Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

30.01.2023р. [PERSON] (далі - позивачка), звернулася до суду з позовом до Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області (далі - відповідач), в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 4,33 га, яка розташована в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 014371, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 10.01.2022р. № 813. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] , та спадкоємцем за законом першої черги після її смерті. Звернувшись до нотаріального органу за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини, вона отримала роз`яснення про необхідність звернення до компетентних органів України для оформлення спадкових прав, через відсутність оригіналу державного акту та знаходження земельної ділянки на території України. Також позивачка, через свого представника, зверталася до нотаріального органу по місцю знаходження земельної ділянки, на що було отримано відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю оригіналу державного акту на вищезазначену земельну ділянку, яку вона не має можливості надати через його втрату, а тому позивачка змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Представниця позивачки адвокат Сорочан А. В. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Водночас 06.03.2023р. звернулася до суду із заявою, в якій просить провести підготовче судове засідання за її відсутності, оскільки не може з`явитися до суду через зайнятість в іншому судовому процесі, а також просить ухвалити рішення за наслідками проведення підготовчого судового засідання у зв`язку з визнання відповідачем позову. Крім того в заяві поданої до суду 08.02.2023р. представниця позивачки вказує, що остання судові витрати залишає за собою та не буде наполягати на їх стягненні з відповідача. Представник відповідача Москаленко М.Л. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду. Водночас 20.02.2023р. та 06.03.2023р. звернувся до суду із заявою, в якій визнає позовні вимоги та просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, у зв`язку із зайнятістю на роботі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження на підставі наявних у справі матеріалів. Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.1962р. позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 11.02.1962р. Згідно посвідки про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого бюро ЗАГС с. Сирово Врадіївського району у 1940 року, її батьком вказано [PERSON] ч, матір`ю - [PERSON] . Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.01.2020р. № витягу 00025290580 - 25.01.1964 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". [INFO] [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Сирове, Врадіївського району Миколаївської області Україна померла в муніципії Кишинів, Республіка Молдова, що підтверджується свідоцтвом про смерть з ідентифікаційним номером [NUMBER] виданим 29.11.2005р. Відділом цивільного стану муніципія Кишинів Головного управління цивільного стану Міністерства інформаційного розвитку республіки Молдова. З довідки № 210 від 12.03.2020р. Сирівської сільської ради за підписом сільського голови Літвінова А.О. вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та проживала в с. Болгарка Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області до 27.06.1997р. У витязі з житлової справи № 022193 Міцкевічюс Чесловас-Іозомас Антано за адресою [ADDRESS] зазначено дані про мешканців, дату їх прибуття, та статус проживання (постійне/тимчасове), а саме: [PERSON] , 1939р.н., постійно проживає з 13.11.1962р.; [PERSON] , 1940р.н. (дружина), постійно проживає з 13.11.1962р., [PERSON] , 1912р.н., постійно проживає з 25.07.1997р. З Підтвердження відсутності спадкової справи завіреного нотаріусом Республіки Молдова Зінаїдою Волімбовською (ліцензія № 077), вбачається, що станом на 10.19 год. 03.10.2022р. в реєстрі спадкових справ і заповітів процедура спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , народилася [INFO] у, ідентифікаційний номер [NUMBER] - не відкрита. За життя, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 014371, виданого 10.01.2002р. Сирівською сільською радою Миколаївської області, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 813, [PERSON] була власником земельної ділянки загальною площею 4,33 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Вказана обставина також підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Врадіївському районі № 21/111-20 від 24.01.2020р. Постановою від 13.03.2020р. за вих. №148/02-31 приватний нотаріус Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку з неподанням до нотаріуса заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк та неподанням доказів про постійне проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за однією адресою, які необхідні згідно ст. 1268 ЦК України. У постанові від 05.10.2022р. нотаріуса Республіки Молдова Зінаїди Волімбовської (ліцензія № 077) зазначено, що [PERSON] у 2006 році звернулася з заявою про відкриття спадкової справи після смерті матері [PERSON] , в чому їй було відмовлено, та запропоновано звернутися до нотаріального органу по місцю знаходження спадкового майна або в судові органи України. В цій же постанові зазначено, що по законодавству Республіки Молдова - спадкоємці які на день смерті проживали разом з спадкодавцями і оплачували всі платежі, фактично прийняли спадщину. Спадкової справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не було відкрито, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Постановою від 25.01.2023р. за вих. № 67/01-16 приватного нотаріусу Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку з не наданням витягу з державного земельного кадастру та інформації щодо земельної ділянки площею 4,33 га, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності (архівна копія) серії ІІ-МК № 014371, а саме: наявність кадастрового номеру, форми власності, підстави набуття у власність, зареєстровані інші права. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Врадіївському районі № 21/111-20 від 24.01.2020р. відомості про земельну ділянку належну померлій [PERSON] до ДЗК не внесені. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення, (всіх видів використання) містяться в Геопорталі по Миколаївській області грошова оцінка 1 га ріллі складає 27038,00 грн. Згідно з довідника показників нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь в Україні станом на 01.01.2021р. (гривень за гектар) - оціночна вартість ріллі в регіоні - Миколаївська область, становить 27 038 грн./1 га. У засобі масової інформації - газеті "Вісник Врадіївщини" № 21 від 14.03.2020р. опубліковане оголошення про те, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 014371, виданий 10.01.2002р. на ім`я [PERSON] , - вважати втраченим. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином враховуючи, що позивачка, є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , та в даному випадку не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв`язку із смертю матері [PERSON] , суд вважає, що позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 170 грн. 75 коп. покласти на позивачку.

Outcome: approved