Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 28.06.2022 [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить: - визнати житловий будинок за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; - визнати земельну ділянку (кадастровий номер 1810400000:01:004:0066), площею 0,0596 га, що за адресою: [ADDRESS] , за призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 1810400000:01:004:0066), площею 0,0596 га, що за адресою: [ADDRESS] , за призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд; - судові витрати по справі стягнути з відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебуваючи у шлюбі сторонами 10.07.2008 було придбано незавершене будівництво за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстровано за [PERSON] . На підставі рішення Бердичівської міської ради від 10.12.2009 № 77 сторонами набуто земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0596 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Державний акт про право власності на земельну ділянку видано на ім`я [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо користування та розпорядження спільним майном, яке було придбане ними у шлюбі, а тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 08.08.2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, які були усунуті позивачем 25.08.2022. Ухвалою суду від 30.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 127/18349/20. Згідно з ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 70 СК України,ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності тадиспозитивності цивільного судочинства, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.06.2006 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.09.2019, справа № 274/1846/19. Як убачається з договору від 10.07.2008 купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку [PERSON] придбав незавершений будівництвом житловий будинок (підвал) за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, яка не приватизована та знаходиться в державній власності. Готовність незавершеного будівництвом житлового будинку становить 10%. До незавершеного будівництвом житлового будинку відносяться: сарай-літня кухня «Б-1» - дерев`яна, обкладена цеглою, вбиральня «В-1» - з цегли. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.07.2008 [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, незавершений будівництвом (підвал) за адресою: [ADDRESS] , 1/1 частка. У технічному паспорті, виготовленому 22.10.2010 на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , зазначено: А-1 - житловий будинок 2009 року побудови, Б-1 - сарай-літня кухня 1990 року побудови, В-1 - вбиральня 1990 року побудови. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.10.2012 [PERSON] на праві приватної власності належить завершений житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , 1/1 частка, така ж інформація міститься у витягу про державну реєстрацію прав від 19.10.2012. На ім`я [PERSON] , на підставі рішення Бердичівської міської ради від 10.12.2009 № 772 видано Державний акт серії АК 454457 на право власності на земельну ділянку площею 0,0596 га, за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Кадастровий номер 1810400000:01:004:0066. При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення. Сторонами не заперечується факт придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в період шлюбу за спільні кошти. Відповідач позовні вимоги визнав у поданому до суду клопотанні від 22.02.2023. Суду не надано доказів домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, або ж договору про поділ спільного майна між ними. За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , набуті сторонами у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені ним судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір при поданні позовної заяви.

Outcome: approved