Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії в поряду спадкування за законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Він звернувся до Сумської міської державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на запит нотаріуса відповідачем було надано відповідь про наявність недоотриманою пенсії за життя спадкодавця в розмірі 14666,96 грн. Однак, відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 р. по справі № 520/10694/18 адміністративний позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м Харкова щодо припинення [PERSON] з 01.03.2016 року нарахування і виплати пенсії та зобов`язано відповідача поновити їй з 01.03.2016 року нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії. Головним державним виконавцем ВДВС управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян А.О. у виконавчому провадженні ВП №58671783 при виконанні виконавчого листа №520/10694/18, виданого 19.03.2019 Харківським окружним адміністративним судом, встановлено згідно із відповідями пенсійного фонду, що сума недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 становить 77483,58 грн. Про що позивачем було повідомлено нотаріуса. Державним виконавцем винесено постанови за невиконання рішення суду про накладення на боржника - Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова штрафів в розмірі 5100,00 грн. та 10200,00 грн., а потім закінчено виконавче провадження та до органу досудового розслідування направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину, так як спадкоємець [PERSON] не був згоден із сумою недоотриманою пенсії спадкодавця, про що заступником завідувача Сумської міської державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Комендантовою О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 грудня 2021 року за №6502/02-31. Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у нього, як спадкоємця після смерті [PERSON] , права на спадкування недоотриманої суми пенсії за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 саме у розмірі 77483,58 грн., а не в розмірі 14666,96\~грн.,\~так як\~за життя\~у спадкодавця\~виникло право\~на отримання\~пенсії в\~цьому розмірі,\~а не\~отримала вона\~її не\~з власної\~вини,\~а з\~вини відповідача,\~яким рішення\~суду не\~було виконано.\~Посилання пенсійного\~органу при\~визначенні розміру,\~а нотаріуса\~при відмові\~у видачі\~свідоцтва,\~на суму\~недоотриманої пенсії\~-\~14666,96\~грн.\~із застосуванням\~ст.\~46\~Закону України\~ «Про\~загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» є неправомірним, бо спадкодавець не отримала пенсію не з власної вини. Отже, на момент смерті спадкодавець мала безумовне право на отримання заборгованості з пенсії за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 саме у розмірі 77483,58 грн., проте, вчинивши для цього всі необхідні і можливі за законом дії, не отримала належну їй суму недоотриманої пенсії не з своєї вини, а з вини відповідача. Оскільки до складу спадщини входять всі права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то сума недоотриманої пенсії увійшла до складу спадщини, а відтак, прийнявши спадщину від померлої бабусі позивач, має право на цю недоотриману пенсію саме в розмірі 77483,58 грн. В зв`язку з чим просить суд: - визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на спадкове майно - недоотриману [PERSON] за життя пенсію за період з 01.03.2016 року по 28.02.2019 року в сумі 77483,58 грн.; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на його користь в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , недоотриману [PERSON] за життя пенсію за період з 01.03.2016 року по 28.02.2019 року в сумі 77483,58 грн. В поданій позивачем до суду уточненій позовній заяві на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для усунення її недоліків, позивачем зазначено аналогічні позовні вимоги з аналогічним викладом обставин в їх обґрунтування. Представником відповідача\~подано до\~суду відзив\~на позовну\~заяву. Однак, з цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2022 року відзив повернуто без розгляду заступнику начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєвій Галині. З тексту ухвали вбачається, що відзив поданий без додержання вимог ч. 4, 5, 6 ст.\~178 ЦПК України. Таким чином, відзив поданий Головним управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Харківській області судом не приймається до уваги та при вирішенні даної цивільної справи не враховується. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за позовною заявою [PERSON] (адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса місцезнаходження: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх), третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (адреса місцезнаходження: м. Суми, просп. Тараса Шевченка, 3) про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, призначено підготовче судове засідання, прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання права власності на стягнення недоотриманої пенсії в поряду спадкування за законом, залишено без руху. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2022 року відзив першого заступника начальника Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Харківській області\~Баєвої Галини\~по цивільній\~справі за позовною\~заявою [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, повернуто без розгляду заступнику начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєвій Галині. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2022 року підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування, закрито, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надіслав до суду клопотання про здійснення судового розгляду справи за відсутності позивача на підставі наявних у справі матеріалів, на своїх позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Сумської міської державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення судового засідання чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом №\~731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду не надходило. Враховуючи, що в справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20 серпня 2021 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON] № [NUMBER] ,\~виданим Ленінським\~відділом РАГС\~м.\~Ворошиловград 04\~лютого 1977\~року,\~в якому\~його батьками\~зазначено: батько - [PERSON] , мати [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Ленінським райбюро РАГС м. Луганська, де його батьками зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] ; свідоцтвом про припинення шлюбу № [NUMBER] від 11 червня 1963 року, в якому зазначено, що одруження [PERSON] та [PERSON] припинено 02 листопада 1962 року, прізвище після припинення одруження: він [PERSON] , вона [PERSON] . Після смерті бабусі позивача відкрилась спадщина на недоотриману нею за життя пенсію за період з 01.03.2016 року по 28.02.2019 в сумі 77483,58 грн. [PERSON] вчасно звернувся до державного нотаріуса Сумська міська\~державна нотаріальна\~контора Північно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Суми) із заявою про прийняття спадщини, за якою відкрита спадкова справа, спадщина складалася з недоотриманої за життя спадкодавцем - бабусею пенсії, а в грудні 2021 року звернувся до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на недоотриману спадкодавцем пенсію. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину, так як спадкоємець [PERSON] не був згоден із сумою недоотриманою пенсії спадкодавця, про що заступником завідувача Сумської міської державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Комендантовою О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 грудня 2021 року за №6502/02-31. Як зазначено в постанові про відмову\~у вчиненні\~нотаріальної дії\~від 02\~грудня 2021\~року,\~у відповідь\~на запити\~нотаріуса \~були отримані\~відповіді від\~відділу опрацювання\~ пенсійної\~документації №2\~управління з\~питань виплати\~пенсії Головного\~управління Пенсійного\~фонду України\~в Харківській\~області від\~24.09.2021\~р.\~за №\~2000-0402-9/121680\~та від\~08.11.2021\~р.\~за №2000-0402-9/138520,\~що містять\~інформацію про\~загальну суму\~недоотриманої пенсії\~за життя\~спадкодавця,\~яка з\~урахуванням ст.ст.\~46,\~52\~Закону України\~ «Про\~загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» становить 14666,96 грн. Позивач не був згоден із сумою недоотриманою пенсії, бо з відомостей, наданих УПФ державному виконавцю, яким виконувалось рішення адміністративного суду, яким визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м Харкова щодо припинення [PERSON] з 01.03.2016 року нарахування і виплати пенсії та зобов`язано УПФ поновити їй з 01.03.2016 року нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії вбачається, що сума недоотриманої пенсії є значно більшою та становить за період 01.03.2016 року по 28.02.2019 - 77483,58 грн., про що було повідомлено державному нотаріусу. \~ \~ \~ \~Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 р. по справі № 520/10694/18 адміністративний позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м Харкова щодо припинення [PERSON] з 01.03.2016 року нарахування і виплати пенсії. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити [PERSON] з 01.03.2016 року нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 р. по справі № 520/10694/18, встановлено, що відповідач, обґрунтовуючи підстави призупинення виплати позивачу пенсії, посилався на те, що при обміні інформації з органами праці та соціального захисту населення по звірці з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб, визначено, що позивачка фактично не мешкає в м. Харкові за адресою, вказаною у довідці. Проте, суд зазначає, що результат такої звірки не є належним та допустимим доказом щодо підстав припинення виплати пенсії. Будь - яких інших доказів на підтвердження наявності законних підстав для припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016 відповідачем не надано. Згідно з матеріалами справи, призначена пенсія виплачувались позивачу щомісяця до 01 березня 2016 року, після чого її виплата була призупинена. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, однак було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно ч. 2 ст.\~46\~Закону №\~1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення. Аналогічну позицію щодо застосування строків звернення до суду у справах цієї категорії викладено в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 573/1759/17 (К/9901/3564/18). Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У цій нормі йде мова про нараховані суми пенсії та про вину органу ПФУ. Ненарахування сум пенсії може бути наслідком вини органу ПФУ, проявом якої є порушення законодавства про пенсійне забезпечення, тобто факт не нарахування будь-яких складових пенсії може бути спірним. Оскільки в цій нормі йде мова про виплату нарахованих доходів у вигляді сум пенсії та компенсації втрати частини доходів, слід звернутися до положень\~Закону № 2050-III. З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 р. по справі № 520/10694/18, також встановлено, що право позивачки на нарахування та виплату пенсії, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що їх можна вважати "майном" у значені цього положення, отже, непризначення та невиплата пенсії є втручанням у право позивача на мирне володіння майном. Зазначена правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ по справі "Сук проти України" від 10.03.2011 (за заявою №10972/05), згідно якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Водночас, суд зазначив, що друге речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності", яке дозволяє позбавити майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт зазначає, що держава має право здійснювати контроль за використанням майном шляхом введення в дію "законів" не поширюється на спірні правовідносини, оскільки втручання у право позивача не може бути визнано таким, що відповідає закону. Таким чином, суд вважав, що позивач мав "законні сподівання" на нарахування та виплату пенсії. Водночас, суд зауважив, що згідно з п. 6 ч. 1 ст.\~92\~Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами. Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, яке набрало законної сили на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018. Тобто вищезазначеним судовим рішенням встановлено право позивачки на отримання пенсії з 01.03.2016 р. за спірний період, вину Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м Харкова щодо припинення [PERSON] з 01.03.2016 року нарахування і виплати пенсії та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити [PERSON] з 01.03.2016 року нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії. Згідно постанови про накладення штрафу від 22.04.2019 р., винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання судових рішень управління державної виконавчому служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян А.О. у виконавчому провадження ВП №58671783, вбачається, що на виконанні у відділі знаходився виконавчий лист №520/10694/18 виданий 19.03.2019 Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити [PERSON] з 01.03.2016 року нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії. У постанові зазначено, що 16.04.2019 на адресу відділу надійшов лист Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відповідно до якого було повідомлено, що нарахування та виплату пенсії [PERSON] поновлено з 01.02.2019 року в місячному розмірі. Розмір пенсії становить 3159,05 грн. Борг за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 в загальній сумі 77483,58 грн. нараховано але не профінансовано. Вищезазначеною постановою від 22.04.2019 р. головного державного виконавця за невиконання рішення суду на боржника - Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн. Постановою про накладення штрафу від 28.05.2019 р., винесеною головним державним виконавцем відділу примусового виконання судових рішень управління державної виконавчому служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян А.О.. у виконавчому провадження ВП №58671783, за невиконання рішення суду на боржника - Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова накладено штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 05.07.2019, винесеною головним державним виконавцем відділу примусового виконання судових рішень управління державної виконавчому служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян А.О. від 28.05.2019 р. у виконавчому провадження ВП №58671783, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/10694/18 виданого 19.03.2019 Харківським окружним адміністративним судом закінчено. 28.05.2019 до органу досудового розслідування направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у нього, як спадкоємця після смерті [PERSON] права на спадкування недоотриманої суми пенсії. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16\~ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою\~статті 316\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено судом, бабуся позивача за життя набула право власності на вказану пенсію, що підтверджується рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 р. по справі № 520/10694/18 але не з її вини, а в зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду в добровільному порядку не встигла за життя отримати належну їй пенсію. Внаслідок смерті бабусі позивача, відкрилася спадщина, часом відкриття якої є її день смерті. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, ввійшли всі права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися слідок його смерті, а саме майнові права на особисте майно та пенсійні кошти. Відповідно до частини першої статті 46\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій\~статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкове майно - пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, на отримання належного йому спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останньою за життя. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19. Згідно ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно п. 4.14 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Таким чином, саме на нотаріуса покладено обов`язок з перевірки складу спадщини, а у разі відсутності необхідних даних витребувати відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії від фізичних та юридичних осіб. Отримавши відповідь від відділу опрацювання пенсійної документації №2 управління з питань виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в обов`язки якого не входить повноваження щодо визначення складу спадщини, в якій\~було зазначено\~про недоотриману\~суму пенсії\~за життя\~спадкодавця,\~яка з\~урахуванням ст.ст.\~46,\~52\~Закону України\~ «Про\~загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» становить 14666,96 грн. нотаріусом не враховано відомості про недоотриману суму пенсії за життя спадкодавця за той же період в розмірі 77483,58 грн., про що було нотаріусу повідомлено позивачем, тобто, не нотаріусом не вжито всіх необхідних заходів для встановлення складу спадщини. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1\~статті 4 ЦПК України, частина 1\~статті 16 ЦК України). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з вказаними позовними вимогами про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця, які він вважає законними та обґрунтованими. При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу - право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності. Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з вказаними позовними вимогами про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті бабусі, які він вважає законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Отже, в даному випадку немає перешкод для набуття позивачем права приватної власності на вказане майно - кошти. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Як вбачається з положень частини 1статті 89\~ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх діями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказів зазначеними особами до суду не надано. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволено у повному обсязі, за подання позовної заяви фізичною особою передбачений до сплати судовий збір, позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved