Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Одеської міської радиОМР, в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , на 56/100 частин будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 18.02.2016 року серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 56/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку померлий прийняв у спадщину після смерті своєї матері [PERSON] за фактом спільного проживання разом з померлою, що підтверджується Виписками з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію № 34, 35 та 38 від 27.02.2021 року та Витягом ДРАЦСГ про державну реєстрацію народження № 0027667579 від 04.09.2020 року. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , що підтверджується копіями: Свідоцтва про народження позивачки [PERSON] серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про народження 07.05.1985 року зроблена запис № 884; витягу ДРАЦСГ про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00027667485 від 04.09.2020 року. Щодо права власності [PERSON] , померлої [INFO] , на 56/100 частіну житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , повідомляє наступне: 08.04.1968 року рішенням Народного суду Київського району м.Одеси визнано право власності по 1/3 частині домобудівництва [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 01.09.1995 року рішенням № 808 Виконкому Київської районної Ради Народних депутатів, пункт 4 підпункту б) [PERSON] затверджено розрахунок ідеальних часток у житловому будинку [ADDRESS] у розмірі 56/100 частин прийнято рішення оформити право власності з видачею на її ім`я Свідоцтва про право власності. [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , так як проживав разом з померлою і фактично вступив у володіння спадковим майном. Позивач [PERSON] також фактично прийняла спадщину після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , так як на час смерті спадкодавця проживала разом з померлим та фактично вступила у володіння спадковим майном, що потверджується Виписками з домової книги та Довідкою КК СОН «Дерибас № 155 від 06.04.2016 року. 06.02.2018 року Позивач звернулася з письмовою заявою № 9 від 02.11.2021 року з заявою до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко Ольги Сергіївни про видачу Свідоцтва про право на спадщину, однак відповіддю від 02.11.2021 за вих.№ 406/02-14 на заяву Позивачки від 02.11.2021 року Нотаріус відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] з причини відсутності правовстановлюючих документів [PERSON] , померлої [INFO] , на 56/100 частину житлового будинку [ADDRESS] . Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно Позивач не може отримати свідоцтво про право власності. Представник позивача надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . 08.04.1968 року рішенням Народного суду Київського району м.Одеси визнано право власності по 1/3 частині домобудівництва [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 01.09.1995 року рішенням № 808 Виконкому Київської районної Ради Народних депутатів, пункт 4 підпункту б) [PERSON] затверджено розрахунок ідеальних часток у житловому будинку [ADDRESS] у розмірі 56/100 частин прийнято рішення оформити право власності з видачею на її ім`я Свідоцтва про право власності. [PERSON] померла [INFO] . Згідно виписки з домової книги за №36 від 27.02.2021 р за адресою: [ADDRESS] постійно проживали [PERSON] з 25.07.1958 р по день смерті [INFO] ; [PERSON] з 01.02.1984 р по день смерті [INFO] ; [PERSON] проживає в даному будинку з 31.05.2005 р. 06.02.2018 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса ОМНО Тітаренко О.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до вимог ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами загального провадження. Так, згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29 ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщина вважаєтеся останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого на прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою , а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-133.1 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.3.1 роз`яснив: « Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК)». За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 20.02.2020, справа №54006/5/39б/2012). З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved