Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Глибоцького відділу ДВС у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та про скасування постанови про арешт майна боржника та постанову про розшук майна боржника. В обґрунтування скарги зазначає, що є боржником на підставі виконавчого листа Першотравневого районного суду м. Чернівці №2-245/2012 від 16.04.2013 р. про стягнення з неї на користь ПАТ «Дельта банк» боргу у розмірі 577\~199 гривень 21 копійку. Стягнення проводилось Глибоцьким відділом ДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) державним виконавцем Букачук Н.І. До жовтня 2022 року їй не було відомо про відкриття виконавчого провадження №51573073. Тільки при спробі переоформити належний їй автомобіль в Регіональному сервісному центрі МВС у Чернівецькій області, дізналась про наявність вищевказаного виконавчого провадження та стягнення з неї коштів. Як з`ясувалось на її транспортні засоби Форд Транзит 1989 року та НісанМікра 2004 року випуску був накладений арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови державного виконавця від 07.09.2016 року. Жодних постанов про відкриття та накладення арешту на майно не надходило до даного часу. У зв`язку із цим, вона не може розпоряджатись належним їй майном. Окрім того, 29.07.2017 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Вказувала, що станом на сьогодні жодного відкритого виконавчого провадження відносно неї немає. Скаржник звернувся до суду із заявою про розгляд скарги за її відсутності, на задоволенні скарги наполягає. Представник ДВС в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та окремо пояснила, що виконавче провадження № 36167254 є завершеним, однак таке завершення відбулось, у зв`язку із поверненням виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», однак така підстава повернення виконавчого листа не передбачає скасування арешту накладеного на майно боржника, оскільки таке повернення не позбавляє стягувача права на повторне звернення з виконавчим листом. ПАТ «Дельта Банк» належним чином було повідомлено про дату та час судового засідання, однак представник товариства до суду не з`явився та будь-яких заяв не надавав. Розглянувши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 16 квітня 2013 року державним виконавцем ДВС Глибоцького відділу ДВС у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого Першотравневого районного суду м. Чернівці №2-245/2012 від 16.04.2013 р. про стягнення з неї на користь ПАТ «Дельта банк» боргу у розмірі 577\~199 гривень 21 копійку. 07.09.2016 року державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 26.09.2016 року винесено постанову про розшук майна боржника. 29.09.2017 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий лист стягувачу. Станом на листопад 2022 року на виконанні у виконавчої служби відсутній виконавчий лист №2-245/2012 від 16.04.2013 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» боргу у розмірі 577\~199 гривень 21 копійку. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частинами першою-четвертою статті 57 Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Як вбачається з матеріалів скарги, державним виконавцем повернуто виконавчий лист на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Стягувач повторно виконавчий лист не пред`являв. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність протягом тривалого часу арешту майна боржника порушує його право на власність та вільне розпорядження майном, оскільки зі сторони стягувача відсутні протягом більше п`яти років активні дії щодо стягнення заборгованості, тобто відсутній інтерес стягувача у реалізації його права на стягнення боргу. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції на час правовідносин), виконавчі документи по судовим рішенням можуть бути пред`явлені до виконання протягом року. Тобто, якщо виконавчий документ не було пред`явлено до виконання протягом року з дати повернення стягувачу, за загальним правилом провадження по такому документу вже не може бути відновлено. Таким чином, в разі пропуску строку на повторне пред`явлення документу до виконання з боку стягувача повинні наступати наслідки закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. З урахуванням принципу пропорційності та співрозмірності втручання державою в право особи на мирне володіння майном - арешт майна боржника у виконавчому провадженні, в якому виконавчий лист повернуто стягувачу та сплили всі строки пред`явлення до виконання такого виконавчого листа повторно, не може тривати невизначений час та залежати лише від стягувача, який не вчиняє ніяких активних дій. З урахуванням викладеного є підстави для часткового задоволення скарги [PERSON] в частині зобов`язання ДВС зняти арешт з нерухомого майна, яке належить особі, разом з цим, оскільки відсутній прямий обов`язок посадових осіб ДВС знімати такий арешт самостійно у разі повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні підстави для визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця.

Outcome: partial