Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , яку батько успадкував, але не оформив після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме частина вищезазначеного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому станом на 14.04.1991 року було зареєстровано три члени колгоспного двору, тобто позивач зі своїми батьками, та їм усім належало по 1/3 частині цього будинку. Оскільки він, позивач, є єдиним спадкоємцем після батька, він звернувся до нотаріуса з метою оформлення свої спадкових прав, однак йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою від 08.11.2022 року було відкрито провадження по справі. На виконання вимог ухвали суду Одеським державним нотаріальним архівом 31.01.2023 року надано на адресу суду копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . Приватним нотаріусом Ажинтаревим В.В. надано копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] Ухвалою від 08.12.2022 року підготовче засідання було відкладено на 13.01.2023 року, в якому оголошувалась перерва до 21.02.2023 року. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи за його відсутності (а.с.7). Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідну заяву (а.с.40). Згідно ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в підготовчому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова домогосподарства - [PERSON] , дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , що підтверджується довідкою Болградської міської ради (с. Виноградівка) Одеської області від 03.10.2022 року за №354/02-40 (а.с.18). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. В силу зазначених вимог, позивач та [PERSON] , [PERSON] фактично є власниками 1/3 частини кожний зазначеного домоволодіння як члени колгоспного двору. З наданих позивачем доказів та матеріалів спадкових справ судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису № 52 (а.с.15). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказану спадщину прийняв її чоловік [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №359/1998, заведеної Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса звернувся її чоловік [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на право на пайовий фонд майна СВК «Виноградівка» с. Виноградівка Болградського району Одеської області (а.с.100-118). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги шляхом вступу в управління спадковим майном та звернення з заявою до нотаріальної контори своєчасно прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, він набув право на це майно, а саме на 1/3 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями при ньому, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконкому Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області «Про оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] » від 31.10.2012 року № 74, була дана згода на оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON] , [PERSON] (померла), [PERSON] на підставі погосподарської книги № 2, особистий рахунок № [NUMBER] станом на 14.04.1991 року (а.с.20). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 08.11.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав № 36168253 від 08.11.2012 року, право власності (приватна спільна часткова) на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за гр. [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3 (а.с.21,22). Отже, 1/3 частина вищезазначеного будинку залишилася не оформленою згідно вимог чинного законодавства, тобто відсутній правовстановлюючий документ на частку, яка належала померлій [INFO] [PERSON] як члену колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про смерть №749 від 15.10.2021 року, складеним Болградським відділом ДРАЦС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (а.с.13). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті дружини [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №14/2022, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] - вбачається, що з заявою до нотаріуса звернувся син померлого - позивач [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті батька та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та на 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.44-84). У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] успадкував 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , яку батько успадкував але не оформив після смерті дружини [PERSON] , та враховуючи відсутність інших спадкоємців, є власником вищевказаного майна. Однак, приватним нотаріусом Постановою від 29.09.2022 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні право установчі документи на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на ім`я спадкодавця. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19. З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкував дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. При цьому суд враховую факт визнання позовних вимог відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved