Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

21.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівського округу Пиць А.А. від 02.03.2021 року відкрито виконавче провадження №64678530. Виконавче провадження відкрито з примусового виконання виконавчого напису №10609, виданого 25.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 12397,00 гривень. Вважає, що виконавчий напис №10609 від 25.01.2021 року приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. є вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки спірний виконавчий напис нотаріуса було вчинено на не передбаченому чинним Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Також згідно п.1.2. Кредитного договору, позика надається строком на 30 днів, однак як встановлено із виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 05.10.2020 року по 06.01.2021 року. Таким чином, період за який проводиться стягнення заборгованості не відповідає строку кредитування, а відтак періоду за який могла б виникнути відповідна заборгованість. Крім того, загальна сума до оплати згідно додатку №1 становить 11092,90 гривні, в то час у спірному виконавчому написі нотаріуса зазначена інша сума - 12397,00 гривень, що свідчить про невідповідність заборгованості вказаної у виконавчому написі умовам кредитного договору. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10609, вчинений 25.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 12397,00 гривень та стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу згідно заяви про розподіл судових витрат. Ухвалою судді від 23.07.2021 року позовну заяву було залишено без руху. 29.07.2021 року недоліки позову усунуто. Ухвалою судді від 30.07.2021 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 25.01.2022 року. 06.01.2022 року до суду від директора ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - Козирь Т.О. надійшов відзив на позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому він позовні вимоги не визнав та зазначив, що боржник [PERSON] має безспірну заборгованість в сумі 12397,00 гривень, нотаріусом були дотримані всі вимоги законодавства. Право вимоги до [PERSON] ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» набуло за Договором факторингу №20201005 від 05.10.2020 року, який є чинним та в судовому порядку не визнаний недійсним. На момент вчинення виконавчого напису заборгованість була безспірна. Просив відмовити у стягненні витрат, оскільки вони не підтверджуються належними доказами (а.с.42-44). Ухвалою суду від 25.01.2022 року підготовче засідання відкладено на 14 годину 00 хвилин 14.06.2022 року. Ухвалою суду від 14.06.2022 року підготовче засідання відкладено на 10 годину 30 хвилин 06.07.2022 року. Ухвалою суду від 06.07.2022 року підготовче засідання відкладено на 09 годину 00 хвилин 25.10.2022 року. Ухвалою суду від 25.10.2022 року підготовче засідання відкладено на 12 годину 00 хвилин 10.11.2022 року. Ухвалою суду від 10.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 09 годину 45 хвилин 30.11.2022 року. Ухвалою суду від 30.11.2022 року судове засідання відкладено на 09 годину 45 хвилин 21.02.2023 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В позовній заяві (а.с.5) просить проводити розгляд справи без його участі та за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відзиві на позовну заяву директор ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (а.с.44 (зворотньої сторони) просив розгляд справи провести за відсутності представника ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі і шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причина неявки суду не відома. Представник третьої особи - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі і шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причина неявки суду не відома. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту ст.ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено,що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1640227, шляхом заповнення позичальником заяви на сайті Товариства, підписання договору та прийняття умов шляхом електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов вказаного кредитного договору товариство зобов`язується надати клієнту кошти в загальній сумі 8050,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику через 30 днів та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної Позичальником в Особистому кабінеті позичальника (а.с.14-17). 05.10.2020 року ТОВ «Авентус Україна» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» отримало право вимоги до боржників, які виникли у ТОВ «Авентус Україна» внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання їм кредитних коштів, в тому числі і до [PERSON] , відповідно до Договору факторингу № 20201005 (а.с.45). 25.01.2021 року здійснений виконавчий напис приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай О.С., зареєстрований у реєстрі за №10609, про звернення стягнення з громадянина України, яким є [PERSON] , який є Боржником за Кредитним договором №1640227 від 15.12.2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 20201005 від 05.10.2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ». Строк платежу за Кредитним договором №1640227 від 15.12.2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежу платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 05.10.2020 року по 06.01.2021 року. Сума заборгованості складає 12397,00 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 8050,00 гривень, прострочена сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 4347,00 гривень Загальна сума, що підлягає стягненню 12397,00 гривень (а.с.13). 02.03.2021 року приватним виконавцем Пиць А.А. відкрито виконавче провадження №64678530 про виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горая О.С. №10609 від 25.01.2021 року. Виконавчим написом постановлено стягнути заборгованість у розмірі 12397,00 гривень. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме постановою № 1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до підпункту 2.3 п.2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Згідно з підпунктами 3.1-3.5 п.3 Глави 16 Розділу II Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 і при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто, законодавець зобов`язує вчинити певні дій та надати підтвердження їх здійснення нотаріусу, з чого він може пересвідчитись, що є безспірність заборгованості. Відповідачем не надано суду доказів, які б могли слугувати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом. Крім того, відсутні докази безспірності розміру суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Також суду не надано виписку з рахунку [PERSON] за кредитним договором від 1640227 від 15.12.2019 року. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обгрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Суд враховує, що Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21.10.2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 25.01.2021 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, якою скасовано можливість застосування п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року в частині документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до кредитного договору №1640227 від 15.12.2019 року, боржником якого є [PERSON] . З огляду на вищезазначене суд вважає, що 25.01.2021 року були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису нотаріусом, а відтак позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім того, позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просив стягнути на його користь понесені витрати у розмірі 4000,00 гривень у зв`язку з наданням йому правової допомоги адвокатом. З приводу заявлених вимог суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 137 цього ж Кодексу унормовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи адвокат Заставний Р.А. надавав правову допомогу по справі в інтересах позивача [PERSON] , діючи на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю згідно Договору про надання правової допомоги за №30/06-21 від 30.06.2021 року (а.с.22). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, що виходять з конкретних прав та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадках укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, які мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи вони були фактично понесені, так і оцінювати їх потребу. Суд бере до уваги, що розгляд справи відбувався у відсутності адвоката Заставного Р.А. та без участі позивача [PERSON] . Адвокат у судове засідання не прибув. Окрім того, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару, а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатом та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених відповідачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін - відмови позивачеві у позові, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь відповідач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок позивача. Отже, суд вважає, що за результатами розподілу судових витрат витрати в формі "гонорару успіху" не можуть бути стягнуті в розмірі, який становить 100 % вартості фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це не відповідає критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права. Судові витрати, які за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді ("гонорар успіху") до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони договору про надання правової допомоги також домовились у договорі про надання правової допомоги, не можуть покладатись на сторону, на яку судові витрати іншої сторони мають бути віднесені відповідно до процесуальних норм про розподіл судових витрат, виходячи лише зі зменшення судом гонорару, який визначено сторонами цього договору на власний розсуд, без одночасної оцінки його розміру всім критеріям судових витрат на правничу допомогу, які унормовані у главі 8 "Судові витрати" ЦПК України, у їх сукупності. Тобто не буде правомірним просте зменшення судом таких судових витрат у спосіб встановлення іншого (меншого) відсотку від того відсотку, який обумовлено в договорі про надання правничої допомоги щодо бази його (відсотку) нарахування. Суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвоката є не співмірним із складністю справи та наданих ним послуг; часом, витраченим на надання відповідних послуг; обсягом наданих адвокатом послуг. Виходячи з приписів ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, а саме в розмірі 4000,00 гривень, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи ціну, підстави та предмет позову, обставини справи, вид та обсяг юридичних послуг,

Outcome: partial