Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.08.2021 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач надавав допомогу на утримання дитини, але з початком війни припинив надавати грошові кошти. Позивач вказує, що спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Неповнолітній син щодня потребує грошових витрат, однак грошових коштів позивача на утримання дитини не вистачає. На даний час позивач перебуває та проживає за кордоном разом з дитиною, неповнолітній син повністю знаходиться на її утриманні. Добровільно виділяти кошти на утримання сина відповідач відмовляється, інтересами сім`ї не цікавиться. На звернення позивача щодо надання грошових коштів для утримання дитини ніяким чином реагує. Крім цього, позивач вказує, що відповідач є приватним підприємцем та сплачує аліменти на утримання дітей від попереднього шлюбу в добровільному порядку. Однак, з невідомих позивачу причин, відмовляється допомагати утримувати та виховувати їх спільного сина. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, позивач просить допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2022 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив на пред`явлений позов, в якому вказує, що він визнає свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини. Водночас вважає даний позов безпідставним, а мотиви позову відвертим перекручуванням обставин справи та введенням суду в оману, враховуючи невірне тлумачення позивачем норм матеріального права та порушення ряду процесуальних норм. Зокрема, відповідач вказує, що ним в добровільному порядку сплачувалися аліменти на утримання сина, а тому він належним чином виконував свої батьківські обов`язки. Жодних звернень від позивача до відповідача, як батька дитини, щодо сплати аліментів не було. Саме через виїзд позивача з дитиною за кордон, відповідач не може в добровільному порядку сплачувати кошти на дитину. Крім цього, позивачем не підтверджено той факт, що спільна дитина проживає саме з позивачем. При цьому, відповідач вказує, що при визначенні розміру аліментів слід врахувати, що ним сплачуються аліменти на користь інших двох дітей від попереднього шлюбу. Враховуючи викладене, відповідач вказує, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від сплати аліментів та не надано суду доказів, які б підтверджували факт перебування дитини разом з нею та на її утриманні, а враховуючи суперечність наведених нею доводів та проживання за межами території України, відповідач ставить під обґрунтований сумнів можливість пред`явлення позивачем позову. На обґрунтування процесуальних порушень, допущених позивачем при зверненні до суду, відповідач вказує на те, що матеріали справи не містять будь-яких документів, які б підтверджували факт особистої подачі позову до суду позивачем або повноважень представника, а тому вказані обставини ставлять під обґрунтований сумнів факт підписання даного позову саме позивачем. Таким чином, виходячи з наведеного, відповідач просив врахувати дані доводи при вирішенні справи по суті. В подальшому позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача, згідно якої позивач вказує, що відповідачу достовірно відомо, що позивач разом з неповнолітнім сином виїхала за кордон, оскільки відповідач сам особисто вивозив її з сином до кордону. Матеріали позовної заяви були нею підписані за кордоном та передані для відправки на територію України. Враховуючи викладене, позивач просила заперечення відповідача відхилити та стягувати з відповідача аліменти, які заявлені нею в позовній заяві. В подальшому відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позивач визнала, що самостійно не зверталась до суду, а її особисті підписи в документах ставляться під сумнів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.09.2015 року, [PERSON] , народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] . На даний час неповнолітня дитина проживає разом з позивачем за кордоном, на що вказує сам відповідач у відзиві на позовну заяву. Відтак неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача. Зазначену обставину відповідач жодними доказами не спростував. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог\~ч.ч. 1, 2 ст. 180 СК України,\~обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Нормами ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька). Згідно вимог ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вказує позивач, відповідач є фізичною особою - підприємцем, що визнав відповідач. Відтак відповідач має стабільний дохід, хоча розмір такого доходу не вказав. Доказів того, що розмір отримуваних відповідачем доходів, зважаючи на наявність інших двох утриманців, не дозволяє сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини суду не надано. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача у частці від його заробітку і саме такий спосіб стягнення аліментів визначила позивач. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно ч.\~2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. При цьому, суд звертає увагу на те, що за сталою судовою практикою аліменти на утримання однієї дитини присуджуються судом в частці, що становить всіх видів заробітку платника аліментів. Аналогічні норми містить і ч. 5 ст. 183 СК України. На переконання суду, позивачем не доведена належними і допустимими доказами та обставина, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання однієї дитини в розмірі, що становить 1/3 всіх його доходів. Переконливих аргументів з цього приводу позивачем не наведено. Таким чином, відповідач має вік 41 рік, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно. Визначений розмір аліментів, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Доводи відповідача про неможливість сплати ним аліментів в частці від заробітку не спростовують зазначених висновків суду, а тому відхиляються за безпідставністю. Перешкоди, які, на думку відповідача, чинить позивач у спілкуванні з дитиною, лежать в іншій правовій площині, можуть бути предметом розгляду в окремій справі і не є тією обставиною, яка унеможливлює присудження аліментів на утримання дитини. Суд не вбачає процесуальних порушень при зверненні позивача до суду з даним позовом, а тому підстави для залишення позову без розгляду відсутні. За таких обставин, з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 21.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць (виходячи з розміру мінімальної заробітної плати) слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial