Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Свій позов позивач мотивує тим, що він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON] з 2011 року по 2015 рік. За час стосунків у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . У 2015 році стосунки між позивачем та [PERSON] припинилися у зв`язку з тим, що остання почала вести вільний спосіб життя, який не відповідав уявленням [PERSON] . Позивач почав проживати окремо у своєму житлі у м. Ватутіне, при цьому продовжував виховувати та утримувати доньку [PERSON] . [PERSON] не має власного доходу, ніде не працює, цікавиться лише собою, час проводить в компанії осіб з асоціальною поведінкою, з якими зловживає алкогольними напоями. Починаючи з 2020 року, відповідач повністю припинила виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] . Вона не відвідує її у батька, не спілкується по телефону, не надає матеріальної підтримки, не цікавиться навчанням та не бере участі у забезпеченні навчання. У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з вимогою про визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] разом з ним. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.01.2022 року позов задоволено в повному обсязі, рішення набрало законної сили. [PERSON] під час розгляду справи про визначення місця проживання дитини разом з батьком виявила повну байдужість до ситуації, жодного разу не з`явилася до суду. У зв`язку з введенням в Україні військового стану з 24.02.2022 року, позивач, маючи бажання попіклуватися про безпеку своєї доньки, вирішив евакуювати дитину за межі країни з бабусею, однак, за відсутності нотаріально посвідченого дозволу матері на виїзд дитини за кордон, [PERSON] залишилася за місцем проживання батька у м. Ватутіне. [PERSON] не зміг отримати ні дозвіл матері, ні її відмову, через те, що відповідач тривалий час взагалі не з`являлася за місцем свого проживання, мешкаючи у різних чоловіків, розпиваючи спиртні напої. Оскільки рідна мати дівчинки самоусунулась від виховання доньки [PERSON] , всі питання відносно утримання, виховання та навчання [PERSON] вирішує виключно батько, органом опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Ватутінської міської ради складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач була належно повідомлена про розгляд справи, а також відповідач була повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`являла, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.11.2022 року було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.12.2022 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився. Від представника позивача адвоката Токар О.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позов не надала, про причини неявки до судових засідань суд не повідомила. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, надавши заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, підтримує позов повністю, просив задовольнити. В силу ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.04.2021 року (видано повторно). Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.01.2022 року визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Згідно акту депутата Ватутінської міської ради Ступника О.В. від 03.08.2022 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за цією адресою разом з [PERSON] , яку виховує та утримує за власний кошт, мати дитини участі в утриманні та вихованні не бере. Відповідно до довідки № 172 від 07.09.2022 року, виданої комунальним закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів «Ватутінський ліцей № 2 ім. М. Ф. Ватутіна Ватутінської міської ради Черкаської області», [PERSON] навчається у Ватутінському ліцеї № 2 ім. М. Ф. Ватутіна Ватутінської міської ради Черкаської області у 3-Б класі. В характеристиці навчального закладу зазначено, що [PERSON] навчається з 2 класу, за період навчання оволоділа навчальним матеріалом на середній рівень. Дівчинка забезпечена необхідним шкільним приладдям, батько забезпечує дитину залежно від потреб. Дівчинка завжди має охайний вигляд. З інформації про участь батьків у шкільному житті учениці [PERSON] вбачається, що батько [PERSON] регулярно контактує з класним керівником та педагогами, які навчають доньку, цікавиться її шкільним життям та навчанням. Завжди бере активну участь у вихованні доньки. Мати [PERSON] ніколи не цікавилася ні навчанням, ні шкільним життям дитини. До закладу освіти жодного разу не приходила, з педагогами не контактувала та не долучалася до виховання дитини. Всі питання відносно утримання, виховання та навчання [PERSON] вирішує батько [PERSON] . Головним лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Ватутіне Черкаської області» надано інформацію за вих. № 365 від 08.09.2022 року про те, що дитина [PERSON] , [INFO] , має укладену декларацію з лікарем педіатром [PERSON] . На прийом дитина з`являється в супроводі батька або тітки (сестри батька). Мама на прийом з дитиною не зявлялася. З копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , складеного начальником служби у справах дітей виконкому Ватутінської міської ради від 02.09.2022 року вбачається, що дитина проживає разом з батьком [PERSON] . Умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини створено необхідні умови. Мати не приймає участі у виховані [PERSON] , не приїздить, не телефонує, не цікавиться її життям, не вітає з Днем народження та святами. З витягу з реєстру Ватутінської територіальної громади відомо, що 09.09.2022 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за місцем проживання по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області від 22.09.2022 року № 233 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мала б це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved