Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

23 листопада 2022 року позивач звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~розірвання шлюбу,в обґрунтування якого вказує, що 01 березня 2022 року між ним та відповідачем був укладений шлюб і зареєстрований Сокільницькою сільською радою Львівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 2. Від цього шлюбу у сторін спільних дітей немає. Позивав зазначає, що через тиждень після укладення шлюбу відповідач виїхала з місця їхнього проживання за місцем своєї реєстрації. З того часу по сьогоднішній день позивач з відповідачем не проживають разом як сім`я, протягом даного періоду не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, тому що відповідач не виконала жодної своєї обіцянки та клятви, які були дані позивачеві щодо спільного проживання, тому позивач не має більше жодного бажання знаходитися з відповідачем в шлюбі. Позивач втратив почуття любові та поваги, тому вважає що примирення між сторонами неможливе. Добровільно відповідач розірвати шлюб не бажає, що в свою чергу грубо порушує права на шлюб, тому позивач змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою судді від 13.12.2022 прийнято зазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 березня 2022 року Сокільницькою сільською радою Львівського району Львівської області, актовий запис № 2, що підтверджується\~копією свідоцтва\~про шлюб\~серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 2\~ст. 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як зазначив в позові позивач та не спростовано відповідачем, тривалий час позивач з відповідачем не проживають разом як сім`я, не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведеться. За час спільного проживання сторони переконалися, що вони не мають спільних інтересів. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі, тому що відповідач не виконала жодної своєї обіцянки та клятви, які були дані позивачеві щодо спільного проживання, тому позивач не має більше жодного бажання знаходитися з відповідачем в шлюбі. Позивач втратив почуття любові та поваги, тому вважає що примирення між сторонами неможливе. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України,у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо стягнення з відповідача судових витрати у зв`язку з розглядом справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст.\~134\~ЦПК України разом з позовною заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послу і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат, а саме: договору на правову допомогу, розрахунку наданої професійної правничої допомоги, акту приймання-передачі виконаних робіт, квитанцій, чим не виконано вимоги\~ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивачем не доведено, що ним понесені витрати на правову допомогу (адвоката) в сумі 2000 грн., а тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved