Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова\~компанія\~"Інновація", третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, якою просить визнати недійсними: договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі площею 358 м.кв., яка розташована в [ADDRESS] , який укладено між ТОВ "ФК "Інновація" та [PERSON] і посвідчений 04 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим №303; договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі площею 358 м.кв., яка розташована в [ADDRESS] , який укладено між ТОВ "ФК "Інновація" та [PERSON] , і посвідчений 04 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим №306. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 18 липня 2022 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову було задоволено частково та накладено арешт на майно, що є предметом вказаних вище договорів (а.с.45-49 тому 1). Після усунення позивачем недоліків позову, 02 серпня 2022 року суд відкрив провадження у справі (а.с.56-58 тому 1). Представник відповідачів (фізичних осіб) 23 серпня 2022 року подав відзив на позов (а.с.80-83 тому 1), а 14 вересня 2022 року представник відповідача (юридичної особи) подала свій відзив на позов з доказами (а.с.151-206 тому 1). Разом з цим, позивач 26 жовтня 2022 року подав відповідь на відзив (а.с.226-237 тому 1), а також письмові докази (а.с.1-18 тому 2), залучивши до справи які, після проведення підготовчого судового засідання 26 жовтня 2022 року, суд закрив підготовче провадження (а.с.26 тому 2). 04 листопада 2022 року представниця відповідача (юридичної особи)подала заперечення на відповідь (а.с.33-34 тому 2). 23 січня 2023 року позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, якщо інші учасники теж подадуть такі клопотання (а.с.68-72 тому 2), а 03 лютого 2023 року такі клопотання подали і представник відповідачів (фізичних осіб), і представник відповідача (юридичної особи) (а.с.73-74, а.с.76 тому 2). Стислі позиції учасників справи. Аргументи позивача. У якості забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов`язань за кредитним договором, мати позивача: [PERSON] передала в іпотеку будівлю [ADDRESS] . Але іпотекодержатель, не дотримуючись положень статті 33 та 35 Закону України «Про іпотеку», тобто порушивши їх, належним чином не повідомив мати позивача про необхідність усунення нею порушення основного зобов`язання [PERSON] та про обраний іпотекодержателем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки (оскільки не надіслав вимогу і повідомлення за адресою мати позивача, що вказана у договорі), а також не повідомив про зміну кредиторів та іпотекодержателя. Через, що іпотекодержатель не набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, і як наслідок не мав права укласти ті два договори купівлі-продажу, які позивач оспорює. Також, приватний нотаріус, який посвідчував ці договори не встановив цивільної правоздатності та дієздатності ТОВ ФК «Інновація», як іпотекодержателя та продавця. Отже, оспорювані позивачем договори підлягають визнанню не дійсними. Аргументи представника відповідачів ( [PERSON] та [PERSON] ). Зміна кредитора за кредитним договором та іпотекодержателя за договором іпотеки відбувались на підставі відповідних договорів, які не були визнані не дійсними, а отже діє презумпція правомірності цих правочинів. І відповідно на момент укладення договорів, які оспорює позивач, ТОВ «ФК «Інновація» була належним кредитором і іпотекодержателем та мала необхідний обсяг прав та обов`язків для звернення стягнення на предмет іпотеки та укладення договорів, які оспорює позивач. Отже, на момент коли мати позивача померла, вона вже не мала права власності на будівлю [ADDRESS] , воно не увійшло до її спадкової маси, і відповідно позивач не має право оскаржувати договори, які він оспорює. Аргументи представника відповідача (ТОВ «ФК «Інновація»). Товариство набуло прав кредитора та іпотекодержателя правомірно, зокрема на підставі договорів, які є чинними. І мати позивача ( [PERSON] ), і [PERSON] були повідомлені про необхідність усунення порушення основного зобов`язання [PERSON] та про обраний іпотекодержателем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки обидві отримали особисто письмове повідомлення про це. Тож товариство, на момент укладення договорів, які оспорює позивач, мало право укласти ці договори з іншими відповідачами, що і відбулось. І оскільки право власності на будинок у мати позивачки вже припинилось на момент її смерті, позивач не має право оскаржувати договори, які він оспорює. Оцінка суду щодо встановлених ним обставин. 10 жовтня 2007 року, відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк» (ідентифікаційний код: 34001693) та [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER] ; адреса місця проживання: [ADDRESS] ) уклали письмовий кредитний договір з фізичною особою №014/0321/44/05413 за яким, товариство, як кредитор, відкриває [PERSON] , як позичальнику, невідновлювальну кредитну лінію у сумі 100 000 доларів США, зі строком користування кредитними коштами до 09 жовтня 2017 року включно, зі сплатою 12,5% річних (а.с.156-157 тому 1 копія кредитного договору). У цей же день, 10 жовтня 2007 року, ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] ( [INFO] ; ідентифікаційний номер: [NUMBER] ; адреса місця проживання у преамбулі договору: [ADDRESS] ; адреса місця проживання у розділі реквізити договору: [ADDRESS] ) уклали письмовий договір іпотеки №014/0321/44/05413/01 за яким, [PERSON] , як іпотекодавець, надала в іпотеку нерухоме майно у вигляді нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ВАТ «Ерсте Банк», як іпотекодержателю, для забезпечення його вимог, що витікають з вказаного вище кредитного договору, а також додаткових угод до нього. І цей договір був посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №Д-1535 (а.с.166-169 тому 1 копія договору іпотеки). При цьому за цим договором іпотеки, його сторони передбачили, що: у разі порушення основного зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про його виконання у не менш ніж 30 денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом цього строку вимога залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.1.); іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані а саме при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строку суми кредиту або при повній або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди сум неустойки (пункт 5.2.); іпотекодержатель має право дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не задоволена звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем або позичальником обов`язків, встановлених цим договором або кредитним договором (пункт 5.3.); звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 5.4.); право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених пунктом 5 цього договору, належить іпотекодавцю (п.5.6.); всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм (п.8.6.). 04 січня 2010 року, ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] уклали письмовий договір у вигляді додаткової угоди №1 до вказаного вище кредитного договору, яким серед іншого, передбачили, що: повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з графіком погашення, наведеним у додатку №1 до цієї додаткової угоди (пункт 1.7.); в разі отримання вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів на умовах кредитного договору, в тому числі цієї додаткової угоди, кошти мають бути повернені/сплачені протягом 30 днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа повідомлення вимоги (пункт 3.2.); кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом, включаючи прострочену та поточну заборгованість позичальника за кредитом, прострочену заборгованість позичальника за процентами, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані проценти за користування кредитом та неустойки (пеню, штрафи), у випадку порушення позичальником п.1.7. цієї додаткової угоди (п.5.1.). При цьому, суд звертає увагу на те, що [PERSON] вказала свою адресу таку саму, як і при укладенні кредитного договору (а.с.158-160 тому 1 копія додаткової угоди №1). 01 лютого 2012 року, ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] уклали ще один письмовий договір у вигляді додаткової угоди №1 до вказаного вище кредитного договору, яким у пункті 1, серед іншого, передбачили, що: повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів (відсотків) за користування ним, здійснюється позичальником щомісячно до 15 числа кожного місяця, згідно з графіком погашення, наведеним у додатку №1 до цієї додаткової угоди. При цьому зберігають силу умови кредитного договору та усіх змін та доповнень до нього (а.с.165 тому 1 копія додаткової угоди №2, а.с.160-164 тому 1 копія додатку №1 до додаткової угоди №2). 29 вересня 2014 року між ПАТ «Фідобанк», як правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» було укладено договір №5 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор ПАТ «Фідобанк» передав (відступив) новому кредитору ТОВ «ФК «Вендор» право вимоги за кредитним договором №014/0321/44/05413 від 10 жовтня 2017 року (а.с.12-18 тому 2 копія постанови апеляційного суду, а.с.170-178 тому 1 копія договору з додатками). Також, в цей же день, між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» було укладено договір №7 про відступлення права за договорами іпотеки, відповідно до умов якого ПАТ «Фідобанк» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Вендор» отримав, серед іншого, й всі права вимоги за іпотечним договором №014/0321/44/05413/01 від 10 жовтня 2017 року (а.с.12-18 тому 2 копія постанови апеляційного суду, а.с.179-183 тому 1 копія договору з додатками). 18 травня 2015 року, ТОВ «ФК «Вендор» на підставі договору про відступлення права вимоги (факторингу) №112 та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки №014/0321/44/05413/01 від 10 жовтня 2017 року, відступило права вимоги за вказаним вище кредитним договором та договором іпотеки новому кредитору ТОВ «Фінанс Траст Груп» (а.с.12-18 тому 2 копія постанови апеляційного суду, а.с.184-185,187 тому 1 копії договорів). А 09 лютого 2017 року, ТОВ «Фінанс Траст Груп», на підставі договору про відступлення права вимоги (факторингу) №19 та Договору про відступлення права за договором іпотеки №014/0321/44/05413/01 від 10 жовтня 2017 року, відступило права вимоги за кредитним договором №014/0321/44/05413 від 10 жовтня 2017 року та договором іпотеки №014/0321/44/05413/01 від 10 жовтня 2017 року новому кредитору ТОВ «ФК «Інновація» (а.с.12-18 тому 2 копія постанови апеляційного суду, а.с.188-190,181 тому 1 копії договорів з додатком). 23 березня 2017 року ТОВ «ФК «Інновація» направила боржнику [PERSON] та майновому поручителю [PERSON] письмову вимогу про сплату заборгованості, яка виникла у зв`язку із невиконанням боржником умов кредитного договору №014/0321/44/05413 від 10 жовтня 2017 року, з повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку неповернення кредитних коштів у 30 денний строк з моменту отримання даної вимоги (а.с.12-18 тому 2 копія постанови апеляційного суду, що набрала законної сили). При цьому суд відзначає, що з огляду на зміст цих письмових вимог, ТОВ «ФК «Інновація» зазначила в них обох і про те, що саме вона є новим кредитором (як за кредитним договором, так і за договором іпотеки), і про те, що станом на 20 березня 2017 року має місце порушення основного зобов`язання (внаслідок чого виникла заборгованість розмір якої склав 70431 долар та 59 центів США і з чого він складається), і про те, що товариство вимагає сплатити борг у 30 денний строк з моменту отримання вимоги, а також про те, що у випадку не виконання цієї вимоги, товариством буде здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу будь-якій особі-покупцеві (а.с.194,196 тому 1 копії вимог). Також суд погоджується із тим, що обидві вимоги були вручені адресатам особисто. Зокрема, і [PERSON] 04 квітня 2017 року (якій вимога була відправлена за адресою: [ADDRESS] ), і [PERSON] 31 березня 2017 року (якій вимога була направлена за адресою: [ADDRESS] ), про що свідчать їх підписи у рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення та списку групованих поштових відправлень (а.с.195,197,198 тому 1 копії рекомендованих повідомлень та копія списку відправлень). І тому суд одразу відзначає, що він не може погодитись із тим, що іпотекодержатель, тобто ТОВ «ФК «Інновація», як вказував позивач, не дотримуючись положень статті 33 та 35 Закону України «Про іпотеку», тобто порушивши їх, належним чином не повідомило мати позивача про необхідність усунення нею порушення основного зобов`язання [PERSON] та про обраний іпотекодержателем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд ще раз відзначає, що склалась дуже дивна ситуація, оскільки в преамбулі договору іпотеки, як адреса проживання [PERSON] вказано один номер будинку (402а), а в розділі 9 договору інший (401а). Разом з цим суд враховує, що представник відповідача сам надав суду докази того, що [PERSON] у своєму паспорті мала відмітку про реєстрацію її місця проживання 23 лютого 2007 року спочатку 401а, а потім 204а, однією датою: [INFO] (а.с.237 тому 1 копія паспорту). Суд не збирається думати про те, яким був би його висновок щодо належності надсилання вимоги іпотекодержателем, якби поштар не вручив повідомлення [PERSON] особисто, але оскільки він це зробив (і схоже на те, що саме він і розібрався в ситуації, тобто де насправді живе [PERSON] ), а позивач не надав суду будь-яких доказів протилежного (які б спростовували факт отримання [PERSON] письмової вимоги товариства) суд констатує, що він погоджується з аргументами відповідачів про те, що вимоги були направлені та вручені і [PERSON] , і [PERSON] особисто. Інші аргументи позивача щодо процедури надіслання вимог іпотекодержателя та необхідності застосування звичаїв ділового обороту суд розцінює виключно як формалізм та намагання у такий спосіб спростувати факти вручення вимоги вказаним фізичним особам. Посилання позивача у відповіді на позов на те, що предмет іпотеки не знаходився спільній частковій власності, а тому не можливо було укласти договіри купівлі-продажу часток, які він єспорює, суд не сприймає як такі, що суд повинен оцінити, оскільки з такої підстави позов заявлено не було, а в силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи виключно в межах заявлених вимог, а своїм правом на зміну предмета чи підстави позову, у передбаченому ЦПК України порядку, позивач не скористався. Також суд відзначає, що оскільки [PERSON] вимога іпотекодержателя була вручена 04 квітня 2017 року, а [PERSON] 31 березня 2017 року, 30 денний строк на сплату боргу, навіть якщо його рахувати як вказано у самій вимозі, з моменту отримання вимоги, і рахувати окремо для кожної з них (оскільки різною є дата вручення вимоги), цей строк спливав 04 квітня 2017 року (як останній 30 день для сплати боргу [PERSON] ). Тобто вже з 05 травня 2017 року, у ТОВ «ФК «Інновація» виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №014/0321/44/05413/01 від 10 жовтня 2017 року шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. І такі договори, були укладені ТОВ «ФК «Інновація» трохи менше ніж через 1 рік, 04 травня 2018 року. Зокрема, договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі площею 358 м.кв., яка розташована в [ADDRESS] , було укладено між ТОВ "ФК "Інновація" та [PERSON] та посвідчено 04 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим №303 та договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі площею 358 м.кв., яка розташована в [ADDRESS] , який було укладено між ТОВ "ФК "Інновація" та [PERSON] , посвідчено 04 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим №306 (а.с.192,193 тому 1 копії цих договорів). Разом з цим, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 червня 2022 року встановлено, що станом на 29 травня 2018 року, [PERSON] та [PERSON] вже зареєстрували у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, набуті ними права власності на відповідні частки (а.с.12-18 тому 2 копія постанови суду). Також суд констатує, що з огляду на підстави позову, позивач не оспорював дійсність права ТОВ "ФК "Інновація" на дату укладення договорів купівлі-продажу предмета іпотеки, як і не надав суду доказів того, що [PERSON] та/або [PERSON] виконали вимогу іпотекодержателя у встановлений ним строк, а також, що приватний нотаріус, який посвідчував ці договори не встановив цивільної правоздатності та дієздатності ТОВ ФК «Інновація», як іпотекодержателя та продавця (а.с.1-237 тому 1, а.с.1-82 тому 2). [INFO] , [PERSON] померла, але [PERSON] [INFO] є її спадкоємцем за законом першої черги, як її рідний син, згідно спадкової справи №5/2020, довідки про місце його зареєстрованого місця проживання та зареєстрованого місця проживання померлої (а.с.1-6, 16 тому 1 копія позову та довідки, а.с.12-18 тому 2 копія постанови апеляційного суду). Оцінка суду щодо змісту правовідносин сторін спору. Із встановлених обставин вбачається, що між відповідачами виникли цивільні (зокрема, зобов`язальні) правовідносини у сфері купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі, від свого власного імені, на підставі договору іпотеки. Але позивач, як фізична особа яка не являється стороною договорів купівлі-продажу предмета іпотеки, оспорює їх дійсність, оскільки вважає, що вказані договори були укладені з порушенням права власності спадкодавця на предмет іпотеки, яке через це не увійшло до складу його спадщини, а отже цим порушується його право на спадкування права власності на предмет іпотеки. Оцінка суду щодо наявності порушеного права позивача. Відповідно до положень частини 1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Даючи офіційне тлумачення наведеної норми, Конституційний Суд України, у своєму рішенні (абзац перший пункту 2) від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) зазначив, що частина 1 статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. А в рішенні від 25 листопада 1997 року (справа громадянки [PERSON] щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) Конституційний Суд України наголосив, що Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом саме своїх прав чи свобод (абзац дев`ятий пункту 2). При цьому, Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України (абзац третій пункту 4 рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб)). Так, стаття 4 ЦПК України, гарантує право кожної особи на звернення до суду, в порядку, встановленому цим кодексом, але для захисту саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Дійсно, з огляду на положення частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але заінтересована особа, яка може навіть і не бути стороною правочину, заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому застосовуючи положення вказаної норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 5 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», які він вважає актуальними і до нині. Зокрема, у тій частині, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена не тільки однією зі сторін правочину, а й іншою заінтересованою особою, якщо її права та законні інтереси порушено вчиненням правочину. Але з огляду на встановлені судом обставини та докази, що є в матеріалах справи, суд вважає, що позивачем не доведено факт того, що укладеними відповідачами договорами купівлі-продажу, які він оскаржує, були порушені, невизнані або оспорені будь-які цивільні права позивача чи його законні інтереси, в тому числі й при спадкуванні. З підстав викладених вище, суд не погоджується із тим, що ТОВ ФК «Інновація» чи нотаріус порушили частину 1 статті 33 чи частину 35 Закону України «Про іпотеку» за якими: у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина 1 статті 33); у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина 1 статті 35). Жодні аргументи позивача не знайшли свого доказового підтвердження. Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що право власності за договорами купівлі-продажу частки нежитлової будівлі площею 358 м.кв., яка розташована в [ADDRESS] , було набуто і [PERSON] , і [PERSON] правомірно, тобто на підставі пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, зокрема на підставі нотаріально посвідчених договорів (правочинів) щодо вчинення яких, в силу положень частини 1 статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яку позивач з підстав, вказаних у позові, спростувати не зміг. Також суд відзначає, що встановлені ним обставини прямо вказують на те, що на момент смерті матері позивача: [PERSON] ( [INFO] ), право власності на вказану будівлю, яка була предметом іпотеки, їй вже не належало. Як наслідок суд стверджує, що це право дійсно не увійшло до складу спадщини померлої матері позивача, оскільки в силу положень частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві саме на момент відкриття спадщини, яким є день його смерті (стаття 1220 ЦК України). І томусуд вважає, що у позивача відсутнє право чи законний інтерес, які необхідно було б захистити у судовому порядку. І оскільки суд вважає, що жодне право позивача не було порушеним, не має і підстав для застосування судом строку позовної давності, який існує для захисту порушеного права, а у даному випадку воно не є порушеним, а отже і застосовувати йогоне має правових підстав. Тож, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Оцінка суду щодо забезпечення позову. Ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Коваленка Д.С. від 18 липня 2022 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборону вчинення певних дій (а.с.45-49 тому 1 копія ухвали суду). Але в силу положень частини 9 статті 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Внаслідок чого, суд не має жодних сумнівів у тому, що цим рішенням, суду також слід повністю скасувати заходи забезпечення позову у цій справі, вжиті ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Коваленка Д.С. від 18 липня 2022 року. Які проте, зберігають свою силу до набрання цим рішенням законної сили. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до яких, на підставі пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~При поданні позовної заяви, за її розгляд позивач сплатив судовий збір, який згідно квитанції про сплату №73858 становить 992 гривні 40 копійок (а.с.7 тому 1 копія квитанції). Але оскільки суд повністю відмовляє у задоволенні позову, на підставі частина 1 статті 141 ЦПК України (якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог), у розподілі судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 992 гривні 40 копійок, слід відмовити повністю. \~ \~ \~ \~Представниця відповідача, у заяві по суті спору заявила суду про намір подати докази витрат відповідача на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення по суті спору. \~ \~ \~ \~І дійсно, положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. \~ \~ \~ \~Тож оскільки представниця відповідача зробила відповідну заяву до того, як суд закінчив дослідження доказів у справі, суд вважає можливим таку заяву врахувати, а питання про розподіл витрат відповідача на професійну правничу допомогу розглянути і вирішити у окремому судовому засіданні, 16 березня 2023 року, о 10 годині. Суд встановив таку дату, з урахуванням права відповідача подати суду та позивачу відповідні докази, а також права позивача не тільки ознайомитись із ними, а й подати суду та відповідачу свої письмові пояснення (із запереченнями чи визнанням витрат повністю чи частково). Але якщо відповідні докази не будуть подані відповідачем до суду у вказаний строк, суд буде вирішувати питання про залишення без розгляду заяви відповідача про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, як це передбачено частиною 8 статті 141 ЦПК України. Щодо повного тексту рішення суду. \~ \~ \~ \~Оскільки останній день складання повного тексту рішення суду припав на вихідний день (05 березня 2023 року), на підставі частини 3 статті 124 ЦПК України, суд закінчив складання повного тексту рішення суду, в перший після нього робочий день, яким є 06 березня 2023 року. Таким чином,

Outcome: dismissed