Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

02.03.2023 [PERSON] звернулася до суду із заявою, яка подана за участі заінтересованих осіб: [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та [PERSON] , а саме: 1. Заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2. Заборонити [PERSON] та [PERSON] наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 3. Заборонити [PERSON] та [PERSON] вести з постраждалою особою [PERSON] листування, телефонні переговори або контактувати з нею через третіх осіб. В обґрунтування своєї заяви покликається на те, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за Львівська область, Львівський район, с. Гайок, де з нею проживає також брат її покійного чоловіка [PERSON] , який вчиняє щодо неї психологічне та економічне насильство. Вказує, що [PERSON] вчиняє щодо неї домашнє насильство разом із [PERSON] , яка проживає по сусідству. Заявниця неодноразово зверталася до органів поліції, за результатами звернення працівниками поліції проводилися розмови із заінтересованими особами, проте останні для себе висновків не зробили.На даний час існує реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї з боку заінтересованих осіб, тобто існують обґрунтовані ризики більш тяжких наслідків її психічного, а можливо і фізичного здоров`я. З цих підстав, заявниця просила суд видати обмежувальний припис. Ухвалою суду від 02.03.2023 прийнято заяву до розгляду та призначено судовий розгляд. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги викладені у заяві, зокрема пояснила, що [PERSON] регулярно та протягом тривалого часу вчиняє домашнє насильство відносно неї, яке проявлялося у вигляді психологічного, та економічного насильства. Зокрема, вона проживає разом із ним з 2004 року після смерті її чоловіка, та він являється братом її покійного чоловіка. Вони ведуть спільне господарство ,вона готує йому іжу та доглядає за ним. Однак останнім часом до нього приходить сусідка [PERSON] , яка має з ним стосунки , а саме вони є коханцями. Вона приходить до нього в ночі, ходить по хаті, заважає їй спати та світить фонариком. Крім цього псує та краде її речі. Це порушує її звичний спосіб життя та вважає що сусідка вчиняє щодо неї насильство. Разом з тим [PERSON] вчиняв щодо заявниці фізичне насильство, в результаті чого вона змушена була звернутися в органи поліції. Просила суд заяву задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні просив у задоволенні заяви відмовити, вказав, що насильства будь якого характеру відносно заявниці не вчиняв. Він проживає разом із заявницею з 2004 року. Вони ведуть спільне господарство, він віддає свою пенсію заявниці. Зазначив про те, що через ревнощі до сусідки [PERSON] , заявниця постійно влаштовує сварки та на його думку вчиняє щодо нього психологічне насильство. Також зазначив, що через похилий вік заявниця вигадує різні неправдиві історії. Просив суд відмовити у задоволенні заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце судового засідання, враховуючи положення ч.1 ст.350-5 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи за наявних у справі матеріалів. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] фактично зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вище вказаною адресою проживає [PERSON] , що вбачається з довідки № 65 виданої 01.03.2023 Прибужанівським старостинським округом Львівського району Львівської області Кам`янка-Бузької міської ради (а.с.4). Згідно листа начальника відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області № 132/4401-23 від 11.01.2023 видно, що до відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області зверталася заявниця [PERSON] з приводу того, що її сусідка [PERSON] , на її думку займається ворожінням внаслідок чого в неї вдома виникають суперечності із шваґром [PERSON] , який під впливом гіпнозу виносить із дому продукти харчування та вчиняє неправомірні дії. Дане звернення було розглянуто. За результатами розгляду прийнято рішення подальшу перевірку припинено у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, оскільки факти викладені у заяві підтверджують лишень із її слова. Звертаючись до суду з заявою про застосування обмежувального припису, Д [PERSON] покликалась на те, що заінтересовані особи вчиняють відносно неї домашнє насильство у зв`язку з чим вона просила застосувати до них обмежувальний припис. П. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. П. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З`ясовуючи наявність підстав для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] та [PERSON] суд виходить з такого. Як вбачається із матеріалів справи, посилань заявника та пояснень, наданих заінтересованою особою, сторони проживають разом, ведуть спільне господарство. Звертаючись до суду з заявою про застосування обмежувального припису, [PERSON] обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа [PERSON] разом з [PERSON] систематично вчиняють стосовно неї домашнє насильство психологічного характеру. Незважаючи на профілактичні бесіди здійснені працівниками поліції не реагують та продовжують свою протиправну діяльність. Судом відзначається, що посилання заявника на те, що вона зазнає постійного насильства з боку [PERSON] та [PERSON] не підтверджує факт вчинення останніми домашнього насильства щодо неї, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Разом з тим вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. До матеріалів справи на підтвердження вчинення домашнього насильства заявником подано відповідь начальника відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області № 132/4401-23 від 11.01.2023 щодо звернення [PERSON] .. Однак, судом відзначається, що звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованими особами щодо заявниці, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом». Сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству (постанови Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19 (провадження № 61-3510св20), від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61-1585св20), від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20). Водночас, матеріали справи не містять інших доказів того, що заінтересованими особами [PERSON] , [PERSON] вчинялися дії щодо заявниці, які могли б бути кваліфіковані як домашнє насильство. Також не доведено існування загрози вчинення протиправних дій у майбутньому. Таким чином, достатньою підставою для задоволення заяви про видачу обмежувального припису могло бути існування обґрунтованого побоювання вчинення насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, що у цій справі доведено не було. Враховуючи вище викладене та беручи до уваги, що у спосіб обраний заявником неможливо видати обмежувальний припис, оскільки в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] , [PERSON] насильства відносно неї. Окрім того сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованими особами, але не підтверджує факт того, що останні і на даний час вчиняють щодо [PERSON] насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для видачі обмежувального припису, у зв`язку з чим відповідна заява задоволенню не підлягає. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed