Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

03.08.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304891945 від 13.07.2022 року, позивач [PERSON] є власником об`єкта житлової нерухомості - однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1137956232224. Право власності на вказану квартиру позивач набула на підставі укладеного між нею, як покупцем та [PERSON] , як продавцем договору купівлі-продажу квартири від 13.07.2022 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Макарчуком Г.І. за № 242. Із довідки № 269 від 22.08.2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області та довідки про реєстрацію місця проживання особи відповідача № 765 від 01.12.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області, вбачається, що місце проживання відповідача зареєстровано ц вище вказаній квартирі. Згідно п. 9 Договору купівлі-продажу від 13.07.2022 року № 242, відповідач зобов`язується звільнити квартиру від своїх речей до підписання договору і передати позивачеві ключі від квартири і саму квартиру в користування в день підписання договору, а також знятися з реєстрації місця свого проживання до 06.08.2022 року. Однак позивач відзначає, що станом на день пред`явлення цього позову колишній власник квартири (відповідач) попри відсутність правових підстав для подальшого користування житловим приміщенням у порушення п. 9 зазначеного Договору, досі так і не знявся з реєстрації місця проживання у квартирі, набутій у власність позивачем. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, визнати [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий 29.09.2021 року органом 8027, запис № 19850113-10810, РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - однокімнатною квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1137956232224. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, через канцелярію Києво-Святошинського районного суду Київської області подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, проти заочного рішення суду не заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1,2 ст. 280 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1137956232224. Право власності на вказану квартиру позивач набула на підставі укладеного між нею, як покупцем та [PERSON] , як продавцем договору купівлі-продажу квартири від 13.07.2022 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Макарчуком Г.І. за № 242. Згідно п. 9 Договору купівлі-продажу від 13.07.2022 року № 242, [PERSON] зобов`язується звільнити квартиру від своїх речей до підписання договору і передати позивачеві ключі від квартири і саму квартиру в користування в день підписання договору, а також знятися з реєстрації місця свого проживання до 06.08.2022 року. Проте на момент розгляду даної справи в суді встановлено, що в квартирі зареєстровано двоє осіб: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 1 ЖК України, громадяни мають право на житло. Відповідно до ст. 4 ЖК України, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доказів позивача, відповідачами не подано жодного доказу. Отже, з огляду на те, що право власності відповідача на квартиру припинилося у зв`язку із його переходом до позивача за договором купівлі-продажу від 13.07.2022 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Макарчуком Г.І. за № 242, відповідач не виконав умови п. 9 договору купівлі-продажу, а саме не знявся з реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , хоча вказаним житлом він фактично не користується, а інші підстави, які при цьому наділяли би його правом проживати в квартирі (користуватися житлом) відсутні, то відповідач створює перешкоди позивачеві у користуванні та розпорядженні своїм майном. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved