Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа - Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження, в обґрунтування якого зазначив, що постановою Першого Суворовського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в рамках виконавчого провадження №39683355 по виконанню виконавчого напису нотаріуса №6149 від 09.08.2013 року виданий Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошової суми в розмірі 654674,94 грн, було накладено арешт на все його нерухоме майно. Вказане виконавче провадження було завершене 28.07.2014 року на підставі п.9 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий напис нотаріуса повернуто стягувачу, на теперішній час вказаний виконавчий напис на виконанні не перебуває, матеріали виконавчого провадження відсутні, проте арешт не знятий. Позивач вважає, що оскільки виконавче провадження відсутнє, то відсутня і правова підстава для накладення арешту, але державний виконавець самостійно без наявності виконавчого провадження скасувати вказаний арешт не може, що є підставою для звернення до суду, в зв`язку із чим просить зняти арешт з усього його нерухомого майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження. Ухвалою судді від 04.01.2023 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в призначений час в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав, що свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами на присутність у судовому засіданні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором Як вбачається із інформаційної довідки №318856423 від 26.12.2022 року на все нерухоме майно позивача накладено арешт, відомості про який внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Судом встановлено, що 09.11.2013 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження з реєстраційним номером 3309893; підставою обтяження зазначена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ЄДРВП №39683355, виданий 24.10.2013 року, видавник: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Комаренко Р.А.; вид обтяження арешт нерухомого майна; обтяжувач: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; особа, майно/права якої обтяжується: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно. Листом від 24.01.2023 року за №2601 Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції повідомив, що у відповідності до бази даних Автоматичної системи виконавчих проваджень виконавче провадження №39683355 по виконанню виконавчого напису нотаріуса №6149 від 09.08.2013 року, який виданий Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошової суми в розмірі 654674, 94 грн., було завершено 28.07.2014 року на підставі п.9 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий напис нотаріуса повернуто стягувачу. З вказаного листа також вбачається, що 27.07.2015 року стягувачем повторно було пред`явлено до виконання виконавчий напис нотаріуса та постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №48249686, яке також було завершено 30.06.2017 року на підставі п.9 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий написа нотаріуса повернуто стягувачу, повторно на виконання до відділу не надходив та на виконанні не перебуває. Матеріали виконавчого провадження відсутні. Тобто на даний час, у провадженні Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відсутнє виконавче провадження, згідно якого було накладено арешт на майно [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини: і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. ст.319-321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Станом на день завершення виконавчого провадження, а саме 28.07.2014 року в статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» було передбачено, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 вказаної статті Закону зазначено, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З наданих матеріалів вбачається, що закривши виконавче провадження та повернувши виконавчий напис нотаріуса стягувачу, державний виконавець ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 28.07.2014 року) не дотримався та арешт не скасував. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, при цьому підстав для продовження обтяження на майно судовим розглядом не встановлено, тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом зняття арешту з усього нерухомого майна та виключення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26 цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) Згідно 4.1 Постанови ВССУ України від 03.06.2016 року, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11 -377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на нерухоме майно позивача у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, яке було закрито, строк пред`явлення до виконання виконавчого документу сплив, а тому накладений арешт підлягав скасуванню. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що позивач не може належним чином реалізувати своє право власності, оскільки відповідачем було винесено постанову про арешт майна боржника та вчасно в порушення норм законодавства не скасовано; на даний момент він позбавлений в іншій спосіб захистити свої порушені права, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: approved