Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із вказаним позовом, в якому просили: визнати право власності на 1/6 частку житлового будинку з належними до нього приміщеннями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати право власності на 1/6 частку житлового будинку з належними до нього приміщеннями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати право власності на 2/9 частки житлового будинку з належними до нього приміщеннями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати право власності на 4/9 частки житлового будинку з належними до нього приміщеннями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування поданого позову зазначено, що будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Вказане було підтверджено свідоцтвом про право особистої власності на вказаний житловий будинок, яке видано 29.12.1987 року згідно рішення Хмельницької міської ради народних депутатів №291 від 17.12.1987 року. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] спадщина не оформлялася, оскільки згідно діючого на той час законодавства майно колгоспного двору могло бути успадковане лише після смерті останнього члена колгоспного двору. Із введенням в дію 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори були ліквідовані і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів було врегульовано нормами ЦК УРСР у відповідній редакції. За приписами діючого на той час законодавства після припинення 15.04.1991 року колгоспних дворів, всі члени цих колгоспних дворів, які були такими станом на цю дату і не втратили права на частку в його майні, мали право сумісної власності на майно такого двору. Членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] станом на 15.04.1991 рік були: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На вказану дату вказаним особам належало по 1/6 частці майна вказаного колгоспного двору. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкова справа не заводилася. На день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані і проживали: його дружина [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] , які фактично прийняли спадщину. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняв лише [PERSON] . Звернувшись до нотаріальної контори з метою оформлення права власності на спадкове майно (спірного житлового будинку з належними до нього приміщеннями та спорудами) останній отримав відмову нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії з посиланням на відсутністю правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння. Зазначили, що оскільки свідоцтво про право власності на жилий будинок з належними до нього приміщеннями та спорудами за адресою: [ADDRESS] який належав до майна колгоспного двору, було видано за законодавством, яке на теперішній час застаріло, право власності позивачів на частку у цьому будинку не визнається. У зв`язку із цим [PERSON] та [PERSON] не можуть оформити свої права як спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті їх батьків [PERSON] та [PERSON] , яким належали частки у спірному домоволодінні. Зазначили, що з урахуванням викладених обставин [PERSON] та [PERSON] належить по 1/6 частці у домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] - 2/9 частки у домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] частка, як члену колгоспного двору + 1/18 частка (успадкована після смерті [PERSON] )); [PERSON] - 4/9 частки у домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] частка, як члену колгоспного двору + 1/18 частка, яка успадкована після смерті [PERSON] + 2/9 частики, яка успадкована після смерті [PERSON] ). В судове засідання позивачі та їх представник - адвокат Адамчук Л.В. не з`явилися. Представником позивачів подане клопотання, в якому вона просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивачів. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив. У поданому відзиві позов не визнав, посилаючись на недоведеність позовних вимог. Зазначив, що із долучених до позову документів відсутні відомості про те, хто саме прийняв спадщину після померлих [PERSON] та [PERSON] , що не дає можливості визначити частку кожного із позивачів. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.12.1987 року, яке видане на підставі рішення виконкому Хмельницької районної ради народних депутатів №291 від 17.12.1987, [PERSON] , як голові колгоспного двору належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстровано в Хмельницькому БТІ, що підтверджується записом в реєстрову книгу 55 під реєстровим номером 9262 від 29.12.1987. Згідно технічної документації станом на 06.06.1995 рік вказане домоволодіння складалося із: житлового будинку (літ.А-1), літньої кухні (літ.Б), погріб (літ.б), сараю (літ. В) та сараю (літ Г). 17.03.1981 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Хмельницьким районним відділом ЗАГС Хмельницької області 17.03.1981 року, актовий запис 165. Після реєстрації шлюбу остання змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] , народилася [INFO] , та її матір`ю є [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] був встановлений рішенням Хмельницького міського суду від 20.12.2000 року у справі №2-7591/2000. 01.08.1962 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, який був зареєстрований Хмельницьким районним відділом РАГС, актовий запис №29. Також встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є синами [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено представленими копія свідоцтв про народження вказаних осіб. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть, яке було видане міським відділом ЗАГС 29.04.1988 року . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, яке видане 25.10.2002 року відділом РАЦС Хмельницького міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджено інформаційної довідкою зі спадкового реєстру №67332870 від 17.11.2021 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, яке видане 03.12.2012 року відділом ДРАЦС по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Після смерті [PERSON] , за заявою про прийняття спадщини від [PERSON] , приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лавришиною А.О. був заведено спадкову справу №15-2013. Також із матеріалів спадкової справи встановлено, що [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлої [PERSON] , про що у визначений законом строк подав до нотаріуса відповідну заяву. Згідно наявної у матеріалах спадкової справи довідки (витягу з погосподарської книги) станом на час смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані та проживали її діти: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] станом на 15.04.1991 рік за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , яке видане Хмельницьким міським відділом РАГС 14.01.1999 року посвідчено факт реєстрації шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] а також зміну прізвища останньої на « [PERSON] ». Застосовані норми права та позиція суду. Предметом вказаного спору є визнання права власності позивачів на частку у майні колгоспного двору, як членів колгоспного двору та відповідно її спадкування. З огляду на обставини справи, до даних правовідносин слід застосувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) у редакції на час видачі свідоцтва про право особистої власності. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК УРСР. Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. З матеріалів справи встановлено, що будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Остання померла [INFO] . Порядок спадкування майна члена колгоспного двору був врегульований положеннями ст.563 ЦК УРСР. Згідно приписів вказаної статті, в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Станом на 15.04.1991 року за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] станом на 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] та виходячи з рівності часток членів колгоспного двору, то відповідно частка кожного з цих осіб, станом на 15.04.1991 рік у майні вказаного колгоспного двору становила 1/6 частку. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті спадкова справа не заводилася. За приписами статей 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, в редакції, чинній станом на момент 20.10.2002 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , а також [PERSON] і [PERSON] , відповідно як дружина та діти померлого [PERSON] , фактично прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті останнього, оскільки фактично вступили в управління та володіння майном (часткою, яка належала померлому у спірному домоволодінні), яке належало померлому. Оскільки [PERSON] належала 1/6 частка у домоволодінні [ADDRESS] , виходячи з рівності часток, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/18 частки кожен відповідно. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв [PERSON] , подавши у встановлений законом строк відповідну заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною1 ст.1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Звернувши до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] , [PERSON] отримав відмову від нотаріуса із посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння [ADDRESS] . Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і, відповідно, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи зазначені положення закону а також встановлені фактичні обставини справи за поданий позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] , право власності на 1/6 частку житлового будинку з належними до нього приміщеннями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку житлового будинку з належними до нього приміщеннями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/9 частки житлового будинку з належними до нього приміщеннями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 4/9 частки житлового будинку з належними до нього приміщеннями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] .

Outcome: approved