Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24.01.1981 року, від якого вони не мають неповнолітніх дітей. Свої вимоги мотивує тим, що через стільки років спільного подружнього життя їх спільне проживання з відповідачем стало нестерпним. Відповідач зловживає спиртними напоями. Через це постійно виникають суперечки, сварки які негативно впливають на її психологічний стан. Відповідач постійно ображає її. Вона перебуває постійно\~в пригніченому\~стані.\~Вона намагалася зберегти сім`ю, нормальні сімейні стосунки, проте чоловік не хоче підтримувати здорової сімейної атмосфери, не прислухається до її думки та думки дорослих дітей, оточуючих. Через орган РАЦСу відповідач розлучатися не бажає. Вважаю, що подальше збереження шлюбу неможливе, примирення між ними теж неможливе. В позові позивач просила постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. 06.02.2023 року по справі було відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Одночасно відповідачу було роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для його подання. Також відповідача було попереджено про те, що у разі ненадання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження в справі 08.02.2023 року, однак відзиву на позовну заяву до даного часу не надав. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, тому шлюб між ними має бути розірваний. 24.01.1981 року Ємільчинським райвідділом ЗАГС Житомирської області між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №9. (а.с. 7). Сторони не мають спільних неповнолітніх дітей. Перебуваючи у шлюбі сторони не змогли створити міцної сім`ї. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved