Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

19 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позивач зазначає, що сплачує на користь відповідача аліменти на утримання чотирьох спільних дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходу. 30 березня 2022 від шлюбу з [PERSON] у позивача народилася дитина - [PERSON] , яка також перебуває на його утриманні, крім того на утриманні позивача перебуває його дружина [PERSON] , так як вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Враховуючи викладене, позивач не в змозі сплачувати вищезазначений розмір аліментів на утримання старших дітей, а тому просить суд зменшити розмір аліментів на їх утримання до 1/6 частини від усіх видів доходу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/10714/22 між суддями від 20 вересня 2022 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справу передано судді 23 вересня 2022 року. 12 жовтня 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21 листопада 2022 року на 12:30 год. Підготовче засідання призначене на 21 листопада 2022 року було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 19 січня 2023 року на 10:00 год. Ухвалою суду від 19 січня 2023 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті на 13 березня 2023 року. У судове засідання 13 березня 2023 року з`явилась представник позивача, підтримала доводи викладені у позовній заяві, просила суд позов задовольнити, зменшити розмір аліментів на утримання дітей від шлюбу з [PERSON] . Вказала, що позивач зараз перебуває у лавах ЗСУ, у нього є ще одна дитина від іншого шлюбу, друга дружина перебуває у декретній відпустці, а отже перебуває у нього на утриманні. Відповідачка чи її представник у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання судових повісток за місцем реєстрації, до суду повернувся конверт з відміткою: «адресат відсутній за адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони мають чотирьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, долучені до позовної заяви. Батьком дітей зазначено позивача [PERSON] , матір`ю відповідача [PERSON] . Діти проживають із відповідачкою, вказаний факт не заперечується та не спростовується позивачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 листопада 2021 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.06.2021 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Звертаючись із заявою про зменшення розміру аліментів, позивач вказав, що він 10 лютого 2022 року уклав новий шлюб з [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10 лютого 2022 року) та від цього шлюбу має доньку [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 5 квітня 2022 року). Вказав, що дочка від другого шлюбу та друга дружина перебувають також на його утриманні, оскільки дружина наразі у декретній відпустці, що підтверджується довідкою з місця роботи. Відповідно до довідки від 14 червня 2022 року, виданої ТОВ «Сільпо-ФУД», [PERSON] працює у товаристві за професією пекар з приготування піци з 23 грудня 2016 року та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 20 травня 2022 року по 30 березня 2025 року (а.с. 16). Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частинами другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що його сімейний стан змінився, у зв`язку з одруженням та народженням ще однієї дитини, однак, до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження погіршення у зв`язку з цим його матеріального становища, чи стану здоров`я, або ж значного покращення матеріального стану відповідачки. Окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та саме по собі не свідчить про погіршення матеріального стану. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При цьому суд враховує, що у позивача з відповідачкою 4-ро спільних дітей, та розмір аліментів рішенням суду був визначений у розмірі частина від усіх видів доходів (заробітку) позивача. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від другого шлюбу, а також перебування у нього на утриманні дружини, яка знаходиться у декретній відпустці без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення чотирьох спільних дітей позивача та відповідача, суперечитиме їх інтересам. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). До позовної заяви ані позивачем, ані його представниками не додано жодних доказів щодо доходів позивача на час визначення розміру аліментів судом першої інстанції так і на час звернення із цим позовом до суду. Будь-яких клопотань до суду з приводу отримання відповідної інформації від уповноважених органів, не надходило. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що позивачем не підтверджено належними доказами наявність, визначених статтею 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed