Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

позивач ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] в якому просило стягнути з останнього 5 700,02 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 08.06.2020 року між позивачем та ТОВ «ІЛТА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3000/258/004230, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом SKODA, д.н.з. [NUMBER] . 12.12.2020 року о 12:40, в селі Софіївська Борщагівка, на вул. Оксамитова, відбулась ДТП за участі ТЗ SKODA, д.н.з. [NUMBER] , та ТЗ RENAULT, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2021 року у справі №369/16059/20, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Позивач вказує, що на момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля RENAULT, д.н.з. [NUMBER] , були застраховані в ТзДВ «Страхова група «Оберіг» за полісом №200356217. Страхувальник звернувся до нього із заявою про виплату страхового відшкодування. Страховиком було складено страховий акт та розрахований розмір страхового відшкодування, який складав 37 728,31 грн. Позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 32 028,29 грн, відповідно до ліміту, на час настання ДТП. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 5 700,02 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву на позовну заяву, саме тому суд розглядає справу на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.12.2020 року о 12:40, в селі Софіївська Борщагівка, на вул. Оксамитова, відбулась ДТП за участі ТЗ SKODA, д.н.з. [NUMBER] , та ТЗ RENAULT, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2021 року у справі №369/16059/20, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2020 року між позивачем та ТОВ «ІЛТА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3000/258/004230, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом SKODA, д.н.з. [NUMBER] . До позивача звернувся власник пошкодженого транспортного засобу SKODA, д.н.з. [NUMBER] , із повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. 14.12.2020 було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу про що свідчить складений акт огляду ТЗ. В матеріалах справи наявні рахунки № [NUMBER] від 14.12.2020 року та №АЦ-САСТ-2045958 від 31.12.2020 року ТОВ «АВТОЦЕНТР ПРАГА АВТО НА КІЛЬЦЕВІЙ», на суму 34 712,55 грн та 5 315,76 грн відповідно. На підставі страхового акту №66103/1 позивачем було сплачено ТОВ «ІЛТА» 37 728,31 грн, про що свідчить платіжне доручення №218085 від 12.02.2021 року. Як вбачається з банківської виписки ТДВ «СГ «Оберіг» було сплачено на рахунок позивача 32 028,29 грн страхового відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу положень ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання перед позивчем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved