Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Позивачка звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», в якому просить визнати договір споживчого кредиту від 25.06.2019 року недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між позивачкою та відповідачем було укладено договір відповідно до умов якого позивачка отримала на свої особисті потреби суму в розмірі 1600,00 грн. Гроші остання отримала лише після надання відповідачу на вимогу у електронному вигляді копій документів. Позивачка усвідомлює, що має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», при цьому остання не може достеменно зрозуміти, яка саме заборгованість, оскільки не має на руках жодних документів, а лише може скористатися онлайн-ресурсом фінансової установи, який часто не працює. В позові посилається на те, що відповідач не повідомив письмово позивачці всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачці як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваваного договору і позивачка була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав позивачці відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, позивачка посилається на те, що даний договір нею не підписувався, оскільки вона не має електронного підпису. Частинами 2, 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Зазначає, що відповідачем було проігноровано зазначену вимогу, їй не повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», договір про надання позики є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, а тому просить визначити його таким, що є неукладеним (недійсним). Виходячи з цього, просить задовольнити позов. 18.03.2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О. 24.03.2020 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання позивачки. 30.03.2020 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 28.09.2020 року на 12-30 год. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу також копію позовної заяви з додатками. 05.06.2020 року до суду від позивачки [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника. 01.07.2020 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» - Ходченко О.М. до суду надійшла заява про встановлення розміру судових витрат разом з доданими документами. 01.07.2020 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» - Ходченко О.М. до суду надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю. 10.07.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він послався на таке. 25.06.2019 року [PERSON] оформила заявку для отримання кредиту шляхом заповнення всіх полів заявки та між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та [PERSON] укладено договір №190625-7694-1 від 25.06.2020 року. На підставі даної заявки - 25.06.2019 року товариством позивачці був наданий кредит у розмірі 3 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом переказу на її платіжку карту, емітовану АТ «КБ «Приват банк», а позивачка зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Відповідно до п. 1.3 договору позика надається строком на 30 днів. В договорі обумовлена сплата відсотків за користування кредитом в розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Наголошує у відзиві на тому, що укладений договір не відноситься до споживчого кредитування, тому що загальний розмір даного кредиту не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Крім того, у відзиві посилається на те, що договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивачки на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, наголошує на тому, що позивачка була ознайомлена з умовами кредитування, оскільки без їх ознайомлення підписати договір не можливо. Одноразовий ідентифікатор направлявся позивачці шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер телефону, який вказувався під час реєстрації. Кредитний договір був підписаний позивачкою в її особистому кабінеті. А тому просив суд відмовити в повному обсязі в задоволенні вимог позивачки. 11.02.2021 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» про визнання договору про надання споживчого кредиту неукладеним - передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва. 18.03.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам також копію позовної заяви з додатками. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.06.2019 року [PERSON] оформила заявку для отримання кредиту шляхом заповнення всіх полів заявки та між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та [PERSON] укладено договір № 190625-7694-1 від 25.06.2020 року. На підставі даної заявки - 25.06.2019 року товариством позивачці був наданий кредит у розмірі 3 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом переказу на її платіжку карту, емітовану АТ «КБ «Приват банк», а позивачка зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Відповідно до п. 1.2 договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 даного договору. Відповідно до п. 1.3 договору позика надається строком на 30 днів. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», які розміщені на сайті monoteka.ua. Відповідно до даного договору кредит надається не на споживчі цілі. Відповідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 205, ч.2 ст. 639 ЦК України, п.12 ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що правочин може вчинятися в письмовій (електронній) формі, якщо сторони домовилися укласти такий договір у певній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний з використанням, в тому числі, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з п.1.1 договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання кредиту ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», що розміщені на сайті кредитодавця. У п.5.2 договору вказано, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим договором та правилами (посилання), повністю розуміє та погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися своїх обов`язків та виконувати їх. Згідно з положеннями п.2.1.4 Правил надання ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» визначено, що договір - домовленість позичальника та Товариства щодо їх взаємних прав і зобов`язань, яка оформлена в електронному вигляді, є електронним договором в розумінні законодавства, а саме: на сайті кредитодавця згідно зі ст.ст. 207, 639 ЦК України та із застосуванням норм ЗУ «Про електронну комерцію». 25.06.2019 позивачка на веб-сайті кредитора, зареєструвавшись, оформила заявку про надання кредиту у розмірі 3 000,00 грн. та узгоджений строк повернення кредиту 30 днів. Після здійснення перевірки та прийняття кредитором рішення про надання кредиту, заявнику було направлено зразок кредитного договору, правила надання грошових коштів у позику, що містить усі істотні умови договору та одноразовий ідентифікатор. Заявниця ознайомилася з правилами, що знаходяться у вільному доступі на офіційному веб-сайті кредитора, погодившись з якими акцептувала оферту та підписала договір про надання кредиту №190625-7694-1 від 25.06.2019 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Примірник договору в електронному вигляді був направлений кредитодавцем на адресу електронної пошти позичальника. У п.5.2 підписуючи цей договір, позичальник засвідчує, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом Договору, додатків до нього та правил і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Інформація надана ТОВ забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання. Надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання електронного підпису в якості аналога власноручного підпису. Із змісту наведених пунктів укладеного між сторонами договору, видно, що позивачка підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Тобто до підписання договору позивачці була надана вся інформація про умови кредитування. На підставі укладеного договору кредитодавець перерахував 25.06.2019 на картковий рахунок позивачки кредитні кошти (кредит) у розмірі 3 000,00 грн., а позивачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до графіку платежів. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань за договором виникла заборгованість. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з п.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з положеннями п.2.4.1 договору сторони погодили, що договір укладається в електронній формі на сайті кредитодавця згідно зі ст.ст. 207,639 ЦК України та із застосуванням норм ЗУ «Про електронну комерцію», підписання позивачкою цього договору відбувається шляхом акцептування оферти (пропозиції укласти електронний договір), яка містить усі істотні умови договору, зразок факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця, а також погодження (заяву, згоду) позичальника щодо включення до цього договору інформації щодо наявності кредитного посередника, прізвище, ім`я, по батькові позичальника, типу кредиту, мети отримання кредиту, порядку та умови надання кредиту, загального розміру кредиту, узгодженого строку повернення кредиту. Акцептування оферти здійснюється шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, твердження позивачки про недодержання письмової форми правочину спростовується умовами договору, відповідно до яких встановлено, що договір укладений у відповідності до вимог ст.ст. 11,12 ЗУ «Про електронну комерцію» прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. Крім того, на самому договорі міститься підпис позивача за допомогою одноразового ідентифікатору 249083. Зазначене свідчить про те, що між сторонами був укладений договір про надання кредиту у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому усі твердження позивачки свідчать про намагання ухилитися від виконання нею взятих на себе кредитних зобов`язань. Щодо посилання позивачки про ненадання їй всієї необхідної інформації щодо істотних умов договору, в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування» та включення в договір несправедливих умов, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частинами 1,3 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Згідно ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 9 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до ч.1 ст.9 цього закону, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 р. у справі №6-1341цс15. Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що позивачку перед укладенням договору було ознайомлено з інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України, що підтверджується наданими відповідачем документами. Зокрема, до таких документів належить графік платежів, який знаходиться в Оферті та після її акцептування. Крім того, інформація відповідно до ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» міститься і на офіційному веб-сайті відповідача. Позивачкою не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, тому доводи позивача ґрунтуються виключно на поясненнях і спростовуються самим змістом договору. Сторонами узгоджена сума кредиту, грошова одиниця, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивачки для укладення такого договору шляхом підписання його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також позивачкою не доведено порушення з боку відповідача її прав як споживача в частині порядку надавання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, які передували укладенню договору, включення до договору несправедливих умов, а також наявність підстав для визнання договору недійсним. Також позивачкою не доведено, що дії відповідача при укладенні договору суперечили волевиявленню позивачки та вимогам чинного законодавства України. Відповідно до змісту п.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 Договору, дата надання кредиту, узгоджений строк повернення кредиту і відповідна узгоджена дата повернення кредиту, сума кредиту (загальний розмір кредиту), проценти за користування кредитом, реальна процентна ставка за кредитом, абсолютне значення подорожчання кредиту вказані у графіку платежів, що визначається у Додатку №1 до цього Договору та є невід`ємною його частиною. У п.5.2 договору, уклавши цей договір, позичальниця підтверджує, що вона ознайомлена з цим договором, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись своїх обов`язків та виконувати їх. Отже, твердження позивачки про те, що договір не містить ціну та сукупну вартість кредиту не відповідає дійсності. Відповідно до ст.3 ЦК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом ч.3 ст.509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 р. у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19). Відповідачем надані належні докази на підтвердження того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу. З огляду на викладене, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивачка як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed