Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, в якій просив ухвалити рішення, яким відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , у матері - [PERSON] , 1988 року народження, без позбавлення батьківських прав, та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини. Позов мотивується тим, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені відповідно до ст. 135 СК України. Під час відвідування вказаної родини мати малолітньої дитини [PERSON] знаходилася у стані, схожому на психологічний розлад та була госпіталізована до психіатричної лікарні, бабуся дитини [PERSON] госпіталізована в міську клінічну лікарню № 11. Крім того, службою у справах дітей виявлено відсутність належним умов для проживання, навчання та розвитку, дитина проживає в одній кімнаті з бабусею, яка фактично забезпечувала догляд за малолітньою, їжу для дитини приносить сусідка. За результатами відвідування родини було встановлено, що проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю загрожує її життю та здоров`ю, дитина не забезпечена доглядом відповідно до віку, харчуванням. Розпорядженням Суворовської РА ОМР від 06 січня 2022 року №8р [PERSON] , [INFO] , влаштовано до дитячого державного закладу. Посилаючись на те, що для вирішення подальшої долі дитини та надання дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, яка відібрана у матері без позбавлення батьківських прав необхідне рішення суду, представник позивача просив позов задовольнити та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивача Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування - Дмитрієва Т.П. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного винесення рішення. В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради Просвіріна М.Я. не заперечувала проти задоволення позову В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно ст.280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції и05 серпня 2014 року (а.с.6). Відомості про батька до актового запису про народження внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно повідомлення адміністрації КНП «Дитяча міська поліклініка №2»ОМР після відвідування лікарем педіатром родини [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , терміново по телефону повідомлена територіальна служба у справах дітей про те, що малолітня дитина опинилася у складних життєвих умовах (а.с.10). Згідно акта обстеження умов проживання від 04 січня 2023 року, вбачається, що дитина [PERSON] фактично виховується бабусею [PERSON] , умови проживання : відсутні меблі, письмовий стіл для дитини, холодильник, відсутні продукти харчування, на стінах пліснява, на момент відібрання їжу приносила сусідка (а.с.24). З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . Фактичний догляд за малолітньою дитиною здійснювала її бабуся [PERSON] , [INFO] , яка на момент перевірки погано себе почувала, потребувала госпіталізації, мати знаходилася в неадекватному стані схожому на психічний розлад, не мала змоги надати пояснення. Під час проведення зазначеного оцінювання дитина мала зовнішні ознаки недогляду а занедбаності: брудна, не охайна, помешкання в якому проживала дитина не пристосоване для проживання: відсутні меблі, відсутній письмовий стіл для дитини, відсутній холодильник, відсутні продукти харчування, відсутній одяг по сезону, в будинку антисанітарний стан. Висновок щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. (а.с.25-33). Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 8р від 06 січня 2022 року, задоволено подання Служби у справах дітей Одеської міської ради, відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , влаштовано малолітню [PERSON] , [INFO] , до дитячого державного закладу (а.с.6). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду в п.16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Згідно ч. 2 ст. 155 СК, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд, дослідивши докази в їх сукупності,

Outcome: approved