Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 року по 26.03.2013 року, у період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з матір`ю. Оскільки між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди щодо утримання дитини, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з моменту розірвання шлюбу і до повноліття дитини. 15.11.2022 року до суду надійшов Відзив відповідача на позов, в якому він вказує про те, що протягом всього часу з моменту розірвання шлюбу він матеріально допомагав дочці, будь-яких спорів з приводу утримання дитини між сторонами не виникало. Також відповідач вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі і має на утриманні неповнолітню дитину. Оскільки відповідач постійно надавав матеріальну допомогу, то вважає безпідставними вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час, при цьому не заперечує проти стягнення з нього аліментів з моменту звернення до суду у розмірі, вказаному у позові. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 08.02.2023 року до суду надійшла заява позивачки про зміну предмету позову, відповідно до якої вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 5000, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що не має можливості на даний час сплачувати аліменти у тому розмірі, який зазначений позивачкою, оскільки не працює, у зв`язку з військовою агресією, його підприємство на простої, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 3000, 00 грн. щомісячно. На підставі викладеного відповідач просить позов задовольнити частково. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 року по 26.03.2013 року. У період перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін по справі народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON] залишилася проживати з матір`ю. Як встановлено при розгляді справи, позивачка на даний час працює, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 20000, 00 грн. Також на утриманні позивачки перебуває малолітня дитина [PERSON] , 2014 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач на даний час офіційно працює, але його підприємство переведено на простій, у зв`язку із введенням воєнного стану у країні, доходу відповідач не має. Крім того, на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина [PERSON] , 2014 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також ту обставину, що сторони на даний час не можуть домовитися щодо порядку та способу надання матеріальної допомоги на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень сторін, наданих ними письмових доказів, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що неповнолітня дитина перебуває на утримання своєї матері; а також матеріальний стан батька дитини, який має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, є працездатною особою, хоча на даний час і не працює та не отримує дохід. Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховуються вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 3500, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Саме такий розмір аліментів суд вважає достатнім для задоволення потреб дитини відповідного віку та встановленого державною прожиткового мінімуму для дитини такого віку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial