Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить суд визнати відсутнім у ВАТ «Ерде Банк» права іпотеки щодо квартири [ADDRESS] , що виникла на піставі іпотечного договору № 8335 від 27.09.2007 року, укладеного між ВАТ «Ерде Банк» та [PERSON] , зареєстрованого приватним нотаріусом Селіверстовим В.О.; зняти заборону відчуження нерухомого майна - квартира [ADDRESS] та виключити відповідні записи про обтяження, зазначені в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - запис про тип обтяження: «заборона на нерухоме майно», зареєстроване 27.09.2007 за № 5738926 приватним нотаріусом Селіверстов В.О., на підставі іпотечного договору, 8335, 27.09.2007; та в Державному реєстрі іпотек - запис № 5739076 про обтяження: «іпотека», зареєстроване 02.06.2009 приватним нотаріусом Селіверстов В.О., на підставі договору іпотеки, 8335, 27.09.2007, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач мотивує свої вимоги тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року у цивільній справі № 752/29764/21 було стягнуто з [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 897 943,84 доларів США та 11 350,00 грн. судового збору, про що 28.10.2022 року видано виконавчий лист. Постановою приватного виконавця Бережного Я.В. від 02.11.2022 року відкрито виконавче провадження ВП № 70204241 з метою виконання зазначеного рішення суду. У процесі здійснення виконавчого провадження було встановлено наявність у боржника у власності квартири [ADDRESS] . Проте, згідно з інформацією із державних реєстрів щодо квартири наявні два записи: в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження «заборона на нерухоме майно», зареєстроване 27.09.2007 № 5738926 приватним нотаріусом Селіверстовим В.О., на підставі іпотечного договору, 8335, 27.09.2007; в Державному реєстрі іпотек міститься запис № 5739076 про обтяження: «іпотека», зареєстроване 02.06.2009 приватним нотаріусом Селіверстовим В.О., на підставі договору іпотеки, 8335, 27.09.2007. Іпотекодержателем виступає ВАТ «Ерде Банк», розмір основного зобов`язання 150 тис. доларів США, із строком виконання 25.03.2010. Зазначені в реєстрах записи про заборону і про обтяження іпотекою перешкоджають приватному виконавцеві виставити квартиру відповідача на електронні торги, а отримані кошти спрямувати на погашення боргу. На заяву позивача про звернення стягнення на нерухоме майно відповідача у рахунок погашення боргу, приватним виконавцем листом від 26.01.2023 року повідомлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.До відповіді приватний виконавець додав відповідь Міністерства Юстиції України № 124763/141786-33-22/20.5.1 від 30.12.2022 року, з аналогічним змістом.Також, в Автоматизованій системі виконавчого провадження за №70204241 розміщена відповідь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.11.2022 №60- 11678/22, згідно з якою за даними Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду в AT «Ерде Банк» станом на дату запровадження тимчасової адміністрації у банку інформація щодо кредитних договорів, укладених з відповідачем, та рахунків їх обліку - відсутня. Також з цієї відповіді випливає, що AT «Ерде Банк», який виступав іпотекодержателем квартири боржника, ліквідовано та припинено, і на момент початку процедури тимчасової адміністрації у відповідача перед банком не було жодної кредитної заборгованості.Відповідно до відповіді Національного банку України від 07.11.2022 №70204241/1 (розміщена в Автоматизованій системі виконавчого провадження за №70204241), серед документів, переданих ліквідатором банку на архівне зберігання до Національного банку України, відсутня жодна інформація про кредитну заборгованість відповідача перед ліквідованим Банком. Справа про видачу й оформлення кредитів відповідача за 2012 рік була вилучена та знищена в установленому порядку, у зв`язку із закінченням терміну її зберігання, який становить 5 років.Враховуючи інформацію з наданих відповідей та з огляду на положення ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець у своїй відповіді на ім`я позивача визначив, що наразі у приватного виконавця відсутні правові підстави для вжиття заходів, спрямованих на реалізацію зазначеного нерухомого майна в межах вказаного виконавчого провадження.Втім, з відповідей Національного Банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб випливає, що у зв`язку з відсутністю у відповідача перед AT «Ерде Банк» кредитної заборгованості та у зв`язку з тим, що кредитна справа відповідача була знищена в установленому законом порядку, іпотека повинна бути припиненою, а відповідний запис про заборону виключений з реєстру, чого зроблено не було.Щодо «штучності» чинності іпотеки свідчить й той факт, що іпотека виникла на підставі Договору № 8335 від 27.09.2007, строк виконання до 25.03.2010 року. Проте, до цього часу термін виконання давно закінчився, а квартира й надалі знаходиться у власності відповідача.Таким чином, виходячи з вищезазначеного, з огляду на той факт, що на даний час вказана вище квартира, яка є власністю відповідача, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек є об`єктом двох обтяжень за правочинами, в яких відповідач рахується боржником та строк виконання яких вже давно настав, а іпотекодержатель - AT «Ерде Банк» давно ліквідований без правонаступників, тому вказана квартира є власністю відповідача і жодних претензій з боку ліквідованого банку вже бути не може. Водночас оскільки позивач не є іпотекодержателем, приватний виконавець не може звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру відповідача, для задоволення вимог позивача як стягувача у виконавчому провадженні, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 31 січня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Ярослав Вікторович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання відсутнім права іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна з виключенням записів про обтяженнята постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 31 січня 2023 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Треті особи приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я.В., Фонд гарантування вкладів фізичних осібне скористались процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 31 січня 2023 року строк. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року у справі № 752/29764/21 стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) заборгованість за договором позики в розмірі 897 943 (вісімсот дев`яносто сім тисяч дев`ятсот сорок три) долари США 84 центи та 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок судового збору. (а.с. 10-17) На виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року у справі № 752/29764/21 28.10.2022 року видано виконавчий лист. (а.с. 18-19) На підставі заяви стягувача 02.11.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. відкрито виконавче провадження ВП № 70204241 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 752/29764/21 від 28.10.2022 року. (а.с. 20-21) За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2021 року, [PERSON] направі власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] . Згідно з інформацією із державних реєстрів щодо квартири наявні два записи: в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження «заборона на нерухоме майно», зареєстроване 27.09.2007 № 5738926 приватним нотаріусом Селіверстовим В.О., на підставі іпотечного договору, 8335, 27.09.2007; в Державному реєстрі іпотек міститься запис № 5739076 про обтяження: «іпотека», зареєстроване 02.06.2009 приватним нотаріусом Селіверстовим В.О., на підставі договору іпотеки, 8335, 27.09.2007. Іпотекодержателем виступає ВАТ «Ерде Банк», розмір основного зобов`язання 150 тис. доларів США, із строком виконання 25.03.2010. (а.с. 22-23) 18.01.2023 року стягувачем [PERSON] надано приватному виконавцеві Бережному Я.В. заяву про звернення стягнення на належну на праві власності боржнику [PERSON] квартиру [ADDRESS] , з огляду на ухилення боржника від виконання рішення суду. (а.с. 29) 26.01.2023 року Листом № 70204241/1 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. повідомлено стягувачу [PERSON] про те, що належна на праві власності боржнику [PERSON] квартира [ADDRESS] перебуває в іпотеці ВАТ «Ерде Банк», діяльність якого припинена згідно даних ЄДРЮОФОП, та з огляду на те, що квартира перебуває в іпотеці, відсутні підстави для її реалізації. (а.с. 31-32) За даними Листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.11.2022 року № 60-11678/22, до ЄДРЮОФОП 14.11.2018 року був внесений запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Ерде Банк» як юридичної особи, банк є ліквідованим, повноваження Фонду як ліквідатора припинено, документи АТ «Ерде Банк» було передано на архівне зберігання до Національного банку України. За даними ЄОІС в АТ «Ерде Банк» на дату запровадження тимчасової адміністрації у банку інформація щодо кредитних договорів, укладених з [PERSON] та рахунків їх обліку відсутня. (а.с. 37) За даними Листа Національного банку України від 12.12.2022 року № 20-0006/85687, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб передав, а Національний банк України прийняв на зберігання документи неплатоспроможного ПАТ «Ерде Банк», кредитна справа (кредитний договір) позичальника [PERSON] в описах архівних справ Банку не зазначені та на архівне зберігання до НБУ не передавалася. В документах Банку, а саме: «Ліквідаційна маса банку станом на 01.05.2013», у договорах купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами, укладеними з Банком, інформація по кредиту позичальника відсутня. НБУ не є правонаступником ПАТ «Ерде Банк», а лише здійснює зберігання документів ліквідованих банків. (а.с. 38-39) За даними Листа Міністерства юстиції України від 30.12.2022 року № 124763/141786-33-22/20.5.1, наявність в Державному реєстрі прав відомостей про обтяження майна іпотекою виключає можливість звернення на нього стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. (а.с. 33-36) Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення. Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 Цивільного кодексу України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб. Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки, припинення права чи шляхом припинення зобов`язання за договором. (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20) Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц. Звертаючись до суду із позовом у досліджуваній справі, [PERSON] у прохальній частині позовної заяви просить визнати відсутнім у ВАТ «Ерде Банк» права іпотеки щодо квартири [ADDRESS] , що виникла на підставі іпотечного договору № 8335 від 27.09.2007 року, укладеного між ВАТ «Ерде Банк» та [PERSON] . При цьому позивач на обґрунтування своїх вимог як фактичні підстави позову зазначив те, що ВАТ «Ерде Банк» ліквідовано, правонаступники Банку відсутні, в архівних документах Банку, що зберігаються в НБУ, інформація по кредиту боржника [PERSON] відсутня, що свідчить про припинення зобов`язання [PERSON] за кредитним договором, тому іпотека за таким договором, якою забезпечувалося виконання кредитного договору як основного зобов`язання, також є припиненою як похідне зобов`язання. Як на правові підстави вимог, позивач посилався на статті 526, 599 ЦК України. Оцінюючи правомірність та ефективність обраного способу захисту, суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін. Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивач, звертаючись до суду, обґрунтовував свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не породженого договором права, як змісту зобов`язання, що виникає за цим договором. Виходячи з такого розуміння категорії «договір», вимога про визнання таким, що припинено, договору іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися правові відносини та право з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом. (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20) Тому належним способом захисту прав позивача як заінтересованої особи є саме визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена, а не визнання відсутнім права іптеки. У зв`язку із тим, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором № 8335 від 27.09.2007 року, укладеним між ВАТ «Ерде Банк» та [PERSON] , зареєстрованим приватним нотаріусом Селіверстовим В.О., що відповідає правомірному способу захисту порушених прав, - оскільки судом встановлено, що станом на день виникнення досліджуваних спірних правовідносин банк є ліквідованим, повноваження Фонду як ліквідатора припинено, документи АТ «Ерде Банк» було передано на архівне зберігання до Національного банку України, за даними ЄОІС в АТ «Ерде Банк» на дату запровадження тимчасової адміністрації у банку інформація щодо кредитних договорів, укладених з відповідачем [PERSON] та рахунків їх обліку відсутня, кредитна справа (кредитний договір) позичальника [PERSON] в описах архівних справ банку не зазначена та на архівне зберігання до НБУ не передавалася, в документах банку, а саме: «Ліквідаційна маса банку станом на 01.05.2013», у договорах купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами, укладеними з банком, інформація по кредиту позичальника [PERSON] відсутня, що свідчить про припинення кредитного зобов`язання між АТ «Ерде Банк» та [PERSON] , та відповідно припинення його забезпечення іпотекою. При цьому обтяження іпотекою майна відповідача [PERSON] без відповідних правових підстав є порушенням права позивача [PERSON] , як стягувача у виконавчому провадженні, на отримання стягнутого за рішенням суду з відповідача [PERSON] боргу, шляхом реалізації його майна на електронних торгах. Крім того, слід зауважити, що на момент звернення з даним позовом до суду іпотекодержателем АТ «Ерде Банк» не було вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, а обов`язок в іпотекодавця, відповідача [PERSON] , щодо безпосереднього звернення до іпотекодержателя із заявою про припинення обтяження відсутній. При цьому, враховуючи те, що позивач обрав правомірний та ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів - визнання права (що включає в себе також відсутність права), тому зміна формулювання прохальної частини позовної заяви: «визнати право іпотеки відсутнім» на правильне: «визнати іпотеку за іпотечним договором такою, що припинена», не є зміною судом предмета позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів залишається незмінним. Некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В частині вимог позивача про зняття заборони відчуження нерухомого майна з виключенням записів про обтяження, слід зазначити наступне. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування/виключення запису про іпотеку (обтяження), тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 278/3367/19, від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19. З огляду на вищевикладене, суд виходить з того, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації права розпорядження відповідним майном, тому встановлене даним рішенням суду припинення іпотеки має наслідком скасування заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом цієї іпотеки, тобто скасування заборони відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Разом з тим, суд не убачає підстав для виключення/скасування записів про обтяження, зазначених в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Ярослав Вікторович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання відсутнім права іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна з виключенням записів про обтяження є підлягає до часткового задоволення. Відповідно до частини першої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147,20 грн. На підставі викладеного,ст.ст. 1, 3, 23 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 2, 11, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 11, 13, 14, 593 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial