Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2016 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. 28 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до суду. У позовній заяві ставиться вимога про зменшення розміру аліментів, які за рішенням суду стягуються з нього на користь відповідача на утримання спільної дочки [PERSON] , [INFO] , з розміру 1/4 частини всіх доходів до 1/8 частини. Підставою для позову названо факт реєстрації шлюбу з іншою жінкою, і народження у тому шлюбі ще двох дітей; факт наявності у нього двох дітей у попередньому шлюбі, на утримання яких за рішенням суду позивач сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини; а також факт перебування на його утриманні у зв`язку із втратою роботи дружини і двох батьків-пенсіонерів. 03 січня 2023 року судом було отримано інформацію з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача в с. Біляни Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Ухвалою від 04 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження (а.с. 39). Ухвалою від 24 січня 2023 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до розгляду по суті (а.с. 48). Фактично, копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками відповідач отримала 03 лютого 2023 року (а.с. 49, 57). 30 січня 2023 року відповідач [PERSON] ознайомилася з матеріалами цивільної справи (а.с. 51) і 02 лютого 2023 року подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с. 54-55). З тексту відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що жодними доказами не підтверджено обставини, що батьки позивача, дружина та діти перебувають на утриманні [PERSON] , що позивач сплачує кошти за оренду житла. Натомість, розмір доходів позивача у зв`язку з мобілізацією за останній період збільшився, що не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Отримавши 17 лютого 2023 року копію відзиву, позивач 21 лютого 2023 року підписав і направив до суду відповідь на відзив (а.с. 65-68). У цій заяві по суті позивач зазначив, що з 01 лютого 2023 року змінено порядок виплати військовослужбовця додаткової винагороди та знято виплату премій, які йому раніше нараховувались; позивач не відмовляється від утримання їхньої спільної з відповідачем дитини, однак просить суд зменшити розмір аліментів, які за рішенням суду з нього стягуються, враховуючи, загальну кількість дітей, яких він утримує. Просив відзив [PERSON] залишити без розгляду, оскільки вважає, що відповідач подала його з порушенням процесуальних строків. В судове засідання позивач не з`явився. Подав до суду заяву (а.с. 44), у якій просив про розгляд справи за його відсутності. З 08 години 25 хвилин до 09 години 25 хвилин 27 лютого 2023 року в Україні було оголошено сигнал «повітряна тривога». Відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 72). Позовні вимоги у цій заяві визнала частково, просила постановити рішення про зменшення розміру аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу) позивача. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін. Розглянувши справу, зокрема, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними та витребувані за їх клопотанням судом докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10.10.2016 у справі № 139/758/16-ц (а.с. 18) між сторонами розірвано шлюб, який було укладено 23 лютого 2013 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2016 року у справі № 139/324/16-ц ухвалено про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до її повноліття. Окрім того, від шлюбу із [PERSON] , який рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2012 року у справі № 205/3858/2012 (а.с. 20) було розірвано, [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 13), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). На утримання цих дітей позивач сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду від 09 серпня 2012 року у справі № 205/948/2012 (а.с. 25). 18 червня 2019 року позивач уклав шлюб із [PERSON] (а.с. 21) і має з нею двох дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 16), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Ці обставини сторонами не заперечуються. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Для забезпечення передбачених законодавством прав та інтересів дитини сторін [PERSON] , [INFO] , рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2016 року у справі № 139/324/16-ц із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Це рішення набрало чинності 17 травня 2016 року (а.с. 45). На підставі згаданого вище судового рішення 04 травня 2016 року видано виконавчий лист (а.с. 33). Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 28), а також довідки № 17657 від 13.12.2022 про розмір аліментів сплачених у твердій грошовій сумі (а.с. 31) стверджується, що за період з жовтня 2021 року до листопада 2022 року [PERSON] сплатив всього за виконавчим документом 38 007 гривень 37 копійок аліментів на дитину, а його заборгованість зі сплати аліментів за цей період складає 10 345 гривень 30 копійок. Іншим розрахунком заборгованості зі сплати аліментів на підставі судового рішення на користь [PERSON] (а.с. 29), а також довідкою № 15461 від 13.12.2022 про розмір аліментів сплачених у твердій грошовій сумі (а.с. 30) стверджується, що за період з вересня 2021 року до листопада 2022 року [PERSON] сплатив за іншим виконавчим документом на користь іншого стягувача всього 42117 гривень 33 копійки аліментів на дітей, а його заборгованість зі сплати аліментів за цей період складає 27 418 гривень 17 копійок. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 486/466/18, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розумінні статті 81 ЦПК України та статті 192 СК України саме позивачу необхідно доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний правовий висновок у міститься постанові Верховного Суду від 17.02.2020 (справа № 459/2189/18). Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене вище, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Проаналізувавши надані в обґрунтування позовних вимогдокази, судом встановлено, що сімейний стан [PERSON] , а також його доходи змінилися. Так, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 321581607 від 01.01.2023 (а.с. 69) стверджується обставина, що позивач не має у своїй власності нерухомого майна. Відповідно до довідок в/ч [NUMBER] № 916 від 07.12.2022 (а.с. 22) та № 925 від 09.12.2022 (а.с. 23) [PERSON] з березня 2022 року перебуває на військовій службі, а його матеріальне становище в порівнянні з довоєнним часом покращилося (це вбачається з довідок про заборгованість по аліментах на а.с. 28, 29). В той же час, розмір утримань у гривневому еквіваленті із зарплати також збільшився. Як слідує з тексту рішення Мурованокуриловецького районного суду від 04 травня 2016 року у справі № 139/324/16-ц (а.с. 45), питання визначення розміру аліментів було прийнято за відсутності відомостей про наявність у [PERSON] обов`язку сплачувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей від попереднього шлюбу у розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку (доходів) (а.с. 25). Крім того, з моменту прийняття судового рішенняМурованокуриловецьким районним судом 04 травня 2016 року у справі № 139/324/16-ц (а.с. 45), у [PERSON] народилося ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 16), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Отже, очевидним є факт, що у позивача змінився сімейний стан в сторону збільшення утриманців. При цьому, суд не має підстав відносити до числа утриманців позивача його дружину та батьків-пенсіонерів. Так, з наданих до позову відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а.с. 34), дружина позивача отримує з Управління праці та соціального захисту певні соціальні виплати. А пенсійний вік батьків позивача (а.с. 26, 27) не може без інших доказів бути підставою для віднесення їх до утриманців [PERSON] (суду не надано доказів родинних стосунків, доказів про розмір пенсії, доказів про наявність інших дітей, які зобов`язані утримувати батьків, доказів про спільне проживання і т.п.). Тому, на думку суду, в наявності є достатні підстави для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] . Покращення майнового стану позивача не може впливати на рішення суду за цим позовом, адже розмір відрахувань аліментів з його зарплати здійснюється в частці від заробітку. Таким чином, судом встановлено, що позивач має п`ятеро малолітніх дітей, які в однаковій мірі потребують його матеріального утримання, а він, в свою чергу, зобов`язаний надати їм рівне та достатнє утримання. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 128 КЗпП України розмір відрахувань із заробітної платипри стягненні аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати сімдесяти відсотків. Отже, шляхом арифметичного аналізу наведених норм Сімейного кодексу України і Кодексу законів про працю України, максимальний розмір відрахувань із зарплати позивача на утримання п`ятьох дітей може бути 70%. Враховуючи рівне право всіх дітей на утримання від батька, незалежно від наявності судового рішення про стягнення аліментів, кожен з дітей може отримати 14% заробітку (доходу) батька - позивача у цій справі (70% : 5 дітей = 14%). Аналізуючи наведене, суд вбачає законні підстав для часткового задоволення позовної вимоги та зменшення розміру аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) на 14% заробітку (доходу) боржника. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial