Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідач [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 03.11.2015 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, через його надмірну любов до себе. Як чоловіка його не сприймає та кохає іншого. Шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. Шлюб існує тільки формально. Примирення між нею та відповідачем неможливе. Вказує, що подальше спільне життя із відповідачем принизило б її, як жінку та суперечить її інтересам. Позивачка [PERSON] просить: розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] . Згідно ухвали суду від 20 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] 03 лютого 2023 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] до нього про розірвання шлюбу визнав та просив їх задовольнити. Суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються вимогами ч.2 ст.104, ч.2 ст.112 СК України, якими передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 2, 3, 4 ст.56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Статтею 113 СК України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що згідно свідоцтву про шлюбу серії [NUMBER] , виданому 03.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управлення юстиції у Київської області, [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , зареєстрували шлюб 03.11.2015 року, про що зроблено запис №403. Прізвища після укладення шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, належними, допустимими, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Outcome: approved