Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

06 грудня 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позивачка просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , сплачений останньою, судовий збір у розмірі 908,00 грн. за подання до Києво-Святошинського районного суду Київської області цієї позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а батьком останньої є громадянин України [PERSON] . Відповідач протягом трива\-лого періоду часу свідомо та безпідставно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2008 року між сторонами розірвано шлюб та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] . Станом на 19.04.2019 року розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів складає 70 822,50 грн. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2020 року № 369/14203/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойку (пеню) за період з 01.02.2016 року по 01.04.2019 року у розмірі 344 779,20 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2020 року № 761/28766/19 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] в розмірі 12 435,62 грн. Неповнолітня дитина [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, а з 06.06.2019 року та станом на день подання позову має статус дитини-інваліда. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, представник позивача - адвокат Сапонов О.В. надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, на позовних вимогах позивач наполягала та просила їх задовольнити, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі. У судове засідання третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, представник надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківський прав [PERSON] . У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, [PERSON] народилася [INFO] , про що 24 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва складено відповідний актовий запис № 449. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суд м. Києва від 02 липня 2008 року № 2-7220/08 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено. Укладений між сторонами 01 квітня 2005 року шлюб розірвано, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі частини від його заробітку (доходу) до досягнення дитини повноліття. Рішенням Шевченківського районного суд м. Києва від 24 лютого 2020 року № 761/28766/19 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено та стягнено з відповідача на користь позивача 12 435,62 грн. додаткових витрат. Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER][PERSON] уклала/шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Як вбачається із виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № медичної карти 559629 вбачається, що [PERSON] , [INFO] була госпіталізована 20.05.2019 року та виписана 06.06.2019 року з повним діагнозом - Дисплазія кульшових суглобів. Наслідки асептичного некрозу головки правої стегнової кістки. Варусна деформація проксимального відділу правої стегнової кістки. Вкорочення правої н/к. Стан після оперативного лікування. Значне стійке порушення функції правої н.к. ФН_ 2-3 ст.; лікувальні та трудові рекомендації їх спільної доньки встановлені, а саме - ліжковий режим та ходьба на милицях без навантаження на праву н/к - З місяці; потребує в проходженні МСЕК згідно наказу МОЗ України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України №454/471/516 від 08.11.2001 року розділ VI Q65 п. 2.25. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2020 року № 369/14203/19 позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за період з 01 лютого 2016 року по 01 квітня 2019 року у розмірі 344 779 грн. 20 коп.. Відповідно до довідки від 19 квітня 2019 року ВП№52112659, виданої Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби, заборгованість [PERSON] за виконавчим листом Шевченківського районного суду міста Києва від 07.07.2008 року по справі №2-7220, по аліментам згідно середньостатистичної заробітної плати по даному регіону, станом на 01 квітня 2019 року становить 70 822,50 грн. Відповідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної реєстрації щодо доцільності позбавлення батьківський прав від 03 листопада 2022 року № 109-4855, орган опіки та піклування вважає за доцільне побавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд, оцінивши докази надані позивачем, дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини [PERSON] та її матеріального забезпечення. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо наданими доказами позивачем. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Досліджені докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] його дитини [PERSON] , судом не встановлено. Також, судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що [PERSON] намагався виконувати батьківські обов`язки. Відповідач вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, сплати аліментів. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої донки [PERSON] , [INFO] , не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved