Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

31 жовтня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 14 січня 2020 року №454, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бершацьким Ігорем Вікторовичем. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 14 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бершацьким І.В. було вчинено виконавчий напис №454 про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості в розмірі 53 121, 51 гривень. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з підстав того, що заборгованість, яка визначена відповідачем у виконавчому написі є спірною, документи, які б безспірно доводили розмір та наявність заборгованості, нотаріусу подані не були як і не було подано документів, що підтверджували б право відповідача звертатися із відповідною заявою до нотаріуса. Крім того вказує, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а такий йому надано не було, що вказує на неправомірність дій нотаріуса при вчиненні спірного виконавчого напису. Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню прийнято до провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 21 лютого 2023 року позивач [PERSON] , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки. Представник позивача \- адвокат Шкурко О.А. в судове засідання 21 лютого 2023 року не з`явився, надіславши на адресу суду клопотання про проведення судового засідання без його участі. Просив позов задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» у судове засідання 21 лютого 2023 року свого представника не направило, про дату, час і місце судового засідання повідомлене належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомило, відзив на позов не подало. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бершацький Ігор Вікторович, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання 21 лютого 2023 року не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Заяв та клопотань до суду не подав. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Згідно заяви від 09 лютого 2023 року просив судове засідання проводити без- його участі. Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. 14 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бершацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис №454 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості в загальному розмірі 53 121, 51 гривень. 24 березня 2020 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. було відкрито виконавче провадження № 61633643 на підставі виконавчого напису №454 від 14 січня 2020 року, про примусове стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості у розмірі 53 121, 51 гривень. З тексту виконавчого напису від 14 січня 2020 року №454 вбачається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова КМУ від 26 листопада 2014 року №662 Про внесення змін до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною вищезазначену постанову КМУ №662 від 26 листопада 2014 року, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вищенаведені норми вказують на те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду в справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року в справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зазначив, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 14 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що спірні правовідносини виникли між [PERSON] та акціонерним товариством «Кредобанк» на підставі кредитного договору від 10 травня 2018 року №CL-109429. Відомості, щодо нотаріального посвідчення цього кредитного договору відсутні. Таким, чином укладений між позивачем та акціонерним товариством «Кредобанк» кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, що свідчить про недотримання нотаріусом умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, судом встановлено та слідує зі змісту матеріалів справи, що нотаріус як на підставу стягнення спірної заборгованості з позивача на користь відповідача посилався на кредитний договір № CL-109429 від 10 травня 2018 року, який було укладений між позивачем та акціонерним товариством «Кредобанк», вказуючи при цьому, що правонаступником усіх прав та обов`язків останнього на підставі Договору Факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 червня 2019 року без номер є товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна». Водночас відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» не надано доказів, які б підтверджували факту набуття останнім права вимоги за спірним кредитним договором, та давали б можливість відстежити факт переходу права вимоги від первісного кредитора до відповідача по даній справі. Вказані обставини свідчать про недотримання нотаріусом умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження права вимоги до боржника. Даних про те, що позивач має безспірні зобов`язання перед відповідачем або відповідач має право безспірної вимоги до позивача за кредитним договором від 10 травня 2018 року № CL-109429судом не встановлено а відповідачем не доведено. Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» суду не було надано засвідченої виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, відсотків, які нараховані за певний період, а також строк нарахування відсотків про що зазначено у виконавчому написі та що у свою чергу підтверджувало б безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. Оцінивши та дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог Закону, що є підставою для його скасування Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ураховуючи положення статті 141 ЦПК України та приписи Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, то, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в загальному розмірі 992, 40 грн, що складаються з судового збору за подання позову.

Outcome: approved