Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Свалявського районного суду від 26.10.2020р. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що у них часто виникають суперечки з приводу проживання дитини, проживає у власному будинку, де створені всі умови для проживання та виховання дитини, матеріально забезпечений. Крім того, вказує на те, що відповідач проживає з іншим чоловіком, а тому, не бажає, щоб дитина проживала в сім`ї з іншим чоловіком, для забезпечення інтересів дитини, просить дочку залишити проживати разом із ним. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, подала до суду заяву про визнання позову. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2\~ст.247 ЦПК України,\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного\~засобу. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Свалявського районного суду від 26.10.2020р. (справа № 306/1289/20) (а.с.18). У шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.11.2013р.)(а.с.5). Матеріалами справи встановлено, що позивач проживає у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, матеріально забезпечений (а.с.6-7) Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України\~Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.\~Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання\~по суті\~позовних вимог,\~суд приймає\~до уваги\~вік та\~стан здоров`я\~дитини,\~ту обставину,\~що мати\~дитини проживає\~з іншим\~чоловіком,\~тому позивач\~в інтересах\~дитини подав\~позов,\~беручи до\~уваги відсутність\~заперечень та\~визнання відповідачем\~позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що проживання дитини разом із батьком відповідатиме її інтересам. Суд не стягує судовий збір з відповідача в зв`язку з незаявленням такої вимоги позивачем.

Outcome: approved