Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.11.2021 року, близько 06 години 30 хвилин, в Київській області, автодорога Київ- Чоп, 21 км. водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Opel Vivaro д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Renault Logan д.н.з. [NUMBER] , під керуванням якого знаходився позивач, на законних підставах. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Автомобіль Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] придбав 02.10.2021 року в автосалоні в м. Житомир, та після ДТП позивач зазнав стрес та страждання душевного характеру, оскільки він був новий та не потрапляв жодного разу в ДТП, а після ДТП його не можна буде продати, як такого, що не потрапляв в ДТП і вартість його буде набагато занижена. В зв`язку з переживаннями, позивач почав конфліктувати зі своєю дружиною та розпочав курити сигарети, що шкодить його здоров`ю. Своїми діями [PERSON] порушив п. 12.1, 13.1ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області суду від 29.11.2021 року у справі № 369/15842/21, провадження №3/369/9180/21, [PERSON] визнано винуватим за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Зазначена постанова суду набрала законної сили. Діями [PERSON] позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 89104,10 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою № ВР-0003373 від 30.11.2021 року постачальника ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» де відновлювався його автомобіль. Страховою компанією було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» у повному розмірі так як його автомобіль був повністю застрахований по програмі «КАСКО». Відразу після ДТП 08.11.2021 я звернувся до ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» для відновлення його автомобіля. Проте станом на 18.12.2021 року ніякої інформації з ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» йому не надходило, в зв`язку з чим, 18.12.2021 позивач особисто звернувся до автомобільного центру та зробив інформаційний запит щодо відновлення його автомобіля, на що отримав відповідь від 24.12.2021 за № 329, про те, що його автомобіль ще не відновлювали, оскільки чекають на всі замовлені деталі, що підтверджується копією даної відповіді ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський». Відповідно до Акту виконаних робіт № ЗН-2023295 від 14.01.2022 року ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», позивач зміг забрати тільки 14.01.2022 року після відновлення автомобіля Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] та почати користуватися. З 08.11.2021 року по 14.01.2022, в зв`язку з тим, що його автомобіль перебував більше двох місяців на відновленні, не мав змоги ним користуватися, що порушило його нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими, оскільки він не мав змоги навіть привезти своїх двох дітей на головну ялинку. Також, в складний період під час пандемії в Україні по захворюваності COVID-19, позивач був змушений пересуватися громадським транспортом, наражаючи себе на хворобу, оскільки дуже багато людей навколо є інфікованими, частина з яких про це не знає, оскільки вірус виділяється ще за 2 доби до появи перших клінічних симптомів. А у грудні 2021 року світом почала ширитися четверта хвиля коронавірусної пандемії, спричинена новим штамом «омікрон», виявленим у листопаді у ПАР, що також призвело до його душевних стражданнях. Додатково зазначає, що його автомобіль куплено за рахунок кредитних коштів АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", відповідно до договору від 02.10.2021 № з яким, позивач мав сплачувати грошові кошти також в період відновлення його автомобіля, а саме: в листопаді місяці 2021 року в сумі 8800 гривень, в грудні місяці 2021 року в сумі 8800 та в січні місяці 2021 року в сумі 8800, що також призвело до переживань. Також тривалий час позивач не міг вночі спокійно спати. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, від такого стану постраждали крім позивача і члени його родини, що призвело до розладу стосунків. Крім того, на тривалий час після ДТП позивачу довелось пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, позивачу довелося відкласти, а від деяких з них позивач взагалі змушений був відмовитись. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 165400,00 грн., та судові витрати. Ухвалою від 16.02.2022 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24.06.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де відповідачем зазначено, що позивач не надав доказів які би підтверджували ті факти на які він посилається, не довів вину відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками, про які зазначено в позовній заяві, а тому вважає, що вимоги позивача можуть бути задоволені частково у розмірі 3000,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.11.2021 року, близько 06 години 30 хвилин, в Київській області, автодорога Київ- Чоп, 21 км. водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Opel Vivaro д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Renault Logan д.н.з. [NUMBER] , під керуванням якого знаходився позивач, на законних підставах. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області суду від 29.11.2021 року у справі № 369/15842/21, провадження №3/369/9180/21, [PERSON] визнано винуватим за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Зазначена постанова суду набрала законної сили. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Діями [PERSON] позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 89104,10 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою № ВР-0003373 від 30.11.2021 року постачальника ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» де відновлювався його автомобіль. Страховою компанією було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» у повному розмірі так як його автомобіль був повністю застрахований по програмі «КАСКО». Як зазначає позивач, в зв`язку з тим, що його автомобіль перебував більше двох місяців на відновленні, він не мав змоги ним користуватися, що порушило його нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими. Як визначено у ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, у п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Положення ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди підлягають до задоволення частково, так як відповідач не оспорював своєї вини в скоєні вище вказаного ДТП. Відповідно частин 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач вказує, що моральна шкода, яку він зазнав, полягає у душевних стражданнях, пов`язаних із пошкодженням його майна, зменьшенням його продажної вартості, у позбавленні можливості вільного пересування, обмеження у спілкування та оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 165400,00 грн. Суд вважає, що внаслідок ДТП, яка сталася через неправомірні дії відповідача, позивачу завдано моральних страждань, але визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності та справедливості. Суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 5000,00 грн. є достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial