Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач), звернувсь до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), про розірвання шлюбу, в якому вказав, що з 12.10.2019 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року відносини з відповідачкою поступово погіршувались, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Спроби примиритися не дали бажаного результату, оскільки з відповідачкою мають різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки. На даний час фактичні шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. За таких обставин вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Зазначив, що спору про поділ спільного майна подружжя та спору про місце проживання дитини між ними немає. Тож, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 12.10.2019 року Подільським районним у місті Києві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Ухвалою Макарівського районного суду від 20.01.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали від 20.01.2023 року та позовну заяву з додатками відповідачка отримала 09.02.2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800100132636 (а.с.18). Відповідно у встановлений судом строк відповідачка на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 12.10.2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Подільським районним у місті Києві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, актовий запис №1711; прізвище після держаної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 12.10.2019 року, а.с.7). За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.12.2022 року (а.с.8). Як вказав позивач, а відповідачка не скористалась своїм правом заперечити проти цього, що протягом останнього року відносини з відповідачкою поступово погіршувались, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Спроби примиритися не дали бажаного результату, оскільки з відповідачкою мають різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки. На даний час фактичні шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. За таких обставин збереження шлюбу є неможливим. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с.1), слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved