Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

До суду звернувся позивач ПАТ «НАСК «Оранта» до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 37558,66 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.04.2021 року між [PERSON] та ПАТ «НАСК «Оранта» укладено договір № 203813179, відповідно до якого предметом є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв в автомобіля «BMW 530», д.н.з. [NUMBER] . 20.01.2022 року сталося дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW 530», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Skoda Octavia»д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва ДТП сталося внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху, крім того, останній залишив місце ДТП до якого був причетний. Власник пошкодженого автомобіля звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта», на підставі страхового акту від 22.02.2022 року було сплачено 37558,66 грн. Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою, проте остання залишена без відповіді. На підставі викладеного, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та відзив до суду не надходило. Відповідач [PERSON] у справі належним чином повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення поштової кореспонденції суду рекомендованим листом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.04.2021 року між [PERSON] та ПАТ «НАСК «Оранта» укладено договір № 203813179, забезпечений транспортний засіб - «BMW 530», д.н.з. [NUMBER] . 20.01.2022 року о 04 год. 30 хв. у м. Києві по вул. Бикова, 5 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «BMW», д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Skoda Octavia»д.н.з. [NUMBER] , Renault Megane д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги пп. «б» п.2.3., 12.1, 13.1 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП. Також [PERSON] ставши учасником ДТП, залишив місце пригоди, чим порушив пп. «а» п. 2.10 ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст.. 122-4 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З письмових матеріалів справи вбачається, що 26.01.2022 року [PERSON] , водій автомобіля «Skoda Octavia»д.н.з. [NUMBER] , звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до страхового акта № ОЦВ-СП-22-32-72372/1 від 22.02.2022 року, розмір страхового відшкодування становить 37558,66 грн. Згідно копії платіжного доручення від 23.02.2022 року № 10027, позивач виплатив потерпілому [PERSON] зазначену шкоду в межах ліміту відповідальності, тобто в розмірі 37558,66 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із статтею 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Стаття 30 цього Закону регламентує порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу. У відповідності до вимог пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на такі обставини, враховуючи, що після ДТП відповідач самовільно залишив місце події, а позивач виконав покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 22, 29 зазначеного Закону, за відсутності доказів про протилежне, з відповідача на користь позивача в порядку регресу належить стягнути суму в розмірі 37558, 66 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved