Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Ріальто» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 4050 гривень. На обґрунтування свого позову представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору №210314-36486-1 від 14.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] відповідач отримав кредит у розмірі 4050, 00 гривень строком на 30 днів , шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 01.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210314-36486-1 від 14.03.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за договором №210314-36486-1 від 14.03.2021 року станом на 17.10.2022 року становить 14823 гривні, яка складається з: 4050 гривень заборгованість за кредитом; 2673 гривні заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 14.03.2021 року по 13.04.2021 року; 8100 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 14.04.2021 року по 02.06.2021 року. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором відповідно до акту приймання передачі прав №1 від 01.07.2021 договору відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М та станом на 27.06.2022 року становить 14823,00 грн. Разом з цим, оскільки відповідач є військовослужбовцем позивач заявляє про стягнення заборгованості виключно суми кредиту 4050,00 гривень. Також він просить стягнути судові витрати у розмірі 2481,00 гривень та 9000 гривень витрат на правову допомогу. Представник позивача направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заявив клопотання про зменшення (відмову) у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що відповідно до укладеного договору №210314-36486-1 від 14.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] відповідач отримав кредит у розмірі 4050, 00 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення терміну повернення кредиту. Відповідач умови договору не виконав, коштів не повернув. Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 4050 гривень боргу. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 даного Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 4050 гривень 00 копійок. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу. Так, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що слід зменшити розмір витрат що підлягають стягненню на правову допомогу. Та слід стягнути з відповідача на користь позивача 1000 гривень витрат на правову допомогу.

Outcome: approved