Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

19.12.2022 позивачка [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж одного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 13.06.2013 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем мають дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що з вересня 2019 року вони з відповідачем проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дочка проживає з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні. В свою чергу, відповідач є особою працездатного віку, а тому з нього повинні стягуватися аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.12.2022 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 11-11 зв.). Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Позивачка до суду подала заяву від 22.02.2023 з проханням розглянути справу без її участі, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачем до суду подано заяву від 20.01.2023 у якій просить розглянути справу у його відсутності у зв`язку з мобілізацією до Збройних Сил України. У заяві зазначив, що позовні вимоги визнає та просить змінити розмір аліментів з частини всіх заробітку на 17 % всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку зі сплатою ним аліментів на утримання дитини у розмірі частини на підставі судового рішення у справі № 2-3143-2011 (а.с. 17). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають узареєстрованому шлюбі з 13.06.2013 (а.с. 4). Позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Нормою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За повідомленням позивачки дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Ця адреса є також місцем реєстрації позивачки [PERSON] , що підтверджується копією паспорта (а.с. 5-5 зв.). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За положенням ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (статті 7, 155 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом з`ясовано, що не заперечується відповідачем, що дитина сторін по справі [PERSON] мешкає з матір`ю [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір, дитина перебуває на утриманні матері. Згідно статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України). За правилами ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи розмір заявлених до стягнення аліментів позивачка посилається на норми ст. ст. 180, 181, ч. ч. 2, 3 ст. 182 СК України. Вирішуючи питання можливості задоволення позову в межах заявлених позивачкою вимог, суд приймає до уваги наступне. За повідомленням відповідача, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2011 ухваленим у справі № 2-3143/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.08.2011 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18-18 зв.). Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження матеріального стану відповідача, наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; понесених відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що має доводитись стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України. З клопотаннями про витребування доказів у відповідності до норми ст. 84 ЦПК України позивачка не до суду зверталася. Відповідно поданої заяви відповідач позовні вимоги визнає частково. Відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї доньки [PERSON] . З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач, окрім спільної з позивачкою дитини, на своєму утримані має ще неповнолітнього сина [PERSON] , на утримання якого зобов`язаний сплачувати аліменти за судовим рішенням. Відповідно до частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За наведених обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 19.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial