Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

[PERSON] 21 липня 2022 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів перевищення вартості предмета іпотеки та витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що 31 липня 2018 року позивач з відповідачем уклали змішаний договір з елементами позики та іпотеки; цей договір сторонами в частині передачі житла та його реєстрації, оплати коштів - виконано. Але ринкова вартість квартири станом на день реєстрації права власності за іпотекодержателем - 15 червня 2021 року у відповідності до Висновку експерта № 8 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи зазначається вірно 2 513 800 грн. У відповідності до абзацу 5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» - у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому вказану суму виходячи з вказаної вартості - 2 513 800 грн.. Згідно договору про внесення змін до змішаного договору забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя становили 757 500 грн.. Окрім того, за п. 1 змішаного договору сума штрафу за несвоєчасне повернення боргу згідно умов договору складає 1% від невиконаного зобов`язання. У рахунок погашення заборгованості за змішаним договором було сплачено 74 550 грн. Таким чином, на думку позивача, наявні правові підстави для стягнення на користь позивача суми грошових коштів в рахунок суми, яка є перевищенням 90 відсотків вартості предмета іпотеки, яким була квартира [ADDRESS] ринковою вартістю на 15 червня 2022 року 2 513 800 грн. та що набула у власність відповідача 16 червня 2021 року о 13:36:43 над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя за змішаним договором з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г. від 31 липня 2018 року. Згідно наданого стороною позивача розрахунку: вартість предмета іпотеки квартири - 2 513 800 грн., сума заборгованості наступна - сума боргу 757 500 грн. + сума штрафу - 7 575 грн. - сума погашення - 74 550 грн. = 690 525 грн., забезпечені іпотекою вимоги - 757 500 грн., 90 % вартості предмета іпотеки - 2 262 420 грн., перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя = 2 262 420 грн - 690 525 грн. = 1 571 895 грн. На момент перерахування коштів у позивача перед відповідачем були відсутні будь-які грошові зобов`язання, а тому вказана сума коштів зберігається у відповідачів без достатньої правової підстави. У зв`язку із викладеним позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 1 571 895 грн. (один мільйон п`ятсот сімдесят одна тисяча вісімсот дев`яносто п`ять грн.) в рахунок суми, яка є перевищенням 90 відсотків вартості предмета іпотеки, яким була квартира [ADDRESS] ринковою вартістю на 15 червня 2022 року 2 513 800 грн. та що набута у власність [PERSON] над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя за змішаним договором з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061 від 31 липня 2018 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 12 405 грн., задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог, викладених обставин і задоволення позову заперечував, вказавши на те, що закон не порушували, вимоги позивача до них безпідставні і не доведені, кошти отримані правомірно, перевищення вказаного позивачем розміру немає, тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, з`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Змішаний договір з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061. Відповідно до умов договору [PERSON] передав [PERSON] 1 391 000 грн. (52000 доларів США за курсом НБУ на час укладання договору), зі строком повернення 31 липня 2019 року. [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 30 липня 2019 року між тими ж сторонами укладено Договір про внесення змін до Змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстровим № 3061, яким сторони продовжили дію вказаного Договору на один рік, тобто до 31 липня 2020 року та узгодили, що сума боргу на день укладення Договору про внесення змін до вказаного Договору складає 757 500 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ станом на 30 липня 2019 року складає - 30 000 доларів США. За даним договором сином позивача [PERSON] було здійснено декілька виплат за вказаним договором, а саме оплати 02 березня 2020 року - 18 500 грн., 03 листопада 2020 року - 7 500 грн., 02 грудня 2020 року - 14000 грн., 22 грудня 2020 року -7 050 грн. Крім того, додаткові оплати були здійснені 03 березня 2020 року [PERSON] в розмірі 27 500 грн. та 02 листопада 2020 року [PERSON] в розмірі 14 300 грн.. Але позивач стверджує, що ринкова вартість квартири станом на день реєстрації права власності за іпотекодержателем - 15 червня 2021 року у відповідності до Висновку експерта № 8 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи зазначається вірно 2 513 800 грн. У відповідності до абзацу 5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» - у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому вказану суму виходячи з вказаної вартості - 2 513 800 грн.. Згідно договору про внесення змін до змішаного договору забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя становили 757 500 грн.. Окрім того, за п. 1 змішаного договору сума штрафу за несвоєчасне повернення боргу згідно умов договору складає 1% від невиконаного зобов`язання. У рахунок погашення заборгованості за змішаним договором було сплачено 74 550 грн. Таким чином, на думку позивача, наявні правові підстави для стягнення на його користь суми грошових коштів в рахунок суми, яка є перевищенням 90 відсотків вартості предмета іпотеки, яким була квартира [ADDRESS] ринковою вартістю на 15 червня 2022 року 2 513 800 грн. та що набула у власність відповідача 16 червня 2021 року о 13:36:43 над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя за змішаним договором з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г. 31 липня 2018 року. Згідно наданого стороною позивача розрахунку: вартість предмета іпотеки квартири - 2 513 800 грн., сума заборгованості наступна - сума боргу 757 500 грн. + сума штрафу - 7 575 грн. - сума погашення - 74 550 грн. = 690 525 грн., забезпечені іпотекою вимоги - 757 500 грн., 90 % вартості предмета іпотеки - 2 262 420 грн., перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя = 2 262 420 грн - 690 525 грн. = 1 571 895 грн. Отже, на момент перерахування коштів у позивача перед відповідачем були відсутні будь-які грошові зобов`язання, а тому вказана сума коштів зберігається у відповідачів без достатньої правової підстави. На звернення позивача до відповідача виплатити вказані кошти фактично отримана відмова. Позивач вважає вказане неправомірним та порушуючим його права, в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 31 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Змішаний договір з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061. Відповідно до умов договору [PERSON] передав [PERSON] 1 391 000 грн. (52000 доларів США за курсом НБУ на час укладання договору), зі строком повернення 31 липня 2019 року. [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 30 липня 2019 року між тими ж сторонами укладено Договір про внесення змін до Змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстровим № 3061, яким сторони продовжили дію вказаного Договору на один рік, тобто до 31 липня 2020 року та узгодили, що сума боргу на день укладення Договору про внесення змін до вказаного Договору складає 757 500 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ станом на 30 липня 2019 року складає - 30 000 доларів США. За даним договором сином позивача [PERSON] було здійснено декілька виплат за вказаним договором, а саме оплати 02 березня 2020 року - 18 500 грн., 03 листопада 2020 року - 7 500 грн., 02 грудня 2020 року - 14000 грн., 22 грудня 2020 року -7 050 грн. Крім того, додаткові оплати були здійснені 03 березня 2020 року [PERSON] в розмірі 27 500 грн. та 02 листопада 2020 року [PERSON] в розмірі 14 300 грн.. Але позивач зараз стверджує, що ринкова вартість квартири станом на день реєстрації права власності за іпотекодержателем - 15 червня 2021 року у відповідності до Висновку експерта № 8 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи зазначається вірно 2 513 800 грн. У відповідності до абзацу 5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» - у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому вказану суму виходячи з вказаної вартості - 2 513 800 грн.. Згідно договору про внесення змін до змішаного договору забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя становили 757 500 грн.. Окрім того, за п. 1 змішаного договору сума штрафу за несвоєчасне повернення боргу згідно умов договору складає 1% від невиконаного зобов`язання. У рахунок погашення заборгованості за змішаним договором було сплачено 74 550 грн. Таким чином, на думку позивача, наявні правові підстави для стягнення на його користь суми грошових коштів в рахунок суми, яка є перевищенням 90 відсотків вартості предмета іпотеки, яким була квартира [ADDRESS] ринковою вартістю на 15 червня 2022 року 2 513 800 грн. та що набула у власність відповідача 16 червня 2021 року о 13:36:43 над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя за змішаним договором з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г. 31 липня 2018 року. Тому відповідач повинен, на думку позивача, сплатити йому 1 571 895 грн. Суд не погоджується з вказаною позицією позивача з огляду на наступне. 31 липня 2018 року між [PERSON] (позикодавець, іпотекодержатель) було укладено з [PERSON] (позичальник, іпотекодавець) змішаний договір позики та іпотеки. Відповідно до пункту 1 договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність суму грошей у розмірі 52 000 доларів США, з терміном повернення 31 липня 2019 року. Пунктом 6 договору передбачено, що для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань позичальника, які зазначені у п.п. 1-4 цього договору, іпотекодавець (позичальник) передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] про що було зареєстровано заборону, яка зареєстрована в реєстрі за №3062; 20. З 31 липня 2018 року до 30 липня 2019 року [PERSON] було погашено заборгованість у розмірі 22 000 доларів США. В свою чергу 30 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31 липня 2018 року відповідно до умов якого: пункт 1 - сторони домовились продовжити дію змішаного договору з елементами позики та іпотеки від 31 липня 2018 року строком на один рік, тобто до 31 липня 2020 року; пункт 2 - сума боргу зменшилась та складає 30 000 доларів США; пункт 3 - інші положення договору залишилися без змін. У зв`язку із не виконанням умов договору щодо повернення грошових коштів, [PERSON] було направлено вимоги 11 березня 2021 року та 12 квітня 2021 року котрі були отримані [PERSON] 14 квітня 2021 року. Дана обставина не заперечується позивачем та такі доводи відсутні у позовній заяві. Щодо суми заборгованості. З урахуванням зазначеного, договору, сума боргу за тілом позики становить 30 000 доларів США. Пунктом 1 змішаного договору з елементами позики та іпотеки сторони передбачили - у випадку несвоєчасного повернення суми боргу (або будь-якої його частини за графіком) позичальник [PERSON] зобов`язується виплатити позикодавцю [PERSON] штраф у розмірі 1 (один) % від суми боргу, але не більше ніж за 90 днів. Частиною 2 статті 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Тобто, штрафна санкція встановлюється у будь-яких правовідносинах для стимулювання сторін до належного виконання своїх обов`язків по договору. І саме її зростання стимулює вчасно виконати свій обов`язок. Позивач зазначає, договором передбачено лише штраф у розмірі 1%, тобто 300 доларів. Такі доводи є лише емоційним проявом та намагання зменшити розмір боргу. Вони не ґрунтуються на наявних доказах, наданих документах, суперечать логіці, з урахуванням зазначення періоду нарахування штрафу - не більше ніж за 90 днів. Також, доказом цього є вимоги про усунення порушення від 11 березня 2021 року та 12 квітня 2021 року; довідка про суму боргу за основним зобов`язанням станом на 15 червня 2021 року, в яких зазначено, що сума боргу становить 30 000 доларів та штрафні санкції 27 000 доларів в гривневому еквіваленті станом на 15 червня 2021 року - 1 538 754.9 гривень. Постановою апеляційного суду по справі №. 201/8058/21 підтверджено правомірність звернення стягнення на предмет іпотеки за даними сумами зобов`язання. Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У червні 2021 року було здійснене звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на вищезазначену квартиру. Звернення стягнення, зокрема, відбулося на підставі оцінки за ціною 1 224 841 гривні. Доказом зазначеного є рішення постанова Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року по справі № 3201/8058/21 та висновок про вартість оцінки. Частино 5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя. * Тобто, дана вимога матеріального права передбачає, якщо оцінка предмета іпотеки котра була визначена для набуття права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку перевищує вимоги Іпотекодежжателя, то різниця між розрахунком 90% вартості оцінки предмету іпотеки та боргом підлягає відшкодуванню Іпотекодавцю. В даному випадку борг становив 57 000 доларів США, що станом на дату проведення державної реєстрації становив - І 538 754.9 гривень. Станом на 15 червня 2021 року курс долару відносно гривні становив 26.9957 гривень - день подачі документів для реєстрації. Відповідно до оцінки, вартість майна визначена у розмірі 1 224 841 грн., що підтверджено також постановою апеляційного суду по справі № 201/8058/21. Дев`яносто відсотків вартості предмета іпотеки становить 1 102 356.9 грн., борг 1 538 754.9 гривень. Отже перевищення не відбулося. Оцінка вартості житла, на підставі якої було звернення стягнення на предмет іпотеки ніким не оскаржувалась. Отже, у даному випадку не відбулося перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених вимог. Відповідно до Договору про внесення змін до змішаного договору з елементами позики та іпотеки посвідченого 31 липня 2018 року приватним нотаріусом Батовою Л.Г. за реєстровим № 3061 (п. 2) сума боргу на сьогоднішній день зменшилась та складає 30 000 доларів США. Даним договором про внесення змін було встановлено строк повернення грошових коштів 31 липня 2020 року. Грошові кошти повернуті не були. Пунктом 1 змішаного договору з елементами позики та іпотеки сторони передбачили - у випадку несвоєчасного повернення суми боргу (або будь-якої його частини за графіком) позичальник [PERSON] зобов`язується виплатити позикодавцю [PERSON] штраф у розмірі 1 (один) % від суми боргу, але не більше ніж за 90 днів. Частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Тобто, штрафна санкція встановлюється у будь-яких правовідносинах для стимулювання сторін до належного виконання своїх обов`язків по договору. І саме її зростання стимулює вчасно виконати свій обов`язок. Позивач зазначає, договором передбачено лише штраф у розмірі 1%, тобто 300 доларів, що протирічить зазначеному, не грунтується на законі і не підтверджено доказами. Позивач посилається, що рішенням суду було встановлено погашення заборгованості різними особами перед [PERSON] за договором у загальному розмірі 74 550 грн.. Вказане не відповідає дійсності, оскільки в описовій частині рішення зазначені дані обставини як позиція позивача викладена у позовній заяві, у мотивувальній частині рішення відсутнє встановлення таких обставин та у резолютивній частині зазначено про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення зобов`язання. Рішення набрало законної сили та не було оскаржено. Це рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року. Крім того, позивач долучає до даної позовної заяви висновок експерта №8 від 21 вересня 2021 року про визначення ринкової вартості предмета іпотеки станом на 15 червня 2021 року. Але дана оцінка не була предметом дослідження у справі № 201/8058/21, оскільки подана в супереч вимог Цивільного процесуального кодексу України. Позивач посилається, що ринкова вартість відповідно до даного висновку експерта становить 2 513 803 гривні. У позовній заяві зазначає, що вартість квартири становить 2 538 000 грн., звідки взялась дана сума невідомо. В подальшому зазначає про розрахунок заборгованості, котрий не відповідає дійсності, а саме: сума боргу, сума штрафу, сума погашення. З урахуванням викладено, вбачається що вартість предмету іпотеки згідно оцінки на підставі якої відбулося звернення стягнення становить 1 224 841 грн., розмір забезпечених вимог становить 1 538 754.9 гривень. Тобто перевищення не відбулося. Щодо посилання позивача на власну оцінку зроблену начебто раніше, то

Outcome: dismissed