Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Черкаська міська рада звернулася в суд із позовом до [PERSON] , державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопи Б.А. про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позов обгрунтовує тим, що згідно інформаційної довідки № 222645720 від 04.09.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю, А-1, загальною площею 5,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки, запис про право власності на зазначене нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1775966171101, був несений державним реєстратором виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопою Б.А. на підставі: рішення про проведення універсального ярмарку, серія та номер: 1404, виданого 28.102006 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради; договору надання в користування торгового місця, серія та номер: б/н, виданого 02.03.2017 року, посвідченого сторонами; технічного паспорту, серія та номер: 01-27-02-19, виданого 27.02.2019 року фізичною особою - підприємцем [PERSON] . Номер запису про право власності/довірчої власності: 30499017, від 28.02.2019 року. Даний запис на нежитлове приміщення є незаконним та підлягає скасуванню виходячи із наступного. Так [PERSON] не надано документів, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року для належного здійснення такої реєстрації. Отриманий державним реєстратором Цьопою Б.А. пакет документів є недостатнім для проведення державної реєстрації, про що вчинено запис № 30499017. Спірний об`єкт стосовно якого було вчинено запис про право власності на нежитлову будівлю, № 30499017, не є нерухомим майном. На підставі наведеного просила суд визнати незаконним та скасувати запис державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопи Б.А. від 28.02.2019 року під номером 30499017 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, літ А-1, загальною площею 5,2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Романенко В.А. від 02.11.2020 року справу передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрите загальне позовне провадження у справі. 11.02.2021 року до суду надійшла заява Черкаської міської ради про уточнення позовних вимог, в якій просила суд скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопи Б.А. від 28.02.2019 року (індексний номер: 45747393) про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, літ. А-1, загальною площею 5,2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1775966171101), з одночасним припиненням речового права, а саме: права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, літ. А-1, загальною площею 5,2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . 23.02.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує на те, що згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 18 Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів). автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отриманпя документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Так, Відповідач 1 звернулась до Відповідача 2 з метою отримання інформації з приводу переліку документів, які вона має надати останньому для можливості реєстрації права власності на нерухоме майно. На підставі отриманої інформації Відповідач 1 сформувала пакет документів, який надалі Відповідачу 2. Відповідно Відповідачем 2 згідно опрацювання наданих Відповідачем 1 документів було прийнято рішення про державну реєстрацію прав. Згідно ст. 24 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі в т.ч. інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Таким чином Відповідач1 вчинила усі передбачені законом дії, надали необхідні документи на підставі яких державний реєстратор в особі держави визнав і підтвердив факти набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Окрім того позивач вказує, що нежитлова будівля А-1 площею 5,2 кв.м, що розташована за адресою [ADDRESS] не є нерухомим майном, а на думку позивача відноситься до тимчасових споруд. Позивачем на підтвердження того, що нерухоме майно, що належить Відповідачу-1 є саме тимчасовою спорудою надає фотозображення згідно якого провести ідентифікацію об`єкту неможливо, як і не можливо визначити адресу розміщення вказаного об`єкта нерухомого майна. Крім того, згідно змісту наданого припису позивач проводив перевірку з дотримання законодавства у сфері благоустрою міста Черкаси за адресою вул. Гоголя, 260 в той час як власність відповідача розташовано за іншою адресою. Відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьев проти України (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Верховний Суд у справі № 1340/4630/18 (постанова від 15 серпня 2019 року) дійшов до наступного висновку: відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. А тому просила відмовити в задоволенні позову. 01.04.2021 року до суду надійшли пояснення представника відповідача [PERSON] адвоката Крушельницької М.Р. в яких вона вказувала на те, що позивач подав до суду уточнену позовну заява, тоді як діючим ЦПК України не передбачено такого документу як уточнена позовна заява, а передбачено лише подання заяви про збільшення або зменшення позовних вимог. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 23 травня 2018 (справа № 509/667/15-ц, касаційне провадження №61- 9576 св 18) указав на таке підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача. Предмет позову - матеріально-правові вимоги позивача до відповідача. Зі змісту заяви про уточнення позовних вбачається що позивач одночасно змінює як підставу позову так і предмет, що в свою чергу нормами ЦПК України не передбачено. Окрім того, відповідно до п. 2 ч. 2ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог необхідно розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. При цьому не вважається збільшення розміру позовних вимог заявления нових (додаткових) вимог. У разі подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, в якій по суті йдеться про нові вимоги, суд повинен у прийнятті заяви відмовити. Відповідно до п.13 постанови пленуму ВСУ № 10 від 17.10.214 року у разі якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Подана у підготовчому судовому засіданні до суду заява про уточнення позовних вимог за своєю правовою природою не може розцінюватися і як така, що уточнює вже заявлені позовні вимоги, прийняті до розгляду судом, оскільки містить самостійну позовну вимогу про припинення речового права. Таким чином [PERSON] вважає, що вказана заява не може бути прийнята судом оскільки подана з порушеннями норм процесуального права. Окрім того, позивач вказує, що [PERSON] не надано документів для здійснення державної реєстрації об`єкта нерухомого майна передбачено Законом. З даним твердженням Відповідач-1 не може погодитись у зв`язку з тим, що усі передбачені постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127 документи було подано і на даний час вони містяться в матеріалах реєстраційної справи 45747393. Законодавець не зобов`язую реєстратора вносити весь перелік наданих заявником документів відповідний відкритий розділ реєстру. Згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідністьповноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідністьвідомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно ст. 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Зі змісту вказаних норм вбачається правомірність рішення та дій реєстратора. Окрім того позивачем не вказано яке саме його право порушене [PERSON] Верховний Суд у справі № 1340/4630/18 (постанова від 15 серпня 2019 року) дійшов до наступного висновку відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. 27.10.2022 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшли додаткові пояснення представника [PERSON] адвоката Бодашко О., в яких він вказує на те, що державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Б.А. не є співвідповідачем у справі, а позивачем також не вірно визначений спосіб захисту. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.04.2021 року відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.04.2021 року відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.04.2021 року закрите підготовче провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача уточненні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю. Відповідач [PERSON] та її представник адвокати Крушельницька М.Р. та Бодашко О.О. в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Адвокат Бодашко О.О. надіслав до суду, в якій справу просив розглянути у його відсутності та відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено наступне. Як вбачається з інформаційної довідки № 222645720 від 04.09.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю, А-1, загальною площею 5,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Номер запису про право власності/довірчої власності: 30499017. Дата, час державної реєстрації: 28.02.2019 року 14:40:42. Підстава для державної реєстраціє: рішення про проведення універсального ярмарку, серія та номер: 1404, виданого 28.102006 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради; договору надання в користування торгового місця, серія та номер: б/н, виданого 02.03.2017 року, посвідченого сторонами; технічного паспорту, серія та номер: 01-27-02-19, виданого 27.02.2019 року фізичною особою - підприємцем [PERSON] 03.09.2020 року спеціалістом відділу інспектування управління інспектування Черкаської міської ради під час здійснення перевірки вимог законодавства у сфері благоустрою міста Черкаси встановлено розміщення тимчасової споруди без паспорта прив`язки наданого управлінням планування та архітектури департаменту містобудування Черкаської міської ради. За наслідками перевірки складено припис № 7-223 від 03.09.2020 з вимогою надати дозвільні документи (паспорт прив`язки) на розміщення тимчасової споруди. Встановлено термін виконання - до 04.09.2020 року. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з частинами 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права не нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації) загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок). Відповідно до п. 6 Порядку (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Відповідно до п.40 Порядку (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Відповідно до п.41 Порядку (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. Відповідно до п. 44 Порядку (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації) для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності); 3) документ, що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності); 4) документ, що підтверджує факт відсутності перебування об`єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності). Відповідно до п. 45 Порядку (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації) для державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 3) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності). Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації), державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації) державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Як вбачається з інформаційної довідки № 222645720 від 04.09.2020 року, підставою для державної реєстрації за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю, А-1, загальною площею 5,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , є: рішення про проведення універсального ярмарку, серія та номер: 1404, виданого 28.102006 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради; договору надання в користування торгового місця, серія та номер: б/н, виданого 02.03.2017 року, посвідченого сторонами; технічного паспорту, серія та номер: 01-27-02-19, виданого 27.02.2019 року фізичною особою - підприємцем [PERSON] . Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що поданих заявником [PERSON] документів (рішення про проведення універсального ярмарку, серія та номер: 1404, виданого 28.102006 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради; договору надання в користування торгового місця, серія та номер: б/н, виданого 02.03.2017 року, посвідченого сторонами; технічного паспорту, серія та номер: 01-27-02-19, виданого 27.02.2019 року фізичною особою - підприємцем [PERSON] ) було недостатньо для здійснення оскаржуваної реєстраційної дії. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Разом з тим, статтею 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, передбачено, що будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устатковання, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін. Згідно вказано класифікатора, тимчасова споруда не відноситься до об`єктів нерухомого майна. За таких обставин, суд приходить до висновку що нежитлова будівля, А-1, загальною площею 5,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] не є нерухомим майном в розумінні ЦК України, а є тимчасовою спорудою. Вказане підтверджується приписом т.в.п. головного спеціаліста відділу інспектування управління інспектування Черкаської міської ради № 7-233 від 903.09.2020 року та фотокарткою додано до позовної заяви. Відповідно до ч.4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Суд вважає, що державна реєстрації за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю, А-1, загальною площею 5,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] порушує права Черкаської міської ради, як власника земельної ділянки, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Звертаючись до суду із позовом, Черкаська міська рада обґрунтувала свої вимоги тим, що реєстрація вказаної тимчасової споруди як об`єкта нерухомого майна дає право власнику такого майна в силу положень ст. ст. 120, 134 Земельного кодексу України набувати права користування (власності) на земельну ділянку, що знаходиться у комунальній власності, поза конкурсом. Так в частині першій статті 13 Конституції України закріплено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до пунктів 3 та 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є в комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Слід зазначити, що якщо позивач виявив, що майно за своїми характеристиками не відповідає ознакам об`єкта нерухомого майна та фактично є тимчасовою спорудою, то проведення реєстрації права власності на нього та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно можливо є незаконним. У такому випадку, оскільки ставиться під сумнів законність розміщення певних споруд на землі, яка належить територіальній громаді, порушується право власності територіальної громади на таку землю. У зв`язку з цим, відповідний орган у сфері благоустрою населених пунктів при виявленні того, що об`єкт, на який зареєстровано право власності, не є капітальною спорудою, а відноситься до малих архітектурних форм, тимчасових споруд має інший законний спосіб (аніж демонтаж) на здійснення благоустрою та забезпечення законності розміщення відповідних нежитлових приміщень. У разі виявлення факту, який полягає у неправомірному / помилковому наданні статусу «нерухоме майно» шляхом державної реєстрації об`єкту, який відноситься до малих архітектурних форм, тимчасових споруд, департамент має повідомити міську раду (як власника земельної ділянки) про такий факт. Міська рада від імені територіальної громади уповноважена звертатися або до Міністерства юстиції України (його територіальних органів) у порядку ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» або до суду щодо визнання незаконним вчинення дій з реєстрації права власності на відповідне нерухоме майно, яке, на думку таких органів місцевого самоврядування, не є нерухомим. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 13.04.2022 року у справі №640/3417/19. Також суд враховує правову позицію, викладену у постанові КГС ВС від 11.02.2020 року у справі № 915/572/17 згідно якої: «Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом з тим державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача». Так, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопи Богдана Анатолійовича від 28.02.2019 року (індексний номер: 45747393) про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, літ. А-1, загальною площею 5,2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1775966171101), з одночасним припиненням речового права, а саме: права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, літ. А-1, загальною площею 5,2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Заперечуючи проти позову, представника позивача адвоката Бодашко О.О. в додаткових поясненнях послався на те, що державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Б.А. не може бути співвідповідачем у справі. У зв`язку з цим, суд вважає вказати на наступне. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. При цьому, слід наголосити, що відповідно до статті 81 ЦПК України така обставина підлягає доказуванню, оскільки позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, пунктом ї частини першої статті 189 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Разом із тим, суд не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначити суб`єктний склад учасників справи, проте встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав. Також необхідно враховувати, що частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України, За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 3 огляду на зазначене, вирішення питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміну неналежного відповідача має здійснюватися судом першої інстанції за клопотанням позивача, а не з власної ініціативи. В силу покладених процесуальним законом повноважень суд роз`яснює позивачеві його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення таких дій, а встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, відмовляє у позові з цих підстав. Так, позивачем у позовній заяві визначено відповідачів: власник нерухомого майна та державний реєстратор. При цьому суд враховую правову позицію, викладену в постанові КГС ВС від 21.01.2021 у справі № 925/1222/19, згідно якої « спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору». За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЦК України,

Outcome: approved