Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Представник позивач [PERSON] , адвокат Казміренко Л.О., 24.01.2023 звернувся до суду 24.01.2023 з указаним позовом та просила розірвати шлюб, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 27.10.2017 Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 541, від якого народилася дитина, донька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову представник позивача указує, що подружні стосунки між сторонами припинено з січня 2022 року. Сторони проживають окремо, єдиного бюджету вони не мають, спільного господарства не ведуть, дитина проживає з позивачем. Примирення між сторонами неможливе, оскільки даний шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим, остання наполягає на його розірванні. Правом на участь у судовому засіданні сторони не скористалися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач також до суду не з`явилася, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Справу розглянуто за наявними матеріалами, без участі сторін, що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.10.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 541 (а.с.8). Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Під час перебування в шлюбі, у сторін, [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с.9). Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено з січня 2022 року через відсутність взаєморозуміння між ними, різні характери та погляди на життя, байдужість до проблем один одного. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Дитина проживає з позивачем. Спір щодо майна та місця проживання дитини на даний час відсутній. Відповідачем вказані обставини не заперечувалися, доказів на їх спростування не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги те, що сторони шлюбні відносини не підтримують, збереження їх сім`ї на майбутнє неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, відповідач не заперечував та доказів на спростування позовних вимог не надав, тому суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований 27.10.2017 Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 541, - розірвати. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне\~прізвище. Позивач бажала після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає положенням ст. 113 СК України, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення містить ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого нею при поданні позову, що складає 536,80 грн. Беручи до уваги задоволення позовних вимог, повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача решту судових витрат, понесених при подачі позову (а.с.10), що складає 536,80 грн.

Outcome: approved