату у розмірі до 20 000 гривень, здає квартиру у оренду, у зв`язку з чим спроможний сплачувати аліменти на її утримання, але добровільно цього не бажає. Також, позивач вказувала, що отримує пенсію у розмірі 2 300 гривень, якої не вистачає на всі її потреби. Додатково позивач посилалась на положення ст.ст.75,76,80 СК України, рішення ВС від 11 жовтня 2018 р. справа №161/16931/16ц, від 16 серпня 2017 р. справа №6-1111 цс17, Конституцію України та практику ЕСПЛ. Відповідач повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву на перенесення розгляду справи або розгляд справи у його відсутності та відзив не подавав. За згодою позивача суд вирішує спір з винесенням заочного рішення, згідно до положень ст.ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, на підставі наданих доказів та доведення перед судом їхньої переконливості, суд дійшов до наступного висновку. Позивач [PERSON] згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] від 10 березня 2021 р. є інвалідом 2-ї групи безстроково. 23 лютого 2022 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що складений відповідний актовий запис №13. Шлюб був зареєстрований Березівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Свідоцтво про одруження [NUMBER] . Після одруження прізвища подружжя [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] перебуває на обліку в Березівському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2 300 гривень, інформація за період з травня по жовтень 2022 р.. Згідно довідки з Управління соціального захисту населення Березівської РДА від 01 листопада 2022 р. №397 [PERSON] жодних видів державної допомоги не отримує. [PERSON] є зареєстрованою та проживає у житловому будинку по [ADDRESS] , право на який вона отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 квітня 2009 р., виданого їй державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] .. 30 червня 2009 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Березівської міської ради Одеської області. Згідно довідки з виконкому Березівської міської ради Одеської області від 02 грудня 2022 р. №1857 разом із позивачем [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] є зареєстрованими донька [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] .. Як зазначила позивач у своєму позові, сторони протягом тривалого часу стосунки як подружжя не підтримують і вона за адресою: [ADDRESS] , господарює сама. Приймаючи рішення по справі суд погоджується із посиланнями позивача на положення ч.ч.1-4 ст.75 СК України за якими: дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу; непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи; один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом; Проте, аналіз указаної норми матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов?язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Положеннями ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 р.» та ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 р.» встановлений прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність у розмірі 2 093 гривні. Проте, судом встановлено, що позивач отримує пенсію у розмірі 2 300 гривень, яка перевищує прожитковий мінімум встановлений Законом. За таких обставин на позивача не поширюються положення вищенаведеної ст.75 СК України, оскільки розмір її пенсії перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом. До аналогійного висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 16 серпня 2017 р. справа №175/1382/15-ц, а також у своїх рішеннях від 11 жовтня 2018 р. справа №161/16931/16ц, та 16 серпня 2017 р. справа №6-1111 цс17, на які посилалась позивач. Приписами ч.2 ст.80 СК України встановлено, що розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Як встановлено судом у позивача є син [PERSON] , [INFO] , і донька [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані з нею за однією адресою по [ADDRESS] , але жодних посилань на їхні можливості або не можливості допомагати матері у поданому позові не має. При цьому судом звертається увага на положення: ч.1 ст.202 СК України, за якою повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. ст.203 СК України, за якою дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За таких обставин діти позивача повинні у першу чергу піклуватися про стан здоров`я та умови існування своєї матері і розмір можливих (за наявності юридичних складових) аліментів встановлюється з урахуванням їхньої можливості надавати допомогу. Приймаючи рішення по даній справі судом враховується положення ч.9 ст.7 СК України, за якою сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як встановлено судом, шлюб між сторонами був укладений 23 лютого 2022 р., а станом на 06 грудня 2022 р., на час звернення позивача до суду із даним позовом, вона посилається на те, що сама господарює у житловому будинку по [ADDRESS] , оскільки вони з відповідачем на протязі тривалого часу не підтримують подружні стосунки. Положеннями п.1 ч.1 ст.83 СК України зазначено, що рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час. Виходячи з того, що шлюб був укладений 23 лютого 2022 р., а станом на 06 грудня 2022 р. сторони на протязі тривалого часу не підтримують подружні стосунки, то на думку суду подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час. Отже, на думку суду підстави для одержання аліментів існують формально, проте з огляду на інші, передбачені законом обставини, подальше існування права на аліменти суперечить принципу справедливості, добросовісності і розумності та моральним засадам суспільства (вищенаведена ч.9 ст.7 СК України). Також, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст.13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Не є підставою для припинення провадження у справі або для беззаперечної відмови у задоволенні позову лише зміст позовної вимоги, без з`ясування судом зазначених обставин. Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено положеннями ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем, у відповідності до положень ст.ст.77-80 ЦПК України суду не надані належні, допустимі, достовірні, а у своєї сукупності достатні докази підстав звернення до суду з даним позовом. З огляду на вищевикладене позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed