Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] 26 грудня 2022 року звернувся до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Чернігівській області та просить стягнути з Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури в розмірі 933980 (дев`ятсот тридцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят) гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури йому завдано моральної шкоди, оскільки він 69 місяців та 21 день перебував під слідством та судом. Його неодноразово викликали для проведення процесуальних дій, незаконне обвинувачення у вчиненні злочину принизило його честь та гідність як особи і підірвало репутацію в населеному пункті де він проживає, оскільки всі знайомі та жителі міста обговорювали обставини справи. В зв`язку з цим у нього погіршилися стосунки із знайомими та родичами. Він неодноразово відвідував судові органи під час розгляду справи та кожен такий раз хвилювався і страждав, що негативно впливало на його фізичний та психо-емоційний стан, він не мав можливості вільно розпоряджатися своїм часом, оскільки постійно був прив`язаний до судового розгляду справи. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінює в сумі 933980 гривень, яку просить стягнути з відповідачів на його користь. Ухвалою суду 29 грудня 2022 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Також, ухвалою суду від 12.01.2023 задоволено клопотання представника Головного управління національної поліції в Чернігівській області та продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву до 27.01.2023. Згідно ухвали суду від 25.01.2023 було задоволено клопотання представника Державної казначейської служби України та розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам повторно надано строк для подання заяв по суті справи. Від Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав, зазначив, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало із ним у правовідносини та жодної шкоди позивачу не завдавало, а тому у відповідності до вимог Конституції України та ЦК України не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того, відповідач вказує, що протягом усього досудового розслідування жодна слідча дія та процесуальне рішення відносно позивача не була оскаржена та не була визнана незаконною, або протиправною. Також, дії Державної казначейської служби України відносно позивача не визнано незаконними, так само і відсутнє судове рішення про визнання незаконними дій чи рішень органів прокуратури чи поліції. Щодо розміру моральної шкоди, то відповідач зазначає, що розмір моральної шкоди не може визначатися припущеннями позивача. Позивач не обґрунтував чим підтверджується факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань та не обґрунтував належним чином розмір завданої моральної шкоди. Розмір визначений позивачем є не співмірним з обставинами справи, на думку відповідача. Від Головного управління Національної поліції у Чернігівській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідач зазначає, що позивач пред`явлене йому повідомлення про підозру до моменту звернення матеріалів до суду з обвинувальним актом не оскаржував у передбаченому КПК України порядку, вказане, на думку відповідача, свідчить про те, що [PERSON] на стадії досудового розслідування не вважав дії правоохоронних органів незаконними та погоджувався із формулюванням повідомлення про підозру. Відповідач вказує на те, що орган досудового розслідування жодним чином не порушував прав позивача та не завдавав йому моральної шкоди. Також, відповідач вважає, що позивач не довів належним чином яких саме душевних страждань він зазнав, та які конституційні права його були порушені. Головне управління Національної поліції у Чернігівській області не погоджується із розміром моральної шкоди, що визначений позивачем і вважає, що максимальний розмір має відповідати сумі 466 990,00 грн. Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Від Чернігівської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що шкода може бути відшкодована в разі її завдання незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю. В ході провадження досудового розслідування та судового розгляду [PERSON] правомірно перебував під слідством, процесуальні дії органу досудового розслідування та суду були необхідними, допустимими та вчинялись з метою встановлення істини у справі, в судовому порядку не скасовувались, у зв`язку із чим підстави для відшкодування шкоди відсутні. Прийняття виправдувального вироку є результатом реалізації принципу змагальності, встановленого ст. 22 КПК України, а не наслідком незаконних дій під час досудового розслідування. Прокуратура зазначає, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування та завданою [PERSON] шкодою. Відповідач вказує на те, що відносно позивача взяття та тримання під вартою не застосовувалось, не накладався арешт на майно, він не був відсторонений від роботи, його не було обмежено у пересуванні, його лише двічі допитували як підозрюваного під час досудового розслідування. Отже більша частина кримінального переслідування [PERSON] , починаючи з 28.03.2016, відбувалась у зв`язку із перебуванням кримінального провадження у судах різних інстанцій. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позивачем не доведено належним чином завдання йому моральної шкоди незаконними діями органів прокуратури, а тому просить відмовити йому в задоволенні позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Чернігівської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Головного управління національної поліції в Чернігівській області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності. Представник Державної казначейської служби України проти задоволення позовних вимог заперечила. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління поліції в Чернігівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016270000000028, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2016. В рамках цього досудового розслідування 22 лютого 2016 року старшим слідчим СУ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Тимофєєвим А.О. по кримінальному провадженню №12016270000000028 [PERSON] було повідомлено про підозру в одержанні службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368-3 КК України. В повідомленні про підозру зазначено, що [PERSON] , перебуваючи з 25.10.2013 року на посаді голови правління Корюківського споживчого товариства, на підставі ч. 2 ст. 5 Закону України «Про споживчу кооперацію» та п. п. 1.1, 2.1 (г), 6.7, 6.8 Статуту Корюківського споживчого товариства, прийнятого зборами уповноважених членів Корюківського споживчого товариства 21.05.2013 року, являвся службовою особою юридичної особи приватного права, уповноваженим одноосібно приймати рішення з поточних питань діяльності споживчого товариства та без довіреності, зокрема, представляти споживче товариство у взаємовідносинах з юридичними і фізичними особами, від імені споживчого товариства підписувати договори (угоди), контракти, здійснювати контроль за їх виконанням. Так, у середині січня 2016 року на звернення фізичної особи-підприємця [PERSON] з приводу можливості укладання договору оренди приміщення з метою розміщення місця для торгівлі одягом [PERSON] повідомив, що готовий укласти з ним договір оренди приміщення частини магазину №1 (торговий зал площею 65 м.кв.), розташованого за адресою [ADDRESS] . При цьому [PERSON] , з метою збагачення, переслідуючи корисливий мотив, використовуючи надані йому повноваження, висловив [PERSON] прохання, окрім внесення орендної плати в касу споживчого товариства, надати йому особисто за укладання договору оренди приміщення для торгівлі неправомірну вигоду в розмірі 3500 грн., на що [PERSON] погодився. У подальшому, 15.02.2016 близько 14 години, перебуваючи на робочому місці [PERSON] надав вказівку головному бухгалтеру споживчого товариства підготувати договір між Корюківським споживчим товариством (орендодавець) та ФОП [PERSON] (орендар) здачі в оренду частини магазину [ADDRESS] , з датою укладання та терміном дії з 20.02.2016 року до 31.03.2016 року та розміром орендної плати в сумі 3500 грн., а також акт приймання-передачі основних засобів за вказаною адресою в операційну оренду. Зазначені документи [PERSON] того ж дня підписав як керівник товариства та скріпив печаткою Корюківського споживчого товариства. Цього ж дня, приблизно о 14 годині 30 хвилин [PERSON] запропонував [PERSON] вийти з приміщення Корюківського споживчого товариства та підійти до належного йому автомобіля, який знаходився біля приміщення Корюківського споживчого товариства, о 14 годині 38 хвилин [PERSON] відкрив передні праві дверцята свого автомобіля та надав вказівку [PERSON] покласти на праве переднє сидіння обумовлену раніше неправомірну вигоду в сумі 3500 грн. за укладення договору оренди приміщення, належного Корюківському споживчому товариству, що [PERSON] виконав, безпосередньо після цього [PERSON] був викритий на місці скоєння злочину працівниками поліції. Досудове розслідування по кримінальному провадженню №12016270000000028 слідчим було завершено, [PERSON] був вручений обвинувальний акт з обвинуваченням, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368-3 КК України було направлено для розгляду до Корюківського районного суду Чернігівської області. Вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року [PERSON] був визнаний невинуватим в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-3 КК України та виправданий. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року - залишено без змін, а апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення. Верховним Судом справа не розглядалась, державним обвинувачем касаційна скарга на судові рішення не подавалась. Отже, враховуючи вище зазначене, під слідством та судом [PERSON] перебував 69 місяців 21 день (22.02.2016 року повідомлено про підозру - 13.12.2021 року вирок набрав законної сили). Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Отже, ці спеціальні підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. (частина сьома статті 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону). Положеннями пункту 5 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону). Згідно із ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Враховуючи аналіз наведених норм, суд приходить до висновку про те, що підставою для відшкодування моральної шкоди на користь фізичної особи є наявність виправдувального вироку суду, адже сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочин (кримінальне правопорушення), вчинення якого не було доведено є підставою для відшкодування такій особі моральної шкоди. Отже, суд виходить із доведеності факту завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 711/4624/21. Доводи представників відповідачів про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення в ході кримінального провадження ряду процесуальних слідчих дій, його неодноразово викликали для проведення процесуальних дій на досудовому слідстві та виклики до суду, що певний час обмежували права позивача та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на наведене, суд вважає, що моральна шкода, яка виразилась у стражданнях, заподіяних [PERSON] внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума моральної шкоди в сумі 933980,00 грн. є не співмірною із тяжкістю завданих йому страждань внаслідок психологічного чи фізичного на нього впливу у зв`язку із здійсненням кримінального провадження стосовно нього. Крім того, позивачем не надано суду беззаперечних доказів того, що розмір моральної шкоди, визначений на підставі ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" має бути визначений за двократним коефіцієнтом . Судом, встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 11.06.2018, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року. Отже, період перебування позивача під слідством та судом складає 69 місяців та 21 день, тобто період з 22 лютого 2016 року - вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до 13 грудня 2021 року - набрання вироком законної сили на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 13.12.2021. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2023 року становить 6 700,00 грн. Таким чином, розмір відшкодування позивачу моральної шкоди не може бути меншим ніж 466990,00 грн (462300 грн за 69 місяців + 4690,00 грн за 21 день неповного місяця). Зважаючи на наведене, суд вважає, що саме такий розмір завданої позивачу моральної шкоди буде справедливим та не призведе до безпідставного збагачення [PERSON] , а тому позовні вимоги мають бути задоволені саме в цій частині. Щодо посилань, відповідача Державної Казначейської служби України, щодо того що казначейська служба не завдавала шкоди правам та інтересам позивача, а тому позовні вимоги до них не мають бути задоволені, суд зазначає таке. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Отже, визначення позивачем в якості відповідача Державної казначейської служби України на думку суду не є підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині щодо стягнення з Державного бюджету України 466990, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, а також про необхідність їх задоволення. Водночас в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial