Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адрсеою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що позивачка є власником квартири і якій крім неї зареєстровані ще [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є колишньої невісткою, яка після смерті сина позивачки у грудні 2019 року виїхала з квартири разом зі своєю донькою. Ухвалою суду від 04.08.2022 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 13.10.2022. У підготовчому засіданні 13.10.2022 було задоволено клопотання позивача про виклик свідків та в результаті проведених підготовчих дій закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 08.12.2022. У судовому засіданні 08.12.2022 було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , суд ухвалив продовжити розгляд справи в заочному порядку та з метою потворного сповіщення відповідачів відклав розгляд справи на 09.02.2023. Розгляд справи у судовому засіданні 09.02.2023 було відкладено на 03.03.2023. У судове засідання 03.03.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] було співвласниками квартири [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 22.12.2003 (а.с.14). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] та [PERSON] отримали по частці від спадкового майна частки квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину [PERSON] ще не видавалося (а.с.22). Згідно довідки відомостей №Л7-110471-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.24). Сусіди позивачки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] нотаріально посвідченою заявою підтверджують, що [PERSON] з 26.12.2019 не проживає в квартирі, [PERSON] з 01.04.2021 не проживає в квартирі (а.с.25). Свідки [PERSON] та [PERSON] вказували, шо [PERSON] виїхала в 2019 році на батьківщину, а її донька [PERSON] залишила квартиру в 2021, коли закінчила школу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 та у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц, від 04 червня 2020 року у справі № 760/16793/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №303/6974/16 (провадження №61-39511св18) та постанові Верховного суду від 18 лютого 2021 року у справі №№609/1231/19 (провадження №61-13902св20). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В силу ч. 1 ст. 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем 1/2 частини від частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, а [PERSON] є членом її сім`ї, то визнання таких осіб такими, що втратили право користування як співвласника та члена його сім`ї, не допускається.

Outcome: dismissed