Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

У грудні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Короля П.В., звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 160 756,89 грн. В обґрунтування позову вказано, що за рішенням суду у справі № 2-5651 від 29.09.2006 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. 25.03.2015 року на підставі вказаного рішення відкрито виконавче провадження № 47053241. У зв`язку з тривалим неналежним виконанням рішення суду, за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення неустойки (пені). Розмір пені за прострочення сплати аліментів станом на 03.10.2022 року складає 160 756,25 грн. Відповідно до правил ч. 1 ст. 196 СК України до стягнення заявлена сума в розмірі 160 756,25 грн. 19.12.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 31.01.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.02.2023 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. 27.02.2023 року від відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить проводити розгляд справи без його участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2006 року у справі № 2-5651/2006 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду 10.10.2006 року видано виконавчий лист. 25.03.2015 року державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Карпенко Н.В. на підставі вказаного виконавчого документа відкрито виконавче провадження № 47053241. 02.05.2018 року державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Карпенко Н.В. в межах виконавчого провадження № 47053241 щодо боржника [PERSON] винесено: постанову про арешт майна боржника, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Відповідно до розрахунку Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) № 40 від 03.10.2022 року, при примусовому виконанні виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду № 2-5651 від 10.10.2006 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , заборгованість за період з серпня 2018 року по липень 2022 року становить 160 756,25 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 549 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Частиною 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, належних доказів щодо поважності причин несплати аліментів протягом усього періоду заборгованості надано не було. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %, за цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з розрахунку заборгованості по аліментам Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) № 40 від 03.10.2022 року, відповідно до якого заборгованість становить 160 756,25 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку пені, її розмір за період з серпня 2018 року по липень 2022 року становить 810 694,41 грн., що перевищує 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинство. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи встановлені судом обставини, період та суми довідки-розрахунку органу ДВС, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору в дохід держави. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм та статті 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 50 відсотків від ставки судового збору в дохід держави за подання до суду даної позовної заяви, тобто в розмірі 496,20 грн.

Outcome: approved