Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-09 00:00:00

03 листопада 2022 року Орган опіки та піклування Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області звернулось до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач до суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала. Представник третьої особи Управління (служби) у справах дітей ЧМР в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, позов підтримує. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.10.2021, [INFO] народилась [PERSON] її матір`ю є [PERSON] . Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 26 жовтня 2021 року №00033348435, містить інформація про батька [PERSON] , відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 с. 135 СК України. Згідно копії рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2018 року відповідачку позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16-19). [PERSON] , 1987 року народження, без реєстрації фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з своєю малолітньою дитиною, [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 351 від 26.10.2022 за вказаною адресою проживають: [PERSON] , 1959 року народження, [PERSON] , 1958 року народження (а.с. 11). Згідно характеристики виданої Дніпровським старостинським округом № 352 від 26.10.2022 року гр. [PERSON] за час проживання на території Дніпровського старостинського округу зарекомендувала себе з негативної сторони, схильна до вживання спиртних напоїв. В будинку часто відбуваються сварки та бійки. Є постійні нарікання від співмешканців та місцевих жителів на її поведінку та невиконання нею батьківських обов`язків по відношенню до її малолітньої доньки. На зауваження старости, дільничного офіцера поліції, працівників соціальних служб не реагує (а.с.12). Відповідно до інформації ЦНСП Михайло-Коцюбинської селищної ради [PERSON] з 08.09.2021 року отримувала комплекс соціальних послуг як особа, яка перебуває в складних життєвих обставинах за соціальною карткою. Згідно акту оцінки потреб особи/сім`ї стосунки у сім`ї напружені постійно трапляються конфлікти з батьками співмешканця на фоні алкогольного сп`яніння. Після народження дитини [PERSON] родину [PERSON] було взято під соціальний супровід. За час перебування на обслуговуванні в ЦНСП з матір`ю постійно проводилась профілактична робота. Проте, вона частково виконувала план надання соціальних послуг та заходи для досягнення результату щодо мінімізації наслідків складних життєвих обставин. Як вбачається з позовної заяви на сьогоднішній день [PERSON] та її малолітня дитина не мають постійного місця проживання та реєстрації, адже співмешканець [PERSON] перебуває у місцях позбавлення волі, а його мати (власниця будинку) [PERSON] відмовляється від спільного проживання з ними. У зв`язку з відсутністю постійного місця проживання та реєстрації для [PERSON] управлінням соціального захисту населення всі соціальні виплати призупинені. Згідно з актами обстеження умов проживання, стан житлового будинку незадовільний, санітарно-гігієнічні норми дотримуються частково (а.с. 22, 23). Згідно інформації наданої ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 01.11.2022 року № 3338/124/48/9/2022 [PERSON] , [INFO] , має наявні факти порушень норм законодавства та асоціальної поведінки, щодо її дитини: [PERSON] , [INFO] . Згідно постанов Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.12.2021, 18.01.2022 [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 20, 21). Відповідно до акту оцінки рівня безпеки дитини складеного комісією у складі спеціаліста Служби у справах дітей Михайло-Коцюбинської селищної ради спільно з черговим лікарем КНП «Чернігівська ЦРЛ» та інспектором СЮП ВП ЧРУП ГУН в Чернігівській області 26 жовтня 2022 року [PERSON] разом з дитиною за вказаною адресою фактичного місця проживання відсутня, за результатом проведення оцінки рівні безпеки, висновок - дуже небезпечно, що потребує негайного відібрання дитини у батьків або інших законних представників дитини, які фактичні здійснюють догляд за дитиною. І сама громадянка [PERSON] кричала, що дитина з матір`ю їй не потрібні. 26.10.2022 [PERSON] , [INFO] була влаштована в КНП «Чернігівська ЦРЛ» до педіатричного відділення. 27 жовтня 2022 року виконавчий комітет Михайло-Коцюбинської селищної ради вирішив негайно відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] , жительки с. Дніпровське Чернігівського району Чернігівської області. Як зазначено в позовній заяві відповідачка жодного разу не зателефонувала і не завітала до служби, щоб поцікавитись долею дитини та місцем її перебування. Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Михайло-Коцюбинської селищної ради від 10 листопада 2022 року № 171 виконавчий комітет Михайло-Коцюбинської селищної ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню своєї дитини, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з пунктом 20 статті 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» служби у справах дітей представляють у разі необхідності інтереси дітей у судах. Оскільки ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини є доведеним, суд доходить висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей. У відповідності до вимог статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи вимоги закону та матеріальний стан відповідачки, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки позбавлення батьківських прав відповідачки буде цілком сприяти задоволенню інтересів дитини та стягнути аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial