Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

27.10.2022 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину [PERSON] , що продовжує навчання, у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно до закінчення її навчання, але не більш як до досягнення двадцяти трьох років. Позов обгрунтовує тим, що 08 серпня 2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі у народилися двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2015 року у цивільній справі № 308/13368/15-ц шлюб розірвано, спільних дітей сторін залишено проживати з матір`ю - [PERSON] . 20.09.2016 року позивачка повторно вийшла заміж та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2022 року у цивільній справі № 308/15776/22 присуджено стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки та сина в твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, з дня пред`явлення позову до суду 24.11.2021 і до досягнення дітьми повноліття. 11.08.2022 року донька [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття, відповідно було припинено стягнення з відповідача аліментів на її утримання. У серпні місяці 2022 року [PERSON] , [INFO] , вступила на навчання та була зарахована студентом першого курсу денної форми навчання, спеціальність «бакалавр» факультету іноземної філології Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» з терміном закінчення навчання 30.06.2026 року. На даний час відповідач припинив надавати фінансову допомогу на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , а тому позивачка змушена звернутися для захисту свого порушеного права у судовому порядку. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Визначено відповідачу строк для подання відзиву. Виклик відповідача [PERSON] постановлено здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Розгляд справи відкладався 09.12.2022, 16.01.2023, 03.02.2023. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, просить позовну заяву задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомлено, відзиву на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності її учасників, на підставі наявних у суду матеріалів та винести заочне рішення по справі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08 серпня 2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2015 року у цивільній справі № 308/13368/15-ц шлюб розірвано, спільних дітей сторін залишено проживати з матір`ю - [PERSON] . У шлюбі у народилися двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . 20.09.2016 року позивачка повторно вийшла заміж та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2022 року у цивільній справі № 308/15776/22 присуджено стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки та сина в твердій грошовій сумі 3000 /три тисячі/ гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, з дня пред`явлення позову до суду 24.11.2021 і до досягнення дітьми повноліття. 11.08.2022 року донька сторін [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття (додано копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.2004), відповідно було припинено стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Згідно з копією довідки ДВНЗ "Ужгородський національний університет" №294 від 24.10.2022 [PERSON] , [INFO] , зарахована студенткою першого курсу денної форми навчання, спеціальність «бакалавр» факультету іноземної філології Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» з терміном закінчення навчання 30.06.2026 року. Додано також копію договору про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб від 31.08.2022. Як вказує позивач, на даний час відповідач припинив надавати фінансову допомогу на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , відповідне питання у позасудовому порядку з позивачкою не обговорював, іншого способу, ніж звернення з відповідним позовом до суду для стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання, немає. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. За приписами ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України). Вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вимогами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За вимогами ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на наведені позивачем обставини, подані суду докази, а також те, що суду не надано доказів, що відповідач є непрацездатною особою чи має на утриманні непрацездатних осіб, як вважає позивач, має змогу сплачувати аліменти на повнолітню доньку, та неподання суду доказів у їх спростування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково на суму 3500 грн. Також, суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial