Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У належному їй будинку зареєстрований колишній чоловік її дочки [PERSON] - відповідач по справі. Фактично відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 2021 року, участі в утриманні житла не бере, комунальні платежі не сплачує, його особистих речей у будинку немає. Реєстрація відповідача за вказаною адресою не дає їй можливості в повній мірі реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження житловим будинком. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ляшук М.В. подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 153187502, виданим 19 січня 2019 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Грабар О.А. Як вбачається\~з довідки\~№ 5688/5235\~від 27\~грудня 2022 року, виданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Факт непроживання відповідача у належному на праві власності позивачу житловому будинку [ADDRESS] з 26 квітня 2021 року підтвердили в письмових поясненнях свідки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на викладене, відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS] понад шість місяців. Домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було. Підстав для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем судом не встановлено. За таких обставин, суд вважає доведеними вимоги позивача, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved