Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд припинити право спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , просила виділити в натурі, та визнати за позивачем у порядку виділу у натурі ? частину квартири, що є у спільній частковій власності, право власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення загальною площею 130,5 кв.м. для формування відокремленої квартири [ADDRESS] . І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2009 року, згідно якого, було здійснено розподіл спільного майна подружжя та визнано за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири та залишено у власності [PERSON] 1/2 частину цієї квартири. Позивачу стало відомо 17.08.2021 року, що власником 1/2 частини квартири являється вже не [PERSON] , а [PERSON] , на підставі договору дарування від 11.04.2012 року. Позивач вважає, що [PERSON] здійснив відчуження своєї частини квартири через договір дарування з метою обійти вимоги ч. 1 ст. 362 Цивільного кодексу України, оскільки у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу. Позивач звернулася до ТОВ "Судова незалежна експертиза України" з проханням провести будівельно-технічне експертне дослідження квартири, та отримала висновок згідно якого існує технічна можливість, шляхом проведення перепланування та переобладнання, виконати розподіл квартири [ADDRESS] між співвласниками і цей розподіл буде відповідати вимогам державних будівельних норм та стандартів. А тому, позивач просить суд, припинити право спільної часткової власності [PERSON] із часткою 1/2 та [PERSON] із часткою 1/2 на квартиру [ADDRESS] , виділити в натурі та визнати за [PERSON] , у порядку виділу у натурі 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що є у спільній частковій власності, право власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення загальною площею 130,5 кв.м для формування відокремленої квартири [ADDRESS] , а саме: квартирі: 1- коридор (частково) - 5,9 кв.м; 2 - ванну - 5,70 кв.м; 3 - гардероб - 3,00 кв.м; 4 - кімнату - 28,90 кв.м; 5- кімнату - 31,40 кв.м; 6 - ванну - 6,80 кв.м; 7 - гардероб - 3,0 кв.м; 8 - кухню (частково) - 13,3 кв.м; І - лоджію - 2,5 кв.м; ІІ- лоджію - 2,5 кв.м; ІІІ - лоджію - 0,9 кв.м. В підсобних приміщеннях виділити в особисту власність приміщення гаражу [NUMBER] площею 26,6 кв.м. Виділити в натурі та визнати за [PERSON] , у порядку виділу у натурі 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що є у спільній частковій власності, право власності на індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення загальною площею 129,2 кв.м для формування відокремленої квартири [ADDRESS] , а саме: в квартирі: 1 - коридор (частково)- 10,9 кв.м; 8- кухню (частково) - 18,3 кв.м; 9- веранду - 13,9 кв.м; 10- кімнату - 32,60 кв.м; 11- кімнату - 11,40 кв.м; 12- ванну - 4,00 кв.м; 13- гардероб - 3,60 кв.м; IV - лоджія - 2,5 кв.м. В підсобних приміщеннях виділити в особисту власність приміщення гаражу 3 площею 26,7 кв.м та комору 5 площею 5,3 кв.м. Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] створити самостійні виходи з новостворених квартир, шляхом улаштування цегляних перегородок та дверних прорізів, в частині коридору створити допоміжне приміщення - тамбур площею 6,3 кв.м., яке залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Заперечуючи позов, відповідач подав відзив, в якому зазначив, що позивач із відповідачем не погоджувала варіанти поділу квартири, та звернулась до судового експерта із власної ініціативи, з власним варіантом поділу квартири про виділ в натурі частки, однак запропонований позивачем варіант поділу квартири на самостійні об`єкти нерухомості порушує правила чинних будівельних норм, у відповідача є сумніви щодо його правильності, повноти і неупередженості, відповідач не бажає здійснювати поділ приміщення в натурі. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 08.12.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в загальному порядку, призначив справу до підготовчого засідання (а.с. 116). 29.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача (а.с. 121-122). 17.01.2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача Поліщука В.А. про приєднання до матеріалів справи Висновку № 4 від 14.01.2022 року (а.с. 125-130). 24.01.2022 року позивач подала клопотання про призначення експертизи. (а.с. 135) Ухвалою суду від 24.01.2022 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 139-140). 20.05.2022 року на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертизи надійшов рахунок за проведення експертизи. (а.с. 142-143) 18.07.2022 року на адресу надійшло клопотання експерта про забезпечення обстеження об`єкту дослідження (а.с. 149-150) 29.11.2022 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи № 357/13634/21 з Висновком експерта від 17.11.2022 року № 5250/22-44 (а.с. 154-166) Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 02.12.2022 року відновив провадження у справі та призначив її до розгляду. (а.с. 168) 06.12.2022 року на адресу суду надійшов лист експерта (а.с. 170). 26.12.2022 року позивач подала клопотання про виклик експерта для надання роз`яснень (а.с.173-174) 26.12.2022 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 01.02.2023 року доручено Ульяновському районному суду Кіровоградської області забезпечити проведення відеоконференції, для участі в судовому засіданні експерта Комашка Романа Вікторовича та надання ним пояснень (а.с. 188-189) 02.03.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів щодо судових витрат (а.с. 193-201) В судовому засіданні позивач та представник позивача, адвокат Самусь О.В. підтримали позов. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Поліщук В.В., [PERSON]. позов не визнали, суду пояснили, що відповідач вважає за можливе викупити частку позивача за ринковою вартістю, а не здійснювати поділ квартири. В судовому засіданні була заслухана думка експерта Комашка Романа Вікторовича щодо його висновку № ED-1727-1-1863.21 від 08.10.2021 року. Заслухавши пояснення сторін, експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2009 року позов [PERSON] про поділ майна подружжя було задоволено, проведено розподіл спільного майна подружжя та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , виділено у власність [PERSON] майно; зустрічний позов [PERSON] задоволено, залишено у власності [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] , виділено у власність [PERSON] певне майно, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості часток в розмірі 751,76 грн. (а.с. 13) Встановлено, що [PERSON] зареєструвала право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 24955510 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.12.2009 року. (а.с. 14) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору дарування від 11.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М. (а.с. 21) Судом встановлено, що з 2012 року, через спірні питання співвласники квартири [ADDRESS] не користуються своєю житловою квартирою, ніхто по факту в квартирі не проживає, незначні витрати щодо утримання даного помешкання несе відповідач [PERSON] . Згідно копії технічного паспорта за реєстровим номером 13509 від 22.12.2009 року вищевказана квартира розташована на другому поверсі трьох поверхового будинку та складається з чотирьох кімнат: 1-а кімната - 28,90 кв.м, 2-а кімната - 31,40 кв.м, 3-я кімната - 32,60 кв.м, 4-а кімната - 11,40 кв.м, а також: кухня площею 31,60 кв.м, ванні кімнати - 5,70 кв.м, 6,80 кв.м, 4,00 кв.м, коридор - 23,10 кв.м, лоджії - 0,90 кв.м, 2,50 кв.м, 2,50 кв.м, 2,50 кв.м, гардероб - 3,00 кв.м, 3,00 кв.м, 3,60 кв.м, веранда - 13,90 кв.м, гараж - 26,60 кв.м, 26,70 кв.м, комора - 5,30 кв.м. Житлова площа квартири становить 104,3 кв.м, загальна площа - 266,00 кв.м. (а.с. 15-20) Позивачем надано до суду висновок експерта № ED-1727-1-1863.21 від 08.10.2021 року, згідно якого встановлено, що для поділу в натурі спірної квартири необхідно провести перепланування вказаної квартири на дві відокремлених, експерт зазначив, що існує технічна можливість провести перепланування та переобладнання існуючих приміщень квартири для улаштування двох відокремлених квартир, шляхом проведення реконструкції, які будуть відповідати діючим будівельним нормам. Виходячи із варіанту наданого [PERSON] , об`ємно - планувального рішення квартири та вимог нормативної документації експертом запропоновано наступний варіант розподілу квартири [ADDRESS] : Першому співвласнику виділити приміщення загальною площею 130,5 кв.м для формування відокремленої квартири [ADDRESS] , а саме: В квартирі: 1- коридор (частково) - 5,9 кв.м; 2 - ванну - 5,70 кв.м; 3 - гардероб - 3,00 кв.м; 4 - кімнату - 28,90 кв.м; 5- кімнату -31,40 кв.м; 6 - ванну - 6,80 кв.м; 7 - гардероб - 3,0 кв.м; 8 - кухню (частково) - 13,3 кв.м; І - лоджію - 2,5 кв.м; ІІ- лоджію - 2,5 кв.м; ІІІ - лоджію - 0,9 кв.м В підсобних приміщеннях виділити в особисту власність приміщення гаражу 4 площею 26,6 кв.м; Другому співвласнику виділити приміщення загальною площею 129,2 кв.м для формування відокремленої квартири [ADDRESS] , а саме: В квартирі: 1 - коридор(частково)- 10,9 кв.м; 8- кухню (частково) - 18,3 кв.м; 9- веранду - 13,9 кв.м; 10- кімнату - 32,60 кв.м; 11- кімнату - 11,40 кв.м; 12- ванну - 4,00 кв.м; 13- гардероб - 3,60 кв.м; IV - лоджія - 2,5 кв.м; В підсобних приміщеннях виділити в особисту власність приміщення гаражу 3 площею 26,7 кв.м та комору 5 площею 5,3 кв.м. Для можливості обох співвласників створити самостійні виходи з новостворених квартир, шляхом улаштування цегляних перегородок та дверних прорізів, в частині коридору створити допоміжне приміщення - тамбур площею 6,3 кв.м (ШхД 1,35м х 4,64м), яке залишити у спільному користуванні співвласників. При даному варіанті розподілу квартири [ADDRESS] та належних до неї підсобних приміщень, загальною площею 266 кв.м, площа, що виділена кожному із співвласників становить: першому співвласнику: 103,9 + 6,3/2 + 26,6 = 133,7 кв.м, що становить 1/2 частки від загальної площі квартири; другому співвласнику: 97,2 + 6,3/2 + 26,7 + 5,3 = 132,3 кв.м, що становить 1/2 частки від загальної площі квартири. Також експертом запропоновано варіанти розділу інженерних систем та обладнань. Для відокремлення часток в обох варіантах, необхідно виконати наступні роботи: - першому співвласнику улаштувати цегляну перегородку, яка буде розділяти приміщення коридору 1 площею 23,10 кв.м на спільний тамбур та відокремлені коридори; улаштувати дверний проріз в перегородці між коридором 1 площею 23,10 кв.м та виділеною частиною кухні. - другому співвласнику: улаштувати перегородку, яка буде розділяти приміщення кухні 8 площею 31,6 кв.м на дві кухні площами: 10,2 кв.м для І-го співвласника та 21,4 кв.м для ІІ-го співвласника. Замурувати дверний проріз з приміщення коридору 1 площею 23,10 кв.м, в приміщення кухні 8 площею 31,60 кв.м. Вказаний висновок експерта виконаний на замовлення позивача, із запропонованим нею варіантом розподілу квартири та відповідач був позбавлений можливості поставити свої питання експерту, з`ясувати технічні питання, окрім того, [PERSON] вважає, що запропонований поділ квартири порушує правила чинних будівельних норм, а тому надав суду висновок щодо невідповідності чинним будівельним нормам запропонованого варіанту поділу 4-х кімнатної квартири [ADDRESS] на дві двокімнатні (а.с. 127). Згідно Висновку№4 від 14.01.2022р. запропонований варіант поділу 4-х кімнатної квартири [ADDRESS] на дві двокімнатні порушує наступні чинні будівельні норми: 1. ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки" п.10.2 вимагає забезпечення інсоляції в двокімнатній квартирі не менше, ніж в одній житловій кімнаті. В запропонованому варіанті двокімнатна квартира з північної сторони (кімнати 10 і 11) не забезпечена інсоляцією. 2. Кухня квартири ІІ-го співвласника (№8) не має каналізаційного стояка (п.7.19 ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки"), а прокладання внутрішніх каналізаційних мереж під стелею, у стінах і у підлозі житлових кімнат і кухонь не допускається (ДБН В.2.5-64-2012 «Внутрішній водопровід та каналізація» п.19.11); 3. Кухня квартири ІІ-го співвласника (№8) не має холодного і гарячого водопостачання (п.7.19 ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки") та власної системи опалення (п.7.26 ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки") Згідно п. 7.32 В.2.2-15:2019 "Житлові будинки" магістральні розподільні трубопроводи (обслуговують дві та більше квартири) необхідно прокладати за їх межами; 4. Кухня квартири ІІ-го співвласника (№8) не має вентиляційного каналу (п.7.33 ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки"). Викиди вентиляційного повітря з кухні слід здійснювати над покрівлею будинку (п. 7.38 ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки") На підставі ч. 1 ст. 103 ЦПК України, у даній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу та за її результатами надано висновок експерта № 5250/22-44 від 17.11.2022 року (а.с. 156-166). Експерт, враховуючи положення нормативних документів, зокрема, розділу 2. Класифікація будівель та споруд Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (застосовно) та розділу 2.3 Загальна характеристика житлового фонду України "Методичні рекомендації щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном» вказав, що виконати поділ квартири [ADDRESS] , згідно часток співвласників (по 1/2), не видається можливим. А також, експерт запропонував технічно можливі варіанти порядку користування квартирою з відхиленням від часток співвласників по загальній площі. (а.с. 156-166) ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, згідно якої власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом з`ясовано, що сторони не бажають встановлювати порядок користування своєю квартирою. Позов про встановлення порядку користування приміщеннями квартири співвласниками не заявлявся. Виходячи з аналізу норм ст.ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України. Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст. 316, 317 ЦК України, згідно яких право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 (із змінами і доповненнями) власникам, наймачам приміщень житлових будинків і гуртожитків надано право, зокрема, на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК України. Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Відповідно до ч.1 ст. 100 ЖК України виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Згідно ст.152 ЖК України виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. При поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження щодо встановлення відокремленого газо-, водо- та електропостачання. Перепланування - улаштування в окремих жилих будинках, квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. 18 грудня 2018 Кабінет Міністрів України затвердив зміни до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що надають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, від 07 червня 2017 року № 406. Зокрема, до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, віднесено роботи з переобладнання та перепланування, зокрема, жилого будинку і жилого приміщення, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку необхідне у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною. Вказане узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі №143/444/15-ц, від 19.05.2021 у справі № 127/5835/16-ц. Відповідно до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Так, у висновку експерта, наданого позивачем зазначено перелік будівельних робіт, які необхідно здійснити для розподілу квартири, а саме: улаштувати цегляні перегородки та дверні прорізи, в частині коридору створити допоміжне приміщення - тамбур, та, як було встановлено в судовому засіданні, для відокремлення часток сторін при розподілі необхідне втручання (вріз) в інженерні системи (електропостачання, опалення, газопостачання, водопостачання та каналізація), у відповідності до варіанту поділу №2, експерт пропонує улаштувати відокремлені інженерні системи згідно проектних рішень. Отже, в будь якому випадку, вказане перепланування матиме наслідком втручання в інженерні системи загального користування, висновок експерта Комашко Р.В. не містить чіткого переліку необхідних дій щодо здійснення відокремлення інженерних систем, а лише зазначено про можливе здійснення таких дій згідно проектних рішень. В даному випадку, рішення суду не може підміняти собою необхідні дозволи компетентних органів, чи проектні рішення по розділу інженерних систем, встановлювати наявність/відсутність порушень конструктивних елементів. Крім того, втручання в інженерні системи будинку призведе до незручностей та вплине на права і інтереси інших мешканців будинку, які не є стороною даного спору. Згідно п. 4,6 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані: додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань жилово-комунального господарства, від 17.05.2005 року визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. (п. 1.4.1.) Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.(п. 1.4.2. Правил) Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: - копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; - копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; - проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; - згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності. (п. 1.4.5. Правил). Враховуючи вище викладене, суд не вбачає обґрунтованих підстав для поділу належної сторонам на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] , в натурі, згідно запропонованого у висновку експерта № ED-1727-1-1863.21 від 08.10.2021 варіанту поділу, оскільки при поділі в натурі кожному співвласнику за його згоди має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати не лише окремий вхід, а й окрему систему життєзабезпечення (електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна. Позивачем не надано належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що можливий виділ належної їй частки квартири, з додержанням при цьому вимог чинних будівельних норм та стандартів. Натомість матеріали справи містять висновок судової експертизи № 5250/22-44 від 17.11.2022 року, де зазначено що поділ спірної квартири є неможливим. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. В даному випадку, першою заявою по суті спору для сторони відповідача є відзив, який надійшов на адресу суду 29.12.2021 (а.с.121-122 ). Згідно п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України відзив повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Встановлено, що відповідач в порушення вищезазначеної норми не подав орієнтовного розрахунку суми судових витрат ні з першою заявою по суті, ні протягом всього розгляду справи, не навів жодних поважних причин пропуску встановленого Законом строку для вчинення відповідної дії. Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч.1 с. 126 ЦПК України). Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Суд звертає увагу, що лише 02.03.2023 року представником відповідача було подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів щодо судових витрат, а саме договору про надання правничої допомоги від 20.12.2021 року, рахунку на оплату за правничу допомогу від 15.01.2023 року, акту надання послуг, і при цьому не долучено квитанції про фактичну оплату наданих послуг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що не підлягають стягненню з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. А також, в силу положень ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, то не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи.

Outcome: dismissed