Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

04.02.2022 представник позивача -адвокат Рум`янцев О.В. в інтересах [PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаним позовом, який умотивував тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики від 06.12.2021 (далі - договір). Зазначає, що на виконання договору позики 06.12.2021, позивач надав відповідачеві позику в розмірі 24000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень. Проте, відповідач у встановлений договором строк та по день написання позовної заяви своє зобов`язання не виконав, грошові кошти повернуто не було, а тому борг відповідача перед позивачем залишився незмінним - 24000,00 грн. Представник також вказує, що відповідно до п.5.2. Договору позичальник додатково несе наступну відповідальність у разі несвоєчасного повернення суми позики, сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10 відсотків від суми позики. Отже штраф за несвоєчасне повернення позики становить 2400,00 грн. (24000 грн х 10%/100%) та на думку позивача підлягає стягненню з відповідача. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн., штраф в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн. та судові витрати в розмірі 6992,40 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02.03.2022 відкрито провадження даній у справі, яку вирішено розглянути у порядку спрощеного провадження, з викликом сторін. 24.02.2023 у судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Рум`янцев О.В. не з`явилися; при цьому в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлялася належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в порядку ч.10 ст. 187 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування). Відзиву на позов , заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило. З урахуванням вищевказаного , суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з`явившихся осіб . Вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 06.12.2021 між позивачем [PERSON] (позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (позичальником) було укладено договір позики, предметом якого є грошові кошти позики у розмірі 24 000 грн. З даного договору судом також установлено, що позичальник зобов`язується повертати позику частинами або одним платежем із таким розрахунком, щоб повернути всю суму до 06.01.2022, у разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник несе додаткову відповідальність, а саме сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10 % від суми позики, що підтверджується копією вищевказаного договору (а.с.4-5). Крім того, 06.12.2021 відповідач [PERSON] підписала розписку, в якій засвідчила, що 06.12.2021 відповідно до договору позики отримала від [PERSON] грошові кошти (позику) в сумі 24 000 грн.; свої обов`язки щодо повного та своєчасного повернення позики усвідомлює і зобов`язується належним чином виконувати (а.с.6). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, судом установлено, що відповідач [PERSON] у встановлений договором строк 06.01.2022 свої зобов`язання не виконала, грошові кошти позивачу не повернула, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 26400 грн., яка складається з 24 000 грн. - суми основного боргу та 2 400 грн. - штраф за несвоєчасне повернення суми позики, тому представник позивача в інтересах позивача 04.02.2022 звернувся за захистом порушеного права позивача до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику - така правова позиція викладена у постанові ВС/КЦС, справа №369/3340/16-ц від 22.08.2019. З огляду на вищезазначені обставини та оцінені письмові докази в їх сукупності, в тому числі, зміст договору позики та розписки про отримання коштів відповідачем від позивача, судом установлено, що відповідач отримала 06.12.2021 від позивача грошові кошти у розмірі 24 000 грн., в свою чергу, у встановлений сторонами у договором строк -свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, у зв`язку із чим в неї утворилася заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 26400 грн., яка складається з 24 000 грн. - суми основного боргу та 2 400 грн. - штраф за несвоєчасне повернення суми позики. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 26 400, 00 грн. підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки доведені перед судом належними, достатніми , достовірними та допустимими письмовими доказами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до відшкодування понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн., оскільки позов задоволений в повному обсязі. Крім того, представник позивача у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правову допомогу - гонорару в розмірі 6 000 гривень. Згідно вимог викладених в п.2 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні письмові документи, що свідчать про оплату позивачем [PERSON] гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) адвокату Рум`янцеву О.В. в розмірі 6 000 грн., тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні таких вимоги позивача, - за необґрунтованістю. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4, 5 ст. 268 ЦПК, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved