Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд з урахуванням уточнення позовних вимог стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 19 870,07 гривень, інфляційну складову боргу у розмірі 6 990,37 гривень та 3% річних у розмірі 3 150,95 гривень та судовий збір за подання позову у розмірі 1 135,00 грн. Також просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 39 420,34 гривень, інфляційну складову боргу у розмірі 6 990,37 гривень та 3% річних у розмірі 3 150,95 гривень та судовий збір за подання позову у розмірі 1 135,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ». Відповідачі своєчасно не вносили з жовтня 2014 року плату за отримані послуги з централізованого опалення та з червня 2017 року не вносили плату за отримані послуги гарячої води за алресою: [ADDRESS] , в результаті чого утворилась заборгованість. 13 жовтня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. 10 січня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в частині позовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] - закрито. 10 січня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, розгляд вказаної цивільної справи постановлено - проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. В судове засідання, представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у письмових запереченнях на позову заяву долучених до матеріалів справи. Крім того відповідач просила застосувати строк позовної давності. До Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд застосувати строк позовної давності. Зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення станом на 01.09.2021 року, посилаючись на розрахунки суми боргу за послуги з централізованого опалення. Заборгованість за послуги з гарячого водопостачання, що виникла з вересня 2018 року не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Інші відповідачі в судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили та не використали своє право на подання відзиву на позовну заяву. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження № 61-18650св20) зроблено висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 року № 198, що підтверджено переліком житлових будинків, затвердженим Головою Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 20.08.2015 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 червня 1998 року органом приватизації Дніпровської районної державної адміністрації м.Києва, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] , яке складає з 1/5 частки квартири [ADDRESS] . Крім того, дані факти підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.11.201 року за № 283847028. Згідно технічного паспорту квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] складається з трьох кімнат загальною площею 86,3 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м.: перша кімната площею 17,9 кв.м, друга кімната площею 11,7 кв.м, третя кімната площею 11,2 кв.м., кухня площею 8,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., коридору площею 14,8 кв.м. Згідно довідки Центру комунального сервісу в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В свою чергу рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року у справі № 755/198/16-ц, встановлено порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 69,7 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м., а саме: Виділено [PERSON] та [PERSON] в користування кімнату площею 17,9 кв.м.; Виділено [PERSON] та [PERSON] в користування житлові кімнати площею 11,7 кв.м та 11,2 кв.м.; Залишено у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] інші приміщення: кухню площею 8,9 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 14,8 кв.м. Вказане рішення набрало законної сили та вапеляційному порядку не оскаржувалось. На підставі вказаного рішення позивачем було розподілено особові рахунки відповідачів за адресою: [ADDRESS] для отримання останніми житлово-комунальних послуг, а саме: особовий рахунок № [NUMBER] визначено споживачу [PERSON] , а особовий рахунок № [NUMBER] ояормлено на [PERSON] . Відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Нарахування вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам здійснюється згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних сферах, відповідно до ч. 2 ст. 32Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що діяла на момент виникнення боргу), що діяли у відповідний період часу для відповідної категорії споживачів (для населення, бюджетних установ, інших споживачів). Листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних сферах від 18.03.2015 № 2450/15/61-15 надано роз`яснення щодо визначення категорій споживачів. Так, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами для «населення» здійснюють власники/користувачі житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання. Для «бюджетних установ», відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації,створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого самоврядування. Для «інших споживачів» - усі інші особи, які не підпадають під зазначені вище категорії. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст. 626, 627, 628, 629, 631 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно бухгалтерських довідок за послугу з централізованого опалення станом на 01 липня 2022 року за квартирою [ADDRESS] наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опаленні та заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 19 870,07 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Крім того, згідно бухгалтерських довідок за послугу з централізованого опалення станом на 01 липня 2022 року за квартирою [ADDRESS] наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опаленні та заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 39 420,34 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, з вищевикладених обставин вбачається, що відповідачами не сплачуються своєчасно грошові кошти за надані послуги з централізованого опалення та за послуги з постачання гарячої води по квартирі [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем також до сплати відповідачам [PERSON] , [PERSON] розраховано 3 % річних у розмірі 3 150,95 гривень та інфляційну складову у розмірі 6 990,37 гривень, які також підлягають стягненню з вказаних відповідачів на користь позивача. Також. позивачем також до сплати відповідачам [PERSON] , [PERSON] розраховано 3 % річних у розмірі 3 150,95 гривень та інфляційну складову у розмірі 6 990,37 гривень, які також підлягають стягненню з вказаних відповідачів на користь позивача. Разом з тим, приймаючи до уваги клопотання відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до положення статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України) Згідно частини першої ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За частиною п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно п. 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19: позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)). (п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19) Згідно пунктів 121, 122 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19: за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Згідно пункту 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19: очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, відступати від якого правові підстави відсутні. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідачем [PERSON] здійснена часткова оплата коштів за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, є підтвердженням вчинення ними дій, що свідчать про визнання свого обов`язку, а отже в силу вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України підтверджує переривання перебігу позовної давності, а отже судом встановлено, що позивач звернувся до суду у межах встановленого законом строку з вимогою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення з останніх заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 19 870,07 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 6 990,37 грн та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3 150,95 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] інфляційних втрат у розмірі 4 392, 53 грн., та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1 788,30 грн., щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання підлягають частковому задоволенню, оскільки суд самостійно здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання. Разом з тим, приймаючи до уваги заяву відповідачів [PERSON] , [PERSON] про застосування загального строку позовної давності до вимог позивача, ураховуючи, що предмет спору становить суму заборгованості, нараховану за період з жовтня 2014 року по серпень 2018 року за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з червня 2017 року по серпень 2018 року - за постачання гарячої води, в той час як позивач звернувся з позовом до суду лише 27 вересня 2021 року, а також, приймаючи до уваги, що позивачем не заявлено клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, із зазначенням причини поважності його пропуску, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» до вказаних відповідачів підлягають також до часткового задоволення, з урахуванням правил загальної позовної давності, та присуджує до солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] нараховану позивачем станом на 01.09.2021 року заборгованість за послугу з централізованого опалення - 10 998,09 грн., втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 1 075,40 грн., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 989,82 грн. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - підлягають частковому задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду.

Outcome: partial