Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] (надалі «Позивач», та/або «Покупець») звернулася до суду із позовом про захист прав споживачів, яким просила, розірвати Договір № 05/21.09 від 21 вересня 2021 року (надалі «Договір») укладений з [PERSON] (надалі «Відповідач», та/або «Продавець»), стягнути [PERSON] 318\~250, 00 грн., з яких: 38\~000, 00 грн. основна сума (аванс); 180\~540,00 грн. штрафні санкції за несвоєчасне виконання робіт; 99 710, 00 грн. штрафні санкції за несвоєчасне повернення коштів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 21 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований як фізична особа-підприємець, було укладено Договір № 05/21.09. Відповідно до пункту 1.1. Договору Продавець відповідно до Додатку № 1 (Комерційної пропозиції), що є невід`ємною частиною цього Договору, бере на себе зобов`язання поставити Покупцю конструкції з металу ворота розпашні 2 одиниці, хвіртка (в подальшому-Продукція), виконати роботи, зазначені в п. 1.6. Договору, а Покупець зобов`язаний оплатити Продукцію та роботи. Пунктом 1.3. Договору визначено, що термін поставки Продукції та виконання робіт/додаткових робіт (виконання Замовлення), встановлюється з 21 вересня 2021 року по 15 жовтня 2021 року». Порядок оплати вартості Продукції та за виконані роботи визначено пунктами 2.2., 2.3. Договору, а саме: «2.2.Оплата здійснюється готівкою або по перерахунку в національній валюті України 2.3. Покупець здійснює: А) Передоплату 38 000 грн. 00 коп. в день підписання Договору»; Б) Остаточну оплату 21 000 грн. 00 коп. в день фактичного закінчення робіт Оплата передплати за Договором, у розмірі 38 000,00 грн., була здійснена Позивачем на банківський рахунок Відповідача 21 вересня 2021 року, що підтверджується Розпискою Відповідача від 21.09.2021 року та відповідними квитанціями Банку. Встановлений пунктом 4.3. Договору строк виконання зобов`язань за Договором, закінчився 15 жовтня 2021 року. Позивач неодноразово зв`язувався із Відповідачем щодо виконання договору, проте останній так і не приступив до виконання робіт, а також відмовився повертати аванс за Договором. 25 січня 2022 року Позивачем було направлено на відомі адреси Відповідача Лист-Пропозицію щодо розірвання Договору № 05/21.09 від 21 вересня 2021 року вих № 190 від 25.01.2022 року (надалі «Лист») трек номери поштового відправлення АТ «Укрпошта» 0505058472527, 0505058471504. Листом Позивач просив розірвати Договір та здійснити повернення сплаченого авансового платежу за Договором, у розмірі 38 000,00 грн. проте Лист повернувся представнику Позивача, адвокату Бітківському В.М. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 21.11.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 369/6759/22, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20 січня 2023 року на 11 год. 00 хв. 20 січня 2023 року судове засідання знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Янченка А.В на лікарняному та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10 березня 2023 року на 11 год. 45 хв 10.03.2023 року до суду від представника Позивача адвоката Бітківського В.М. надійшла заява про розгляд справи у відсутність Позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час судового засідання повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підпису є рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5\~ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 21 вересня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір № 05/21.09 відповідно до якого Продавець взяв на себе зобов`язання поставити Покупцю конструкції з металу ворота розпашні 2 одиниці, хвіртка (в подальшому-Продукція), виконати роботи, зазначені в п. 1.6. Договору, а Покупець зобов`язаний оплатити Продукцію та роботи. Відповідно до пункту 1.3. Договору термін поставки Продукції та виконання робіт/додаткових робіт (виконання Замовлення), встановлюється з 21 вересня 2021 року по 15 жовтня 2021 року. Оплата здійснюється готівкою або по перерахунку в національній валюті України (п.2.2. Договору). Покупець здійснює передплату 38 000 грн. 00 коп. в день підписання Договору, а остаточну оплату 21 000 грн. 00 коп. в день фактичного закінчення робіт (п.2.3 Договору) Оплата передплати за Договором, у розмірі 38 000,00 грн., була здійснена Позивачем на банківський рахунок Відповідача 21 вересня 2021 року, що підтверджується Розпискою Відповідача від 21.09.2021 року та відповідними квитанціями Банку. Встановлений пунктом 4.3. Договору строк виконання зобов`язань за Договором, закінчився 15 жовтня 2021 року. Відповідач не приступив до виконання робіт за Договором. 25 січня 2022 року Позивачем було направлено на відомі адреси Відповідача Лист-Пропозицію щодо розірвання Договору № 05/21.09 від 21 вересня 2021 року вих № 190 від 25.01.2022 року, трек номери поштового відправлення АТ «Укрпошта» 0505058472527, 0505058471504. Листом Позивач просив розірвати Договір та здійснити повернення сплаченого авансового платежу за Договором, у розмірі 38 000,00 грн., проте Лист повернувся представнику Позивача, адвокату Бітківському В.М. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Закон України «Про захист прав споживачів»\~регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 22 частини першої\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України»), є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом. Пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до статі 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частина третя статті 653 ЦК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Відповідно до частин 1,2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У частині 2 згаданої вище статті вказано, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими доводи позову про порушення Відповідачем прав Позивача як покупця і споживача, та вбачає підстави для захисту порушеного права шляхом розірвання Договору та примусового стягнення сплаченої за Продукцію грошової суми у розмірі 38 000,00 грн Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вартість робіт за Договором (1.4. Договору) 59\~000, 00 грн. Кінцевий строк виконання робіт (1.3. Договору) 15 жовтня 2021 року У зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором, Позивач на підставі ст. 625 ЦК, ч.5. ст. 10 також просить стягнути з Відповідача пеню у розмірі 180\~540, 00 грн. за прострочення виконання робіт за Договором за період з 16.10.2021 року по 25.01.2022 року. Розрахунок штрафник санкцій Позивачем здійснено арифметично правильно. Проте, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 551 ЦК України). Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку зі несвоєчасною сплатою в повному обсязі плати за користування предметом оренди, зокрема за лютий-березень 2015 року в розмірі 41 тис. 920 грн, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року в розмірі 153 тис. 008 грн (з розрахунку 1% від розміру боргу у сумі 41 тис. 920 грн за 365 днів прострочення). Отже, висновок суду про стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж утричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим зменшити розмір пені до 40 тис. грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зроблено висновок, що: «відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. За таких обставин висновки апеляційного суду у справі, яка розглядається, щодо визначення суми пені, встановленої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у гривні, є правильними. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц». Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим зменшити розмір пені за прострочення виконання робіт за Договором за період з 16.10.2021 року по 25.01.2022 року до 38\~000, 00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Також Позивач, у зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором, на підставі ст. 625 ЦК України, ч.ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути з Відповідача пеню у розмірі 99 710, 00 грн. за неповернення сплачених коштів за Договором за період з 26.01.2022 року по 13.07.2022 року. У частині 9 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. На переконання суду, зазначена вимога не підлягає задоволенню, та є передчасною, у зв`язку з тим, що станом на день подання позову, договір не є розірваним, а застосування ч. 9. ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» при стягненні пені можливе після розірвання договору, та у разі якщо після такого розірвання не здійснено повернення коштів. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 6 цієї норми визначає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У частині 9 статті 141 ЦПК України зазначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Під час розгляду справи судом встановлено, що спір виник виключно внаслідок неправильних дій Відповідача, який ухилився від виконання власних зобов`язань за Договором. Тому витрати по сплаті судового збору на Відповідача покладаються всі судові витрати. Отже з огляду на результат розгляду справи та ураховуючи, що позивач як споживач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 3\~статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вбачає підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, встановленою\~Законом України «Про судовий збір»\~для вимог фізичних осіб майнового характеру та 1 вимоги немайнового характеру, що становить загалом 4\~174,90 грн (3 182,50 грн за вимогу майнового характетру + 992,40 грн за вимогу немайнового характеру про розірвання договору). На підставі викладеного та

Outcome: partial