Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача та просив визнати договір про надання споживчого кредиту №б/н від 15.10.2008 припиненим з дати отримання листа повідомлення про розірвання договору, а права позивача підлягають захисту шляхом визнання припиненими усіх зобов`язань позивача перед відповідачем за наведеним вище кредитним договором, виконанням проведеним належним чином у повному обсязі; зобовязати АТ КБ "ПриватБанк" надати позивачу довідку про відсутність заборгованості за договором БН від 15.10.2008 року та будь-яких інших заборгованостей за будь-якими іншими договорами чи рахунками; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн.; покласти судові витрати на відповідача; заборонити АТ КБ "ПриватБанк" нараховувати заборгованості, вимоги та будь-які інші положення будь-яких договорів, угод, конктрактів, довіреностей та будь-яких інших правочинів, укладених з позивачем, що прямо та/або опосередковано стосуються та/або будь-яким чином впливають та/або впливатимуть на права та/або законні інтереси позивача, в тому числі та не обмежуючисьзаборонити виконувати будь-які повноваження та користуватись будь-якими правами, що прямо та опосередковано зазначені та/або випливають з будь-яких договорів, угод, контрактів, довіреностей та будь-яких інших правочинів; заборонити АТ КБ "ПриватБанк" користуватися, розголошувати, повідомляти, зазначати, застосовівати, вказувати та вчиняти будь-які інші дії щодо використання персональних даних Позивача у будь-яких документах в Украні та за кордоном, переміщати, надавати, транспортувати та/або будь-яким іншим чином передавати персональні дані [PERSON] будь-яким органам влади, фізичним та юридичним особам в Україні та за кордоном, а також здійснювати іншу обробку персональних даних позивача, а саме збирати, накопичувати, копіювати, поширювати, подавати, надавати чи іншим чином поширювати будь-які документи, які містять персональні дані позивача в Україні та за кордоном. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №б/н від 15.10.2008, станом на 2011 у позивача, на думку відповідача, з`явилася заборгованість, у зв`язку із чим відповідачем було подано позов до Деснянського районного суду м. Києва про стягнення коштів, але у 2016 позовні вимоги про розірвання кредитного договору заявлено не було. Банк зобов`язаний у кредитному договорі зазначити сукупну вартість кредиту, та зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договору у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів. Враховуючи викладене відповідачем при укладанні кредитного договору та додаткової угоди не дотриманні вимоги Закону України «Про захист прав споживачів, та встановлені правила надання банками України кредиту. Попередня інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту в письмовій формі позивачу, як позичальнику, не надавалася, детальний розпис сукупної вартості кредиту в кредитному договорі або додатку до нього не наданий. З огляду на наведене та враховуючи, що згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача, вважає , що позивач має встановлене ст. ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» право припинити (розірвати) укладений договір кредиту. За вказаним кредитним договором, згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті включається комісія (плата за обслуговування). Нарахування комісії (штрафних санкцій, пені) та відсотків позивач вважає необґрунтованим. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банка бо споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкладення згоди на кредитного договору тощо). Відповідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи, AT КБ «Приватбанк» було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов Договору про надання кредиту №б/н від 15.10.2008. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а також відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 20.02.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позовні вимоги не обґрунтовані, позивачем не надано жодного доказу, які підтверджували недійсність спірного договору. Так відповідно до довідки від 04.01.2023 рахунок позивача № [NUMBER] (картка універсальна), угода № SAMDN50OTC001424340 від 15.10.2008, станом на 04.01.2023 - закрито. Тобто, вищевказаний договір, укладений між сторонами 15.10.2008 по обслуговуванню кредитної картки, є припиненим, що вбачає відсутності предмету спору. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 Цивільно-процесуального кодексу України, своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, що є однією з підстав для закриття провадження у справі. Також відповідач не погоджується з доводами позивача, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відсутній предмет спору між сторонами. Між позивачем та відповідачем на дату подання позову до суду, не існувало договірних відносин, на підставі яких позивачу було оформлено кредит, видано кошти та списано з рахунку, а так до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів». Стосовно моральної шкоди, позивач не зазначив у позовній заяві, якими об`єктивними доказами він може підтвердити свої твердження про те, що в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, йому було заподіяно моральну шкоду, і така моральна шкода має причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача. Відповідно, позивач не надав таких об`єктивних доказів суду. Враховуючи те, що позивач не підтверджує об`єктивними доказами факт заподіяння йому моральної шкоди в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, відповідно і не вбачається підстав для задоволення позову. 28.02.2023 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи Національного банку України в яких вказано, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки є економічно незалежними. Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом. Згідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» та ч. 3 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором. Посилання позивача на наявність у Національного банку України регуляторних та наглядових функцій не є достатньою підставою для залучення до участі Національного банку України в усіх судових спорах між банками та споживачами. Враховуючи викладене, оскільки спір між позивачем та відповідачем не стосується прав та обов`язків Національного банку України, а законодавством України не уповноважено Національний банк України, як орган державної влади, за власним переконанням підтримувати або виступати проти будь-якої із сторін цивільно-правового спору, просять долучити пояснення до матеріалів справи та розглянути судовий спір у відповідності із законодавством України за відсутності представника Національного банку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові, просив його задовольнити. Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені судом належним чином, причин неявки суду не повідомили, в той же час у наданих суду поясненнях просили розгляд справи проводити без їх участі. Заслухавши учасника процесу та дослідивши матеріали цивільної справи заслухавши сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Так, позивачем на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, в обгрунтування своїх позовних вимог суду не надано жодних доказів про укладення між позивачем та відповідачем 15.10.2008 року договору - № БН. До початку розгляду справи клопотань про витребування доказів заявлено не було. Письмовими доказами долученими до позовної заяви підтверджується, що позивач звертався до відповідача із заявами про закриття рахунку № [NUMBER] та будь-яких інших рахунків (якщо вони є) та припинити дію договору/ів із АТ КБ "ПриватБанк", також у заяві від 28.11.2022 року зазначив про відсутність у нього заборгованості перед АТ КБ "ПриватБанк" та сплату коштів за відкритими виконавчими провадженнями про стягнення з нього боргу на користь АТ КБ "ПриватБанк". Відзивом на позовну заяву та долученими до нього письмовими доказами підтверджується, що між позивачем та відповідачем було існувала угода № SAMDN50ОТС001424340 від 15.10.2008 рахунок [NUMBER] (Картка Універсальна), який станом на 04.01.2023 року - закрито. Також зазначають про відсутність будь-яких договірних відносин з позивачем на момент його звернення до суду з даним позовом. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст. 639 ЦК України). Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Як зазначає позивач, відповідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи, AT КБ «Приватбанк» було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов Договору про надання кредиту №б/н від 15.10.2008. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а також відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Однак, суд не погоджується з таким твердженням позивача з огляду на те, що жодних доказів про укладення такого договору для перевірки відповідності умов договору вимогам чинного законодавства позивачем суду не надано. Також слід зауважити наступне, якщо Клієнт бажає скористатися своїм правом на одностороннє розірвання Договору у випадках, які прямо передбачені чинним законодавством України, то він (відповідно до Умов) зобов`язаний: надати в Банк письмову заяву про припинення дії Договору по формі, встановленій Банком, і одночасно повернути в Банк Картку, випущену в рамках Договору. Вказана заява повинна бути надана в Банк не пізніше ніж за 60 (шістдесят) календарних днів до передбачуваної дати розірвання. По спливу вказаного строку Банк повертає Клієнту залишок коштів на Рахунку. Датою надання заяви вважаються дата прийому заяви Банком; погасити Заборгованість перед Банком, в тому числі ту, що виникла впродовж 60 (шістдесяти) днів після подання в Банк заяви про припинення дії Договору. З моменту виконання всіх вищевказаних умов Договір вважається розірваним. При розірванні Договору за ініціативою Клієнта направлення Банком Заключного рахунку-виписки є не обов`язковим. Банк має право відмовитись від Договору у випадках, передбачених Умовами та/або законодавством України. Банк вправі розірвати Договір в односторонньому порядку при відсутності Активації Основної картки протягом 6 (шести) місяців з дня направлення/видачі Банком Основної картки згідно з Умовами, а також при відсутності здійснених Операцій за вказаний період. Відмова будь-якої із Сторін від Договору не означає звільнення її від зобов`язань по раніше виконаним Операціям і іншим операціям, в тому числі, від необхідних витрат і виплати винагороди Банку згідно Договору (в тому числі Умовами та/або Тарифами). При закінченні правовідносин Банк використовує залишок грошових коштів на Рахунку для погашення Заборгованості, після чого переказує залишок коштів з Рахунку, за їх наявності, за реквізитами, вказаними Клієнтом, або видає їх через касу Банку в порядку, передбаченому законодавством України. Правова позиція в конкретно подібних правових відносинах викладена в Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року № 751/10114/16-ц, вякій зазначено наступне: Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, як передбачено ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки суду не надано доказів укладення договору № б/н між позивачем та відповідачем, а також не надано жодних доказів звернення позивача до відповідача з заявами про розірвання саме Договору про надання кредиту №б/н від 15.10.2008 - суд вважає позовні вимоги позивача в цій частині необгрунтованими, такими, що не підтвердженні жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню. За змістомстатті 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п.п. 2,5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року / з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди розглядається у випадках, встановлених законом, в т.ч. при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Звертаючись до суду, позивач обгрунтовує свої вимоги в цій частині Законом України « Про захист прав споживачів». Так позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що йому відповідачем заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що банк намагається всіляко безпідставно стягнути з нього борг за договором, не надає протягом років відповідей і т.д. Однак вказані твердження позивача не підтверджені долученими до позовної заяви доказами, оскільки із долучених позивачем письмових доказів вбачається і звернення позивача до відповідача із заявами і відповіді на заяви відповідачем позивачу, також вбачається наявність виконавчих проваджень про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів на підставі рішень суду. Виходячи з викладеного вище обгрунтування, підстави для задоволення вимог позивача і в частині відшкодування моральної шкоди відсутні, а тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Що стосується вимог позивача в частині заборонити АТ КБ "ПриватБанк" нараховувати заборгованості, вимоги та будь-які інші положення будь-яких договорів, угод, конктрактів, довіреностей та будь-яких інших правочинів, укладених з позивачем, що прямо та/або опосередковано стосуються та/або будь-яким чином впливають та/або впливатимуть на права та/або законні інтереси позивача, в тому числі та не обмежуючисьзаборонити виконувати будь-які повноваження та користуватись будь-якими правами, що прямо та опосередковано зазначені та/або випливають з будь-яких договорів, угод, контрактів, довіреностей та будь-яких інших правочинів; заборонити АТ КБ "ПриватБанк" користуватися, розголошувати, повідомляти, зазначати, застосовівати, вказувати та вчиняти будь-які інші дії щодо використання персональних даних Позивача у будь-яких документах в Украні та за кордоном, переміщати, надавати, транспортувати та/або будь-яким іншим чином передавати персональні дані [PERSON] будь-яким органам влади, фізичним та юридичним особам в Україні та за кордоном, а також здійснювати іншу обробку персональних даних позивача, а саме збирати, накопичувати, копіювати, поширювати, подавати, надавати чи іншим чином поширювати будь-які документи, які містять персональні дані позивача в Україні та за кордоном, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. У порядку цивільного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Отже, оскільки позовні вимоги позивача в цій частині спрямовані на майбутнє, - позовні вимоги не можуть бути задоволені. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed