Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 7 589 грн. 26 коп. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15 червня 2021 року між нею та [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності в інтересах [PERSON] укладено договір найму житлової квартири [ADDRESS] . Того ж дня, відповідно до п. 2.2 договору позивач передав відповідачу гарантійну суму в розмірі одного місячного платежу, а саме 900 доларів США (що складає 24 300 грн.). Через повномасштабне вторгнення, позивач був змушений виїхати за межі України, про що повідомив останнього. 1 березня 2022 року позивач повідомив відповідача про припинення правовідносин і розірвання договору. Під час зустрічі 11 червня 2022 року відповідач повернув позивачу частину гарантійного внеску в розмірі 5 411 грн. Враховуючи те, що на час звернення з позовом до суду інша частина гарантійної внеску не повернута, позивач просила стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 7 589 грн. 25 коп. Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме для зазначення місця проживання чи перебування відповідача (а.с. 21). Після усунення вказаних недоліків (а.с. 23-24) ухвалою суду від 22 грудня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін та призначено судовий розгляд на 1 березня 2023 року на 10-15 год. (а.с. 27). Повідомленням суду від 23 грудня 2022 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 28). До судового засідання сторони не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 1 березня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 31). За таких обставин, суд розглянув відповідно до ст. 280 ЦПК України за правилами заочного позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позов, виходячи з такого. Судом встановлено, що 15 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності в інтересах [PERSON] укладено договір найму житлової квартири [ADDRESS] (а.с. 5-8). Відповідно до п. 2.1 договору до моменту підписання цього договору наймач передає наймодавцю орендну плату за перший місяць, що становить 2 430 грн., що еквівалентна 900 доларів США, згідно курсу продажу КБ «Приватбанк» встановлено на дату підписання цього Договору. Згідно із п. 7.3 договору наймач передав наймодавця суму в розмірі 3 600 доларів США за наступні 4 місяця орендної плати. Відповідно до п. 2.2 договору при укладені договору наймач передає наймодавцю гарантійну суму в розмірі одного місячного платежу, а саме 900 доларів США, що становить 2 430 грн. згідно з курсом продажу доларів КБ «Приватбанк» на дату підписання цього Договору в якості застави, з метою гарантії нездійснення дій, внаслідок яких може бути завдано шкоду (збитки) квартирі, у разі, якщо протягом дії договору наймачем не буде завдано шкоди квартирі або завдані збитки будуть менші гарантійної суми, а також якщо наймач не має заборгованості перед наймодавцем по платежам згідно цим договором, сума гарантійного внеску (або частина коштів невикористана на відшкодування шкоди), зазначених у цьому пункті повертається наймачу. Гарантійний внесок не може використовуватися як орендна плата і підлягає поверненню наймачу після закінчення строку дії договору оренди, до цього моменту наймач повинен сплатити в повному обсязі орендну плату та комунальні послуги. Відповідно до розписки від 10 листопада 2021 року позивач передав відповідачу орендну плату за квартиру в розмірі 4 500 доларів США за період з 17.11.2021 по 17.04.2022 (а.с. 9). 1 березня 2022 року позивач повідомив відповідача про припинення правовідносин і розірвання договору. Сторони погодили, що відповідач вирахує з гарантійного внеску 8 099 грн. 74 коп. за комунальні послуги + 3 200 грн. за клінінгові послуги. Проте, відповідач повернув гарантійний внесок в розмірі 5 411 грн., що підтверджується скрін-шотом (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Як визначено у ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 7 589 грн. 26 коп. (24 300 грн. - 8 099 грн. 74 коп. - 3 200 грн. - 5 411 грн.) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 3) відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved