Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що відносини з відповідачем перебувають на стадії розірвання шлюбу, який було зареєстровано 02 вересня 2017 року Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 82. Вони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільної матеріальної допомоги не надає та не приймає участі у вихованні дитини. Посилаючись на положення статтей 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, позивачка поданий позов просить задовольнити. Відповідач відзиву на позов не надав, свою позицію щодо заявленого позову іншим чином суд не повідомив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 13 січня 2023 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, надіслано запит до органу реєстрації Рокитнянської селищної ради Київської області про зареєстроване місце проживання відповідача. У відповідь\~надана інформація,\~що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою, зазначеною у позовній заяві. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 24 січня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зазначена ухвала поштовим зв`язком направлена сторонам у справі. Відповідачеві разом з ухвалою направлено копію позовної заяви з доданими документами. Одночасно відповідачеві роз`яснено її право подати відзив на позов. Позивачка на судовий розгляд справи призначений на 23 лютого 2023 року не прибула. Натомість, через канцелярію справи надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує та просить його задоволити. На примирення не згідна. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання поштового відправлення, яке повернуто до суду 07.02.2023 у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Також повідомлявся розміщенням оголошень на офіційному сайті суду, які публікувались 26.01.2023 та 14.02.2023. Додатково було повідомлено надісланням СМС-повідомлення на номер телефона [PERSON] , що підтверджується довідкою про доставку СМС-повідомлення від 13.02.2023. Відтак, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання віідповідач не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Правом на надання відзиву не скористався, іншим чином свою позицію щодо заявленого позову суд не повідомив. Таким чином суд доходить до висновку що сторони були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляд справи. За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними письмовими матеріалами. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи позицію позивачки, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають на стадії розірвання шлюбу який зареєстровано 02 вересня 2017 року Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 82, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 вересня 2017 року. Позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01 квітня 2020 року. У судовому засіданні з позовної заяви встановлено, що відповідач офіційно не працює, кошти в сімейний бюджет не надає. Сімейний бюджет\~складається лише\~з коштів,\~що позивач\~отримує як\~соціальну допомогу\~при народженні\~дитини.\~ Їй довелося залишити місце спільного з відповідачем проживання та повернутись до будинку батьків. Питання добровільного утримання дитини ними не розглядалось. Оскільки дитина залишилися на повному утриманні позивачки, то вона вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Відповідач працездатний, але офіційно не працевлаштований, інших дітей на утриманні не має. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Крім того, частиною 2 статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Така ж норма закріплена і статтею 180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 3 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Висновки суду Між сторонами склалися правовідносини з обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Згідно до частини другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття. Оскільки законодавець\~передбачив обов`язок\~батьків утримувати\~неповнолітніх дітей\~до досягнення\~ними повноліття,\~з урахуванням\~стану здоров`я\~та майнового\~становища сторін,\~можливості у\~відповідача надавати\~таку допомогу,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] про стягнення\~з [PERSON] аліментів на утримання сина, підлягають задоволенню у межах визначеного чинним законодавством розміру. Безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач неспроможний надавати таку допомогу, суду не надано. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову, тобто з 13 січня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття. Визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави. Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином мінімальна сума судового збору, яка підлягає сплаті становить 1073,60 гривні (2684 грн. х 0,4 = 1073,60 ). На підставі викладеного, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1073,60 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved