Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] \~ про\~визнання \~майна спільного\~сумісною власністю\~та поділ\~майна подружжя.\~ В\~обґрунтування вимог\~вказала,\~що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.11. 2003 року. Рішенням Димитровського міського суду від 18.12.2019 їх шлюб розірвано. 12.06.2012 року під час шлюбу вони з чоловіком за нотаріально посвідченим договором, оформленим на його ім`я, придбали житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0411 га. У зв`язку з тим, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо питання поділу зазначеного майна, позивачка просить суд визнати їх спільною з чоловіком власністю вказаний житловий будинок та земельну ділянку, придбані за договором купівлі-продажу, та в порядку поділу між ними мана визнати за кожним з них права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0411 га, кадастровий номер 1411300000:01:006:0820 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за указаною вище адресою, стягнувши з відповідача на її користь судові витрати у виді судового збору, сплаченого при зверненні до суду. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно заяви відповідача, позовні вимоги ним визнаються повністю. Правом відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Приймаючи до уваги наведене та відсутність підстав для визнання явки сторін обов`язковою, суд вважає за можливе судовий розгляд справи здійснити у відсутність сторін на підставі наданих суду доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у юридичному шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №363, з 22.11.2003 року (арк.с.13). Сторони мають трьох неповнолітніх дітей, які знаходяться на вихованні позивачки. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.04.2022 №7707-7001033744, позивачка [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-20). 18.12.2019 рішенням Димитровського міського суду шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 21.01.2020 року (а.с.14-16). Предметом спору є житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] (до зміни назв [ADDRESS] ). Факт придбання сторонами під час шлюбу вказаного будинку та земельної ділянки площею 0,0411 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1411300000:01:006:0820, підтверджується договором купівлі-продажу від 12.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі №1661, Витягом з державного реєстру правочинів від 12.06.2012 №11440876 та довідкою КП «Бюро технічної інвентарізації» Димитровської міської ради (а.с.25-29). Договір купівлі-продажу та право власності оформлено на ім`я відповідача [PERSON] . Згідно експертної оцінки ринкова вартість житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 21.11.2022 складає 137800 грн. без ПДВ , ринкова вартість ідеальної частки об`єкту оцінки становить 68900грн. (а.с.43-56). Ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер 1411300000:01:006:0820, розташованої за адресою: [ADDRESS] станом на 21.11.2022 складає 17700 грн., ринкова вартість її ідеальної частки становить 8850грн. (а.с.63-70). Незгоди з ринковою вартістю будинку та земельної ділянки відповідач не висловив. Положеннями\~статті 60 СК України\~визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 ЦК України), ), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частинами 1 та 2\~статті\~\~364\~\~ЦК України\~визначено, що\~\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини першої\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою\~статті 120 ЗК України\~передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Відповідно до частини першої\~статті 377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою\~статті 120 ЗК України\~визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Отже, перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. \~ \~ \~ \~Отже, вимоги позивачки щодо визнання будинку і земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та здійснення розподілу зазначеного майна ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.141, 142 ЦПК України, з урахуванням визнання відповідачем позову, стягнути з нього на користь позивача 50% судового збору в сумі 992,40 грн., а 50% судового збору в сумі 992,40 грн. мають бути повернені позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved