Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 7268,32 гривень та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 1994 від 02.01.2013 року. Згідно умов цього договору виконавець (позивач) зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а споживач (відповідач) зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.9 договору платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за місяцем, в якому надавались послуги. Кількість осіб, на яку здійснювалося нарахування згідно умов договору становить 4 особи, планова вартість послуги 298,4 гривень/місяць. Договір автоматично пролонгований згідно п.26 Договору. Жодних заяв чи повідомлень про відмову чи припинення договору від відповідача не надходило. Обслуговування здійснюється «по нормі», тобто відповідач користується загальними контейнерами, встановленими позивачем. Сума заборгованості за період з 01.01.2019 року по 17.08.2022 року становить 7268,32 гривні. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідач подав відзив на позовну заяву з якого вбачається наступне. Зазначає, що договір між позивачем та відповідачем насправді укладений не був. Документ, який позивач надав суду, як договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, самостійно заповнений і підписаний позивачем та не відповідає волевиявленню відповідача, яка навіть не знала про ніби то існування договірних відносин між нею і ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс». Послуги, про які зазначає позивач фактично відповідачу не надавались, оскільки немає жодних належних і достатніх доказів надання таких послуг. Відповідач не має потреби у наданні їй послуги з вивезення побутових відходів, оскільки такі вона компостує на належній їй земельній ділянці. Крім того, позивач у своєму обґрунтуванні дійшов помилкового висновку щодо доказового значення акту звірки та рахунків на оплату, оскільки такі документи не є первинними, призначені для введення обліку та мають суто інформаційний характер і не підтверджують існування договірних відносин між позивачем та відповідачем, натомість належними доказами існування відповідних правовідносин були б акти приймання-передачі послуг підписані споживачем. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з 01.01.2019 року до 23.08.2019 року не підлягають задоволенню, оскільки пропущено строки позовної давності. Крім того, позивач звернувся з позовом лише до одного відповідача, водночас не залучив співвідповідачів, які є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки, а також позивачем не надано доказів того, що договір було укладено відповідачем від імені співвласників житлового будинку. А тому вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Представником позивача подано відповідь на відзив з якої вбачається наступне. Зазначає що укладення договору на вивезення побутових відходів це обов`язок власника джерела утворення відходів, а не його право. Укласти такий договір він може лише з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг та вивезення побутових відходів. Щодо підпису відповідача у паспорті громадянина України, який вказує відповідач відрізняється від підпису в договорі, то зазначає, що паспорт громадянина України за своїм функціональним призначенням є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а тому паспорт не підтверджує підпис особи чи його справжність на договорах. Разом з тим, компостування побутових відходів відповідачем є незаконним, а укладення договору про вивіз побутових відходів є його обов`язком. Також, щодо заяви відповідача про те, що вона не підписувала жодних актів приймання-передачі послуг чи виконаних робіт наданих позивачем, то відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вивезення побутових відходів є комунальною послугою. Також в цьому законі відсутній обов`язок виконавця підписувати акт приймання-передачі послуг чи виконання робіт наданих споживачами. Разом з тим, відповідач не довів, що не користувався послугами позивача. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч.1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору сторони не подали. Позовна заява поступила до суду 31.08.2022 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26.09.2022 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Представник позивача в судовому позовні 22.11.2022 року позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 22.11.2022 року позов заперечила з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково зазначила, що жодних договорів з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» вона не укладала, однак, з невідомих їй причин такий укладений. Також зазначила, що ніколи не зверталася до позивача за послугами та не отримувала їх. Представник відповідача - адвокат Жиравецький Т.М. 22.11.2022 року в судовому засіданні позов заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Також покликається на відсутність доказів надання послуг позивачем, а саме актів виконаних робіт та договорів на виконання робіт для відповідача. Разом з тим, просив застосувати строк позовної давності. Представник позивача в судове засідання 27.02.2023 року не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Разом з тим, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач та її представник в судове засідання 27.02.2023 року не з`явилися без поважних причин, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подали. Враховуючи вищенаведене та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим завершувати розгляд справи у відсутності учасників процесу. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 27.02.2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Львівської міської ради «Про визначення виконавців послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м.Львові» № 683 від 09.08.2013 року Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» визначено виконавцем послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м.Львові. Відповідно до Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 року № 1070, 02.01.2013 року між Львівським комунальним підприємством «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» та [PERSON] укладено договір № 1994 про надання послуг з вивезення побутових відходів, відповідно до якого позивач зобов`язався, згідно затвердженого графіку, надавати послуги із вивезення побутових відходів, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором, кількість одиниць розрахунку для об`єкта обслуговування - 4, планова вартість послуги 298,4 гривень/місяць (а.с.7). Відповідно до п.п.2, 9 вказаного договору, виконавець надає споживачеві послуги з вивезення твердих побутових відходів, оплата здійснюється згідно договору не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за місяцем у якому надавалися послуги. Згідно акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2019 року по 17.08.2022 року між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» і [PERSON] вбачається, що відповідач за даний період має заборгованість перед позивачем по оплаті наданих послуг на загальну суму 7268,32 гривень (а.с.8-9). Встановлені судом цивільні правовідносини щодо невиконання зобов`язання на підставі правочину з надання/отримання житлово-комунальних послуг, у тому числі щодо вивезення твердих побутових відходів, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законом України Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про відходи», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», профільними підзаконними нормативними актами. Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги з поводження з побутовими відходами є суб`єкт господарювання визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.3 ст.35-1 Закону України «Про відходи», виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Послуга із вивезення побутових відходів в силу положень п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року (діяла до 01 травня 2019 року) та послуга з поводження з побутовими відходами, відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2017 року (діє з 01 травня 2019 року), відноситься до комунальної послуги і за приписами ст.16 згаданих Законів України, мають надаватися на безперервній (систематичній) основі відповідно до встановлених Правил. Системний аналіз наведених норм чинного законодавства чітко вказує на те, що в контексті житлово-комунальних правовідносин, суб`єктом - виконавцем комунальної послуги із вивезення побутових відходів (поводження з побутовими відходами) може вважатися лише той суб`єкт господарювання, який визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку, зокрема органом місцевого самоврядування, відповідно до ч.3 ст.35-1 Закону України «Про відходи», п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року (діяла до 01 травня 2019 року) та Порядку визначення на конкурсних засадах виконавця послуги із вивезення побутових відходів, затвердженого постановою КМУ № 1173 від 16 листопада 2011 року «Питання надання послуг із вивезення побутових відходів». Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до комунальних послуг, серед інших, належить вивезення побутових відходів. Згідно зі ст.19 даного Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст.ст.20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п.п.24, 26 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 1994 від 02.01.2013 року вбачається, що такий діє з 01 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року з правом прологнації і набирає чинності з дня його підписання сторонами. Договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або його перегляд (а.с.7). Відповідно до пункту «б» ч.1 ст.15 Закону України «Про відходи», громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. Згідно з пунктом 3 «Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 року № 1070, послуги з поводження з побутовими відходами надаються суб`єктом господарювання, визначеним органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах в установленому законодавством порядку виконавцем послуг з вивезення побутових відходів. Договір про надання послуг укладається між споживачем та виконавцем послуг з вивезення побутових відходів відповідно до Типових договорів про надання послуг з поводження з побутовими відходами згідно з додатками 1 і 2 до цих Правил. Згідно з частинами 1, 2 ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до статей 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як визначено у ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Порушенням зобов`язання, у відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Аналізуючи встановлені дійсні обставини справи, досліджені судом докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо доведеності факту укладення договору позивача з відповідачем, та факту надання позивачем послуг із вивезення побутових відходів. Відповідач заперечуючи позовні вимоги посилається на те, що позивачем були надані послуги, які вона не замовляла, однак доказів того, що послуги відповідачу не надавались, а також те, що вона не користувалась наданими послугами і потреби в таких послугах не мала, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Матеріали справи не містять доказів надходження до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від відповідача будь-яких претензій в частині недотримання графіку вивезення або ненадання послуг з вивезення побутових відходів. Відсутні у матеріалах справи і докази щодо будь-яких заперечень відповідача до умов договору, факту його укладення чи відмови від отримання послуг, що надає позивач. Разом з\~тим,\~судом не\~приймаються до\~уваги доводи\~відповідача про невизнання нею свого підпису на договорі № 1994 від 02.01.2013 року, оскільки в судовому засіданні, яке відбулось 22.11.2022 року сторонам, в тому числі, стороні відповідача роз`яснено їхні права. Однак, сторона відповідача не скористалася своїм правом подати клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо виконання підпису [PERSON] . Крім того, відповідач не\~надала суду\~будь яких\~доказів звернення\~до правоохоронних\~органів із\~заявою про\~кримінальне правопорушення пов`язане з підробленням документів, а саме договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 1994 від 02.01.2013 року. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних відносин, за якими відповідач користувалася житлово-комунальними послугами, які надавав їй позивач, та позивач має право на справляння за них відповідної плати по затверджених тарифах. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідач вказує, про те, що стягнення заборгованості за період з 01 січня 2019 року по 23 серпня 2019 року суперечить чинному законодавству, а саме: ст.ст.256, 257 ЦК України, де загальна позовна давність становить три роки. У відповідності до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В свою чергу, у відповідності до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи позовна давність не переривалася, належних доказів поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не представлено, питання про поновлення строку позивач перед судом не ініціює, а тому стягненню підлягає заборгованість, станом на 17.08.2022 року, як просить позивач, яка утворилась за період з 01.08.2019 року по 17.08.2022 року. Таким чином, заборгованість відповідачів перед позивачем за спожиті комунальні послуги в межах строку позовної давності становить 7268,32 гривень - 894,68 гривень = 6373,64 гривень. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши\~надані сторонами\~належні,\~допустимі та\~достовірні докази\~як кожний\~окремо,\~так і\~у їх\~сукупності,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~суд приходить\~до висновку\~про наявність\~правових підстав\~для часткового\~задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 6373,64 гривень, за послуги з вивезення побутових відходів, за період часу з 01.08.2019 року по 17.08.2022 року, а у задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити за спливом строку позовної давності. Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.4) судові витрати, що становлять 2481,0 гривень судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2175,60 гривень.

Outcome: partial