Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

В липні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ сумісно нажитого майна. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і за спільні кошти подружжя ними було придбано майно, яке позивачка вважала спільною сумісною власністю подружжя, а саме: об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельних ділянках площею 0,1455 га та 0,111га, автомобіль Lexus ES 350 (номер кузову [NUMBER] ) 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] та автомобіль Ford C-Max 2011 року випуску (номер кузову [NUMBER] ), державний номер [NUMBER] , а також електронне піаніно [PERSON] ( яке відповідно до положень ч. 2 ст. 57 Сімейного кодексу України позивачка вважала її особистою приватною власністю). Оскільки домовленості про добровільний поділ спільного сумісного майна подружжя між сторонами не було досягнуто, позивачка [PERSON] , звертаючись до суду з відповідним позовом, просила постановити рішення, яким визнати за нею та за відповідачем право власності на частину спільного сумісного майна. В червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно ( т. 2 ар.с.20-22), в якому просив визнати за ним право власності на незавершений будівництвом жилий будинок, розташований в [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 05.05.2003 року він, [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до умов якого він передав [PERSON] грошові кошти на загальну суму 50 000 ( п`ятдесят тисяч ) EUR для придбання незавершеного будівництвом будинку [PERSON] та його добудування, оснащення та оздоблення. Вказаний об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позичальник придбав та зобов`язувався відповідно до умов Договору позики повернути кошти у визначений договором строк, а саме не пізніше 31 травня 2015 року. Однак позичальником ( [PERSON] ) зобов`язання за договором позики в строк та на умовах, передбачених ним, виконані не були. Пунктом 3.3 Договору позики встановлено, що у разі повного чи часткового невиконання Позичальником своїх обов`язків щодо повернення позики Позикодавець вправі вимагати дострокового повернення суми позики у повному обсязі чи передачі йому у власність нерухомості/будівельних матеріалів придбаних Позичальником. Посилаючись на положення ст.ст. 15,16 1046, 1047, 525, 526, 611 ЦК України [PERSON] просив постановити рішення, яким визнати на ним право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] . 21 вересня 2017 року [PERSON] звернулася з заявою про зміну позовних вимог (т. 2 ар.с.183-188), відповідно до якої просила суд поділити спільно набуте майно подружжя, виділивши у особисту приватну власність [PERSON] автомобіль Ford C-Max, 2011 року випуску (номер кузову [NUMBER] ), державний номер [NUMBER] ; автомобіль Lexus ES 350 (номер кузову [NUMBER] ) 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] ; набір меблів для кухні «Лариса-Т», витяжку SYNTHESIS A/90 BK, електричну духовку BOSCH HBN 880750, газову поверхню PGE 675K01, холодильник RS21KGRS, посудомийну машину RSV55T03EV, подрібнювач M75, мийку Gampus D100cul, змішувач Aquaplus col, комплект спальня «Мартіна», спальня № [NUMBER] комплект, «Елізабет» вітрина кутова, два крісла Finlandia 280/K L.102 P.87 H.110 Hs.47 Ps.54 виробництва [INFO] (Italy), журнальний столик Tavolino Legno 280/K виробництва Morello Gianpaolo (Italy), чайний столик на ножці Elba art. 196/K виробництва [INFO] (Italy), італійську банкетку [INFO] (Italy). Крім того, просила поділити спільно набуте майно подружжя, виділивши у особисту приватну власність [PERSON] незавершений будівництвом (80% готовності) жилий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки площею відповідно 0,1111 га (кадастровий номер 5924783800050020127) та 0,1455га (кадастровий номер 5924783800050020128), розташовані в [ADDRESS] , визнавши за нею право власності на зазначені об`єкти нерухомості. Також [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] компенсацію частки у спільному майні в сумі 327\~039,89грн. та 5\~300 грн. витрат на проведення судових експертиз. 05 березня 2018 року, після проведення судових експертиз позивачем [PERSON] остаточно було уточнено позовні вимоги, позивачка просила стягнути з відповідача грошову компенсацію частки у спільному майні в сумі 440\~453,00 грн., 2 000,00 грн. витрат на проведення технічної інвентаризації та 11\~764,40 грн. витрат на проведення судових експертиз. Позивачка в повному обсязі підтримала позовні вимоги, викладені в уточненій редакції позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання 6 березня 2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У попередніх судових засіданнях, а також у запереченні на позовну заяву ( т. 5 ар.с.193-195) заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано за спільні сумісні кошти подружжя, не надано письмових доказів на підтвердження того, що спірне майно взагалі придбавалось в період шлюбу сторін. Оскільки спірний будинок не введений в експлуатацію, то він вважається самочинним будівництвом і не підлягає поділу між подружжям, до того ж він будувався за кошти [PERSON] . Що ж стосується двох спірних автомобілів, то вони придбані за спільні сумісні кошти подружжя і [PERSON] згоден залишити їх, як і придбані [PERSON] меблі, у власності [PERSON] , а об`єкт незавершеного будівництва та земельні ділянки виділити в особисту приватну власність [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся, про причини неявки суд не повідомляв. Про час та дату судового засідання [PERSON] був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою, вказаною особисто стороною спору в якості адреси місця перебування/проживання. У заявах, які направлялися на адресу суду, [PERSON] інших адрес місця свого перебування, проживання або знаходження не повідомляв. Суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явилися до суду і які належним чином, з дотриманням вимог ст. ст. 128, 129, 130 ЦПК України, були повідомлені про час та місце слухання справи. У відповідності з ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. \~Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин ( ч. 3 ст. 131 ЦПК України). При цьому суд враховує, що відповідно до практики ЄСПЛ, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, зокрема, і шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади ( т. 5 ар.с.63), і шляхом письмових поштових повідомлень ( ар. с. 60, т. 5, ар. с. 101,102, 110, 111, 113, 116,117. 136-138, 139 тощо). В письмових заявах [PERSON] стверджував, що йому відомо про розгляд справи судом, однак суд не повідомляє його про час та місце слухання справи, що порушує його права, оскільки він бажає особисто взяти участь у судовому засіданні. Разом з тим, дослідження поштових відправлень, зокрема, поштових конвертів, свідчить про те, що заяви [PERSON] були відправлені не з м. Москви рф, де мешкає громадянин рф [PERSON] , а з території України ( т. 5 ар. с. 24, 55), адреса відправника та отримувача зазначена українською мовою, конверти не містять штампів та печаток Росії, що свідчить про те, що поштове відправлення з території рф не відправлялось. [PERSON] повідомлявся про час слухання справи як судом, так і самою позивачкою [PERSON] , яка власним коштом оплачувала поштові відправлення на адресу [PERSON] , зазначену в його позовній заяві. Інших засобів зв`язку [PERSON] не запропонував, як не повідомив інших адрес, за якими з ним можна було б вести листування. Ствердження [PERSON] про те, що йому не повідомляється про час та місце розгляду справи не відповідає дійсності, в своїх заявах [PERSON] зазначає і номер справи, і суть спору, і своє процесуальне положення, а оспорювання правової позиції позивачки [PERSON] свідчить про те, що [PERSON] отримав і копію позову [PERSON] з доданими до позову матеріалами, і ухвалу суду про відкриття провадження по справі, і повідомлення про час та місце слухання справи, зокрема, в своїй заяві від 25 січня 2021 року [PERSON] зазначав, що 22 січня 2021 року він «випадково дізнався від свого товариша, що розгляду справи призначено на 26 січня 2021 року»( т. 5 ар.с.21, 52). Про призначення справи до розгляду на 3 червня 2020 року [PERSON] також дізнався від «одного зі своїх друзів у місті Суми»( т. 4 ар.с.255). Беручи до уваги, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, під час попередніх судових засідань сторони сформулювали свої правові позиції, надавали пояснення та докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, матеріали справи містять достатньо відомостей про зміст правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності учасників справи, що не з`явилися до суду. Заслухавши пояснення учасників справи, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 липня 2003 року Сумським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Сумського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] ( т. 1 ар.с.6). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2013 року у справі №591/3732/13-ц шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 20 серпня 2013 року ( т.1 ар.с.8). З копії договору купівлі продажу від 30.12.2003 року вбачається, що за договором купівлі-продажу на ім`я відповідача [PERSON] було придбано незавершений будівництвом, що складає 69% готовності, жилий будинок за номером дванадцять, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці Косівщинської сільської ради. Договір було посвідчено 30 грудня 2003 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Висєканцевою Т.С., про що вчинено запис про реєстрацію в реєстрі за № 6887 ( т.1 ар.с.66). Відповідно до умов договору, право власності на незакінчений будівництвом жилий будинок, який належав продавцю на підставі рішення 11 сесії 21 скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 03.07.1992 року про виділення земельної ділянки і дозволу будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель, виникло в відповідача з моменту нотаріального посвідчення договору ( п.5 Договору). 30 грудня 2003 року договір купівлі-продажу було зареєстровано в Виконкомі Косівщинської сільської ради (рішення № 1087 від 30.12.2003 року, т. 1 ар. с. 110). 26.03.2004 року відповідачу [PERSON] на\~\~підставі\~\~рішення\~ 12 сесії 24 скликання \~Косівщинської сільської ради Сумського району було передано у приватну власність земельні ділянки відповідно площею 0,1111 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серія СМ №117921, а також площею 0,1455 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серія СМ №117922, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ( т. 1 ар. с. 86,87). Крім того, судом встановлено, що за час шлюбу та за спільні кошти подружжя сторонами було придбано набір меблів для кухні «Лариса-Т», витяжку SYNTHESIS A/90 BK, електричну духовку BOSCH HBN 880750, газову поверхню PGE 675K01, холодильник «Samsung» RS21KGRS, посудомийну машину «Bosh» RSV55T03, подрібнювач харчових відходів IncSincErator» M75, мийку кухонну Gampus DІ00cul, змішувач «Shock Aquaplus», комплект спальня «Мартіна», спальня № 828 комплект, вітрина кутова «Елізабет», що підтверджується договором з додатками, накладною, фіскальними чеками а також гарантійними талонами ( т.2 ар.с.32-43). Зазначене майно придбано в 2005-2006 роках, що підтверджується висновком товарознавчої експертизи №19/119/9-3/10е від 15.02.2018 р. ( т.3 ар.с.84-102). Крім того, з висновку товарознавчої експертизи №19/119/9-3/10е від 15.02.2018 р. ( т.3 ар.с.84-102) вбачається, що в 2006 році, тобто в період шлюбу, подружжям [PERSON] було придбано два крісла Finlandia 280/K L.102 P.87 H.110 Hs.47 Ps.54 виробництва Morello Gianpaolo (Italy); журнальний столик Tavolino Legno 280/K виробництва Morello Gianpaolo (Italy); чайний столик на ножці Elba art. 196/K виробництва Morello Gianpaolo (Italy); італійська банкетка Panca Anna виробництва Morello Gianpaolo (Italy). Крім того, під час шлюбу було придбано автомобіль Lexus ES 350 (номер кузову [NUMBER] ) 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] та автомобіль Ford C-Max 2011 року випуску (номер кузову [NUMBER] ), державний номер [NUMBER] . Зазначені обставини підтверджуються копією технічного паспорту на автомобіль Lexus ES 350 (номер кузову [NUMBER] ) 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] ( т. 1 ар.с.111, 139), повідомленням головного реєстру транспортних засобів при головному управлінні руху ( Іспанія), з якого вбачається що спірний автомобіль Ford C-Max зареєстрований за [PERSON] 30 червня 2011 року ( т. 1 ар.с.57-58, 59-60), довідкою регіонального сервісного центру в м. Києві (т. 1 ар. с. 104), з якої вбачається, що спірний автомобіль Lexus ES 350 (номер кузову [NUMBER] ) 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , був поставлений на облік 22 березня 2008 року і зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до положень статей 6, 17 Земельного Кодексу України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10), а також ст. 22 Кодексу про шлюб та сім*ю України, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірних земельних ділянок, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі ст. 30 Земельного кодексу України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва (отримання у власність) подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Аналогічні норми містяться в чинних ст. 120 Земельного України та ст. 377 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120\~ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120\~ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У пункті 182 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня\~\~2004\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116\~ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України\~\~від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15, а також в подальшому Постанові Верховного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17 (провадження № 61-35533св18). Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на час придбання та продовження будівництва спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в ст. ст. 60, 63, 70 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Тлумачення статті 60\~СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові\~\~\~\~від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, та в подальшому у Постанові Верховного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17 (провадження № 61-35533св18), а також Постанові Верховного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц (провадження № 61-12168св18). Відповідно до ч. 1 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Відповідно до положень частини першої статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до умов п. 5 договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом жилого будинку від 30.12.2003 року, укладеного між [PERSON] та продавцем спірного домоволодіння, право власності на незакінчений будівництвом жилий будинок виникло у відповідача [PERSON] , беручи до уваги положення ст. ст. 128, 224, 227 ЦК України, з 30 грудня 2003 року, тобто з моменту нотаріального посвідчення договору, який 30 грудня 2003 року було зареєстровано в виконкомі Косівщинської сільської ради Сумського району. Під час шлюбу і за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] замовили меблі, побутову техніку для спільного проживання в спірному будинку, що підтверджується договором з додатками, накладною, фіскальними чеками а також гарантійними талонами ( т.2 ар.с.32-43). Отже, судом встановлено, що спірне домоволодіння було придбано 30 грудня 2003 року, тобто під час перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі, відтак є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] , яке підлягає поділу відповідно до положень глави 8 Цивільного кодексу України. У відповідності з положеннями ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що спірне майно набувалось не за спільні кошти подружжя і, відтак , не є спільним сумісним майном подружжя. Сторонами не оспорюється факт ведення спільного господарства, а також спільної участі обох членів подружжя у розпорядженні грошовими коштами за взаємною згодою, здійсненні спільних витрат з придбання майна в інтересах подружжя. Більш того, в матеріалах справи містяться відомості про здійснення подружжям спільних розрахунків за допомогою декількох пов`язаних між собою банківських рахунків, що свідчить про факт розпорядження спільними коштами за взаємною згодою подружжя ( т. 4 ар.с. 25, 38-98). Таким чином, суд вважає встановленим, що спірне домоволодіння було придбано подружжям [PERSON] в період шлюбу, за спільні сумісні кошти подружжя, отже, має бути предметом поділу відповідно до положень гл. 8 СК України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що протягом 2004-2013 років у будівлі проводилися будівельні роботи. Домоволодіння станом на квітень 2013 року було готовим для проживання та експлуатувалося за прямим призначенням. Так, [PERSON] пояснила, що станом на квітень 2013 року в будинку було повністю завершено будівництво та оздоблення усіх поверхів. Підвал було оздоблено венеціанською штукатуркою, натяжними стелями з вбудованими лампами, деякі кімнати було оздоблено пластиковими панелями, на полу був постелений ковролін. В підвалі будинку було облаштоване водяне опалення з батареями в кількості шести штук. В цілому будинок було обладнано газовим котлом та опалення провадилося через підігрів повітря. В будинку було підключено усі комунікації, організовано підігрів води. Крім того, будинок був обладнаний системою вбудованого пилососу. В усіх кімнатах були наявні плінтуса, розетки та вимикачі. Також, в одній з кімнат було обладнано гардеробну кімнату з вбудованими меблями. Гараж було оздоблено пластиковими панелями та обладнано автоматичними воротами. \~ \~ \~ \~Перший поверх було оздоблено машинною штукатуркою. Проведено усі ремонтні та оздоблювальні роботи. Хол, гостина та столова були оздоблені паркетною дошкою. Кабінет ламінатом. В усіх кімнатах були наявні плінтуса, розетки та вимикачі. Кухню було обладнано вбудованими меблями з вбудованою кухонною технікою. В столовій був наявний великий стіл, 12 стільців та дві шафи (у тому числі одна з них кутова). В холі було наявне електронне піаніно [PERSON] . Гостина кімната, дизайн якої було розроблено позивачкою, містила меблі італійського виробництва (два крісла, туалетний столик, круглий столик на ножці з лампою Тіфані), камін з вбудованою чавунною топкою, великий плаский телевізор на підставці, килим. Гостину та столову було прикрашено шторами, розробленим за дизайном позивачки (ескізи та фото завершеної кімнати надані [PERSON] ). В усіх кімнатах були наявні люстри та бра. Ванна кімната при цьому містила усю необхідну сантехніку (в тому числі кутову ванну та раковину вбудовану в меблі з кранами), а також теплий пол. Кабінет містив меблі кабінету (стіл та велику книжкову шафу та приставний стіл) та крісло. В прихожій було обладнано велику шафу-купе з дзеркальними дверцятами, невеличкою італійською банкеткою та столиком. Другий поверх було оздоблено машинною штукатуркою та в деяких кімнатах оздоблено шпалерами під фарбування та пофарбовано. Проведено усі ремонтні та оздоблювальні роботи. Хол, дитяча кімната та зимовий сад було оздоблено ламінатом. В усіх кімнатах були наявні плінтуса, розетки та вимикачі та повне оздоблення стелі (в тому числі плінтуси). Три спальні було оздоблено ковроліном та меблями для спалень, шторами. Ванна кімната при цьому містила усю необхідну сантехніку (в тому числі кутову ванну та раковину з кранами), а також теплий пол. Будинок було прикрашено сходами з перилами та балясинами, виготовленими з дерева. В усіх міжкімнатних отворах були наявні дерев`яні двері. Пояснення [PERSON] підтверджуються також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили в судовому засіданні, що станом на дату повного завершення оздоблення будинку у квітні 2013 року, в будинку було проведено в повному обсязі будівельні та оздоблювальні роботи. \~ \~ \~ \~ Свідки підтвердили факт наявності підлоги, вікон та балконних дверей, дверей та воріт, сходів, внутрішнього оздоблення, опалення, вентиляції, електрозабезпечення, водопроводу, а також вбудованого пилососу станом на 2012-2013 роки. Зазначені обставини підтверджуються також дослідженням судової експертизи, оскільки під час її проведення було констатовано факт наявності слідів існування у будинку вищезазначених частин. Таким чином, зважаючи на наявність зазначених частин будинку, його готовність згідно з Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 2929/227 від 23.12.2004 року з урахуванням частин будинку, що залишилися станом на дату проведення судової експертизи, складала станом на 2012-2013 роки 100%. 26 липня 2016 року ухвалою Сумського районного суду по справі було накладено заборону відчуження, а також вчинення будь-яких дій щодо об`єктів спірного нерухомого майна (недобудованого нерухомого майна) та земельних ділянок (площею 0, 1455 га та 0,1111га), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також автомобіля LEXUS ES 350 2008 року, які належать [PERSON] , через органи виконавчої влади до завершення судового розгляду справи ( т. 1 ар. с. 30). Копія відповідної ухвали була направлена на адресу [PERSON] 27 липня 2016 року рекомендованим листом. ( т. 1 ар. с. 32). Зі змістом зазначеної ухвали [PERSON] був ознайомлений, що підтверджується власноручним підписом останнього на апеляційній скарзі на ухвалу суду про забезпечення позову (відокремлене провадження, т. 1 ар.с. 46). Всупереч судовому рішенню, незважаючи на заборону здійснювати будь-які дії щодо об`єкту нерухомого майна, протягом 2016-2017 років відповідачем навмисно, що підтверджується доказами у справі, а також показаннями свідків та матеріалами справи, було значною мірою зруйновано жилий будинок. Станом на 24 квітня 2017 року, відповідно до Акту опису та арешту майна в будинку були наявні лише частково оздоблені стіни, підлога без покриття, частина кімнат оздоблена керамічною плиткою, стеля частково оздоблена, а також вікна не повністю оздоблені склопакетами, а також частково розібрана драбина. Відповідачем (та іншими особами за його дорученням) не лише було вивезено усе майно, а саме: меблі (у тому числі вбудовані), сантехніку, техніку, котли, ворота гаражу, двері, внутрішнє оздоблення (ламінат, паркетна дошка), частково розібрано драбину, але було пошкоджено стіни другого поверху, з яких знято штукатурку та утеплення, вирвано ламінат, вирвано лампи та розетки з вимикачами. ( т. 1 ар. с. 211-223, т. 2 ар.с.51). Матеріалами справи підтверджується, що за дорученням відповідача 21 квітня 2017 року було вийнято склопакети у вікнах лоджії другого поверху, та вікна гаражу. Також, проводилися роботи з розборки літньої кухні. Зазначене підтверджується матеріалами кримінальної перевірки ЖЄО № 2019 від 21.04.2017 року, поясненнями, відібраними від учасників події (т.1 ар. с. 237-245), свідченнями свідка [PERSON] , а також особистою заявою [PERSON] від 20.04.2017 року до Управління поліції охорони в Сумській області ( відокремлене провадження №2/587/23/18, том 3, ар.с.69). Свою заяву відповідачем було вмотивовано тим, що у 2016 році відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого ним було продано ряд будівельних матеріалів, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та відповідно до умов договору покупець буде здійснювати демонтаж ряду будівельних конструкцій та вивезення будівельних матеріалів з території його земельної ділянки. При цьому [PERSON] підтвердив, що станом на 20 квітня 2017 року проводиться демонтаж великих будівельних конструкцій, що вимагає відключення електропостачання на тривалий період часу, в зв`язку з чим останній просить відключити охорону об`єкту ( відокремлене провадження №2/587/23/18, том 3, ар.с.69). З висновку\~начальника \~СРПП №\~3\~Сумського РВП\~ \~Карабай В.М.\~ за\~результатами перевірки\~ \~ ЖЄО\~№ 2019\~від 21.04.2017\~року вбачається,\~що 21\~квітня 2017\~року об\~11\~год.\~44\~хв.\~зі служби\~«102»\~ надійшло\~звернення від\~ \~ [PERSON] \~про те,\~що за\~ \~адресою [ADDRESS] \~їй потрібна\~допомога поліції.\~В ході\~проведення перевірки\~було встановлено,\~що від\~сусідів заявниця\~дізналася про\~те,\~ що в період з 18.04-20.04.2017року з вказаного домоволодіння проводилося завантаження автотранспортних засобів та вивіз майна, що знаходилося у будинку, а саме - меблів, техніки тощо. Як пояснила [PERSON] , в домоволодінні та в майні, що перебуває у будинку, їй як дружині належить частина майна, яке незаконно намагаються вивезти. Вона помітила відсутність на вікнах металопластикових склопакетів, з`ясувати яке саме майно вивезено вона не має можливості, оскільки ключів від будинку не має. У внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено, оскільки не вдалося опитати іншого власника [PERSON] , який перебував за кордоном.( т. 1 ар.с.208, 209). Свідок [PERSON] пояснив суду, що він знайомий з [PERSON] .. [PERSON] з 2016 року, коли до нього, на початку березня 2016 року, звернувся [PERSON] з проханням допомогти в демонтуванні будинку [ADDRESS] . [PERSON] передав йому ключі від будинку, і в квітні 2016 року він з трьома помічниками почав розбирати будинок. Однак через деякий час до будинку приїхала [PERSON] з поліцією, виник скандал, вони дали пояснення поліцейським і припинили роботи. Перед початком робіт [PERSON] казав, що будинок не вводиться в експлуатацію, бо щось неправильно зробили, він на ПМЖ хоче виїхати за кордон, розібрати будинок і продати земельну ділянку. Під час розгляду справи [PERSON] заявила клопотання про призначення судової оціночно - будівельної експертизи, посилаючись на те, що відповідачем [PERSON] навмисно було зруйновано (знищено) жилий будинок. Зокрема, було не тільки вивезено усе майно, а саме: меблі (у тому числі вбудовані) та техніку (сантехніку), але й знято котли, ворота гаражу, двері, внутрішнє оздоблення (ламінат, паркетна дошка), було частково розібрано драбину. Крім того, було пошкоджено стіни другого поверху, з яких знято штукатурку та утеплення, вирвано ламінат, вирвано лампи та розетки з вимикачами. Більш того, за дорученням відповідача 21 квітня 2017 року було вийнято склопакети у вікнах лоджії другого поверху, та вікна гаражу. Також проводилися роботи з розборки літньої кухні. Зазначене підтверджується матеріалами перевірки ЖЄО № 2019 від 21.04.2017 року ( т. 1 ар. с. 208-229, 237-245). З метою встановлення ступеню будівельної готовності житлового будинку, визначення частки погіршень та руйнування будинку, а також визначення вартості домоволодіння, [PERSON] просила призначити по справі відповідну судову експертизу ( т. 2 ар. с. 47). Ухвалою суду від 15 червня 2017 року по справі була призначена судова оціночно-будівельна експертиза, на вирішення якої поставлені питання: 1) Яка вартість домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями, що знаходиться на земельних ділянках площею 0,1455 га кадастровий номер 5924783800050020128 та площею 0,1111 га кадастровий номер 5924783800050020127? 2) Яка ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єкту, розташованого за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями станом на дату проведення експертизи? 3) Яка частка погіршень(руйнування) у вартості домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] з надвірними будівлями, порівняно з будівельною готовністю 100%? Відповідно до висновку експерта Титаренка К.Є. №33 від 24 липня 2017 року вартість домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] з надвірними будівлями, складає 2913000 гривень. Ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єкту, а саме домоволодіння [ADDRESS] , складає: по будинку 80,28 %, по надвірним будівля та спорудам - 100%. Частка погіршень ( руйнування) у вартості домоволодіння, порівняно з будівельною готовністю 100%, складає 18,86% ( т. 2 ар.с.85-113). Відповідно до висновку експерта Титаренка К.Є. №43 від 22 січня 2018 року ( т. 3 ар,с. 122-132) ринкова вартість частки ( частка визначена при вирішенні 3 питання Висновку експерта №33 від 24 липня 2017 року) погіршень (руйнувань), проведених в домоволодінні, розташованого з адресою [ADDRESS] , складає: 1431474 гривень. Експертиза проведена без огляду об`єкта за матеріалами Висновку експерта №33 від 24 липня 2017 року, матеріалами технічного паспорту (інвентаризаційна справа №01068) від 24 травня 2017 року та наданими фотографіями (т. 3 ар. с. 133 - 139). \~ \~ \~ \~ У відповідності зі ст. 60 Сімейного кодексу України\~\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.ст. 68, 69, 70\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що домовленості між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 61 СК України\~\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України\~\~ майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В свою чергу, нормами ч. 2 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Пунктом 22 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11\~від 21.12.2007\~року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК\~\~та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За висновком судової автотоварознавчої експертизи № 002/021/2017 від 31 липня 2017 року, ринкова вартість автомобіля Lexus ES 350 (номер кузову [NUMBER] ) 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] на час розгляду справи судом складає 362\~568,00грн., ринкова вартість автомобіля Ford C-Max 2011 року випуску (номер кузову [NUMBER] ), державний номер [NUMBER] на час розгляду справи судом складає 317\~461,00грн. (ар. с. 119- 160, т. 2). Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 19/119/9-3/10е від 15.02.2018 року, вартість рухомого майна, що є предметом розгляду у справі ( крім автомобілів) на час розгляду справи складає 250\~929,00 грн. ( т. 3 ар.с.84-93,94-102). Відповідно до п.30 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11\~від 21\~грудня 2007\~року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року). При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних неповнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на вагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Враховуючи принцип справедливості та добросовісності у відносинах подружжя, а також висновок судового експерта Титаренко К.Є., відповідно до якого частка погіршень (руйнувань) у вартості домоволодіння, що є предметом спору, складає 18,86% порівняно з будівельною готовністю житлового будинку 100% на дату розірвання шлюбу,

Outcome: partial