Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» у серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття», [PERSON] , згідно з яким просить визнати недійсним укладений між відповідачами Іпотечний договір від 21.10.2017 року, посвідчений 21.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., зареєстрований в реєстрі за №64. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на момент укладення оспорюваного договору Благодійна організація «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» не була законним власником нерухомого майна, переданого в іпотеку, крім того, правочин укладено без згоди позивача як іпотекодержателя такого майна. Ухвалою суду від 28.08.2019 року за вказаним позовом відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 23.01.2020 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» про забезпечення доказів. 26.04.2021 року згідно розпорядження № 479 здійснено повторний авторозподіл судової справи, у зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя. Ухвалою суду від 30.04.2021 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Журибеда О.М. У відзиві на позовну заяву від 29.06.2021 року відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» з тих підстав, що позивачем нерухоме майно -предмет іпотеки продано Товариству з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані», крім того вважає, що у позові не наведено правові підстави для визнання оспорюваного правочину згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України. Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» до початку розгляду справи по суті звернулося до суду з позовом до відповідачів як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання іпотечного договору недійсним. Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» свої вимоги до Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття», [PERSON] мотивує тим, що станом на момент розгляду спору набуло право власності на нерухоме майно, передане в іпотеку за спірним правочином, а тому забезпечення грошових зобов`язань за рахунок належного йому майна, що передбачає оспорюваний договір, є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів. Протокольною ухвалою суду від 15.09.2021 року прийнято позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» до Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття», [PERSON] про визнання іпотечного договору недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Від третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно та всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 12.06.2008 року між Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» як позичальником і іпотекодавцем та ПАТ КБ «Хрещатик» як іпотекодержателем, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з кредитних договорів №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 10.08.2007, №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013, був укладений договір іпотеки №24-47/1-08/04, який посвідчений 12 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. номер в реєстрі 1664 (з наступним змінами та доповненнями). Згідно з п.п. 1.1, 1.2 Договору №9 від 25.03.2015 року про внесення змін до Договору іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 року, який посвідчений 25.03.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. номер в реєстрі 185, іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно - Будівлю загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 362161380000; предмет іпотеки складається з: будівля літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м. (т. 1 а.с. 18-20). Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» є правонаступником ПАТ КБ «Хрещатик» у іпотечних правовідносинах, що виникли з договору іпотеки №24-47/1-08/04, який посвідчений 12 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. номер в реєстрі 1664. Згідно з наявними у матеріалах справи інформаційними довідками у Державний реєстр речових прав на нерухоме було внесено запис про іпотеку №5682225 від 12.06.2008 року щодо будівлі загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 362161380000, з зазначенням боржника - Вищий навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» та іпотекодержателя - Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» (т.1 а.с. 21). 12.10.2017 року приватним нотаріусом Нотари О.І. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю, літ. «Н» блок «А», загальною площею 3495 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №37552659 від 12.10.2017, приватний нотаріус Нотари Олег Іванович, Київський міський нотаріальний округ. Номер запису про право власності 22807479 (т.1, а.с.17). Рішенням загальних зборів членів Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття», оформленим протоколом №18 від 20.10.2017 року, прийнято на баланс Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» об`єкт нерухомого майна - будівлю, літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м., яка належить на праві власності Вищому навчальному закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (т. 1 а.с. 32). Протокол №18 від 20.10.2017 року підписаний Головою вказаних Зборів [PERSON] . 21.10.2017 року між Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (пожертвувач), від імені якого діяв голова наглядової ради [PERSON] , та Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут XXI століття» (обдарований), був укладений договір про пожертву (дарування), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №63 (т. 1 а.с. 40-41). Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. вказаного договору, пожертвувач передає у пожертву (дарує), а обдарований приймає у пожертву будівлю літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м., загальною площею 3495 кв.м. 21.10.2017 року між відповідачами Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» як іпотекодавцем та [PERSON] як іпотекодержателем був укладений іпотечний договір (т.1 а.с. 42-48), посвідчений 21.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №64. У Іпотечному договорі від 21.10.2017 року основним договором, виконання якого забезпечує іпотека, вказаний договір позики грошей, укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем 21.10.2017 року (з усіма змінами та доповненнями). Згідно з п.1.1. Іпотечного договору від 21.10.2017 року в іпотеку передано наступне нерухоме майно: будівля літ. "Н" блок "А" що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №101067999 від 21.10.2017 (т.1 а.с. 49) вбачається, що 21.10.2017, о 23:12:46 стосовно нерухомого майна - будівлі літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м., реєстраційний номер 362161380000 внесено запис про іпотеку 22938953 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 37689368 від 21.10.2017, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна. При цьому у розділі Відомості про основне зобов`язання зазначено: строк виконання основного зобов`язання - 21.10.2022, розмір основного зобов`язання 400 000,00 грн., правочин, в якому встановлене основне зобов`язання - договір позики, серія та номер б/н, виданий 21.10.2017, видавник [PERSON] та Благодійна організація «Благодійний фонд «Добробут XXI століття». Іпотекодержателем є [PERSON] , іпотекодавець - Благодійна організація «Благодійний фонд «Добробут XXI століття». З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №101068001 від 21.10.2017 (т.1 а.с. 85) вбачається, що 21.10.2017, о 23:16:51 внесено запис про обтяження (заборону) 22938955 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 37689369 від 21.10.2017, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна. Пунктом 3 Наказу Міністерства юстиції України №3525/5 від 09.11.2017 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» (т. 1 а.с. 50) були скасовані рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М.: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.01.2017 №37689364 щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття»; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2017 №37689368 щодо реєстрації права іпотеки на нерухоме майно за [PERSON] , та від 21.10.2017 №37689369 щодо реєстрації заборони на нерухоме майно внаслідок укладання між відповідачами оспорюваного договору. Щодо скасованих рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні записи про скасування записів, які були внесені на підставі цих рішень. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 18.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» як покупцем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який 18 лютого 2020 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., номер в реєстрі 329. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №200677910 запис 35534222 про право власності на нерухоме майно: будівлю літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. за ТОВ «Алтея Компані» внесено на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51185748 від 18.02.2020. Вирішуючи спір про визнання недійсним Іпотечного договору від 21.10.2017 року, укладеного між Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» та [PERSON] , який посвідчений 21 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., номер в реєстрі 64, суд дійшов наступних висновків. Згідно з статтею 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» обґрунтовані тим, що на підставі оспорюваного правочину, відповідачі незаконно, в порушення статей 316, 317, 319, 321 ЦК України обтяжили належне йому на праві власності нерухоме майно - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Тому оспорюваний правочин порушує його права, як власника, зазначеного нерухомого майна. Крім того, на підставі оспорюваного правочину, відповідачі незаконно, в порушення ч. 2 ст. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 593 ЦК України обтяжили нерухоме майно іпотекою на користь [PERSON] без згоди Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» як іпотекодержателя зазначеного нерухомого майна. Обґрунтовуючи позов третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» послалося на те, що наявність чинного іпотечного договору від 21.10.2017 року може мати наслідком припинення права власності на належне йому нерухоме майно, що є порушенням його інтересу, охоронюваного законом. При цьому іпотечний договір від 21.10.2017 року є недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки його зміст суперечить ч. 1 ст. 576 ЦК України, ч. 1 ст. 658 ЦК України, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу», ч. 3 ст. 238 ЦК України. Оцінюючи заявлені правові підстави для визнання недійсним іпотечного договору від 21.10.2017 року, суд виходить з того, що згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Порушення укладанням іпотечного договору від 21.10.2017 року прав власника нерухомого майна - будівлі літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. - доведено наявною в матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 100235890, з якого вбачається набуття 12.10.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» права власності на зазначене майно, номер запису про право власності 22807479. Обставини стосовно набуття позивачем за первісним позовом права власності на спірну будівлю не спростовані відповідачами в справі, зокрема не надано доказів, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №37552659 від 12.10.2017 у встановленому порядку визнане нечинним чи недійсним. Відтак за даних обставин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем, і на яке може бути звернено стягнення. При цьому за ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави. Право відчуження майна належить його власнику, оскільки ст. 319 ЦК України передбачено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1,2 ст. 321 ЦК України). Оспорюваний правочин укладений щодо майна, яке не могло бути відчужене відповідачем Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття». Останній, не будучи власником даного нерухомого майна, не наділений повноваженнями ні відчужувати його, ні обтяжувати іпотекою, що відповідає загальновизнаному принципу приватного права ''nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", - "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам", на який неодноразово посилався Верховний Суд, зокрема, у постановах від 04.06.2020 у справі №910/1755/19 та 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100). З урахуванням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2017 року індексний номер витягу 100235890 та Наказу Міністерства юстиції України №3525/5 від 09.11.2017 року, копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається, що на момент укладання іпотечного договору від 21.10.2017 саме позивач, а не Благодійна організація «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» був власником будівлі літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. З наведеного випливає, що зміст спірного правочину суперечить ст. 319 ЦК України, ч. 1 ст. 576 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про заставу», і це є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Порушення укладанням спірного договору прав іпотекодержателя нерухомого майна - будівлі літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. - доведено наявними в матеріалах справи копіями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається наявність запису про іпотеку №5682225 від 12.06.2008 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» (іпотекодержатель). За таких обставин підлягає застосуванню ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку. Обставини стосовно відсутності згоди Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» як іпотекодержателя за договором іпотеки №24-47/1-08/04, який посвідчений 12 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. номер в реєстрі 1664, на передачу за спірним договором предмета іпотеки в наступну іпотеку [PERSON] - не спростовані відповідачами в справі, зокрема в матеріали справи не надано копії документа, що засвідчує відповідну згоду іпотекодержателя. Зі свого боку Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» заперечило надання ним як іпотекодержателем згоди у будь-якій формі на передачу нерухомого майна в наступну іпотеку. З наведеного випливає, що зміст спірного правочину суперечить ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», і це є підставою для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Перевіряючи доводи позивача та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору щодо порушення ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» під час укладання спірного правочину, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положення ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. За ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави. Правовідносини щодо забезпечення виконання зобов`язання не можуть існувати самостійно від основного зобов`язання за договором позики. За змістом ч. 2 ст.1046 ЦК України договір позики є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі речей чи грошових коштів. Факт передачі коштів посвідчується розпискою, квитанцією або іншим документом, який засвідчує не тільки отримання позикодавцем відповідно певної речі (коштів) від позикодавця, а й підтверджує як укладення цих договорів, так і їх умови. На підтвердження факту передачі коштів у позику, тобто на підтвердження наявності грошового зобов`язання, відповідачі не надали в матеріали справи жодного доказу (розписку, платіжні документи, тощо). В тому числі, відповідачем Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» не виконано ухвалу суду від 23.01.2020, якою суд вжив заходів забезпечення доказів, й серед іншого витребував у даного відповідача засвідчену банківською установою виписку по банківському рахунку Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» про зарахування на поточний банківський рахунок 400 000,00 грн. позики, наданої [PERSON] за договором позики від 21.10.2017. Також протокольною ухвалою суду було задоволено заяву позивача від 17.11.2021 року про виклик свідка [PERSON] для надання відомостей щодо укладання 21.10.2017 року між нею та Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» договору позики та договору іпотеки. Будучи належно повідомленою про виклик у судове засідання, [PERSON] до суду не з`явилася, відповідних пояснень та документальних підтверджень надання позики у сумі 400 000 грн. не надала. При цьому, на виконання ухвали суду від 23.01.2020, якою суд вжив заходів забезпечення доказів, від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» надійшла відповідь від 11.02.2020 року (т.1 а.с. 153) про наступне. В період з 21.10.2017 по 27.10.2017 р.р. внесення [PERSON] позики у сумі 400 000,00 грн на рахунок Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» не знайдено; відповідне повідомлення до Державної служби фінансового моніторингу не направлялося. Також на виконання ухвали суду від 23.01.2020, якою суд вжив заходів забезпечення доказів, від Головного управління ДПС у м. Києві Державної податкової служби України надійшла відповідь від 18.02.2020 року (т.1 а.с. 155) про відсутність інформації щодо повідомлення Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» про отримання 21.10.2017 року від [PERSON] позики у сумі 400 000,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вищенаведені обставини щодо непідтвердження жодним доказом обставини передачі [PERSON] грошових коштів Благодійній організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» у якості позики, дають суду підстави для висновку про те, що договір позики від 21.10.2017 року є неукладеним, а тому відсутнє дійсне зобов`язання, на забезпечення якого укладено спірний іпотечний договір. З наведеного випливає, що зміст спірного правочину суперечить ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу», і це є підставою для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Отже, матеріалами справи підтверджено наявність підстав для визнання спірного правочину недійсним. Оцінюючи позовні вимоги позивача та третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору, з огляду на заявлені ними порушені суб`єктивні цивільні права та охоронювані законом інтереси, які підлягають судовому захисту, та з огляду на обраний спосіб захисту, суд зазначає наступне. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до змісту частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам. Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц. Недійсність договору як приватно-правова категорія повинна не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» при пред`явленні у 2019 первісного позову, та ТОВ «Алтея Компані» при пред`явленні у 2021 році позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору про визнання недійсним іпотечного договору від 21.10.2017 року, сторонами якого вони не є, - свій інтерес у вирішенні спору обґрунтовували наявністю права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за спірним договором. Суд погоджується, що нескасована в судовому порядку презумпція правомірності іпотечного договору від 21.10.2017 року за наведених обставин є порушенням законного інтересу власника майна щодо правової визначеності, та підлягає захисту. Чинність оспорюваного договору має можливість породити невизначені наслідки як для власника нерухомого майна, яким на момент ухвалення рішення є Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані», так і для іпотекодержателя нерухомого майна, яким на момент ухвалення рішення є Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс». Враховуючи вищезазначене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» та позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» підлягають задоволенню. Судовий збір відповідно до ст.141 ЦПК України за основним позовом та за позовом третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору покладається на відповідачів в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved