Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

05 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 4000 дол. США. Позов обґрунтований тим, що 11 жовтня 2018 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики в простій письмовій формі на суму 2000 дол. США. 27 грудня 2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено ще один договір позики в простій письмовій формі на суму 2000 дол. США. У якості строку повернення коштів передбачалась письмова вимога позивача про повернення боргу за позикою. 17 жовтня 2021 року позивачем на адресу відповідача була надіслана письмова вимога про повернення коштів за договорами позики від 11.10.2018 року та 27.12.2018 року. Проте, станом на день звернення з позовом до суду відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, кошти не повернув, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом свого права та просити суд стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики в загальній сумі 4000 дол. США. Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] надіслав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без їх участі та зазначив про погашенням відповідачем частини боргу у розмірі 1950 дол. США, що підтверджується відповідною розпискою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача адвокат Чулкова Н.К. надіслала до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без участі та зазначила, що частина боргу у розмірі 1950 дол. США була погашена відповідачем, що підтверджується відповідною розпискою. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. 11 жовтня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 2000 дол. США, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 11.10.2018 року. 27.12.2018 року було укладено ще один аналогічний договір на суму 2000 дол. США, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 27.12.2018 року. Строк погашення боргу за договорами у розписці не зазначений. 14 жовтня 2021 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача було надіслано письмову вимогу про повернення боргу протягом 7 (семи) днів з дня пред`явлення такої вимоги в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України. Факт надсилання даної вимоги посвідчується копіями поштових квитанцій № 2900105255347 та № 2900105255355 від 15.10.2021 року, а також описом відповідних вкладень у листи. 07.02.2022 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: копію розписки позивача [PERSON] від 04.02.2022 року про отримання ним частини боргу за договором позики від 11.10.2018 року у сумі 1750 дол. США., залишок становить 250 дол. США. 02.03.2022 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: розписки позивача [PERSON] від 01.03.2022 року про отримання ним частини боргу за договором позики від 11.10.2018 року у сумі 200 дол. США., залишок становить 50 дол. США. Таким чином залишок загального боргу станом на день розгляду справи становить 2050 дол. США. Тому, при вирішенні справи суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 15 Цивільного Кодексу\~(ЦК) України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК). Відповідно до\~ст. 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533\~ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18, Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі N 14-446цс18. За змістом\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказів відсутності заборгованості відповідача перед позивачем або недійсності договорів позики від 11 жовтня 2018 року та 27 грудня 2018 року матеріали справи не містять. Проте, матеріали справи містять докази про сплату відповідачем частини боргу за договором позики від 11.10.2018 року у сумі 1950 дол. США. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на його користь суми боргу за договором позики від 11.10.2018 року в розмірі 50 дол. США та за договором позики від 27.12.2018 року у розмірі 2000 дол. США., а разом суму боргу в розмірі 2050 дол. США. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із звільненням позивача [PERSON] від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 537 грн. 40 коп.

Outcome: partial