Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 014 636,00 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу - 60 961,55 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення позики - 2032,05 грн., інфляційного збільшення суми боргу - 91 599,21 грн., а всього 1 169 228,81 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 травня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач в порядку і на умовах, визначених договором, надала відповідачу безвідсоткову позику у сумі 1 014 636 гривень 00 копійок, що станом на день укладення договору становило еквівалент 38 550 доларів США 00 центів, а відповідач зобов`язався повернути позику у строк до 01 березня 2019 року. Сторони домовились, що валютою зобов`язання є долар США, а валютою виконання зобов`язання є національна валюта - гривня. Відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму позики, а також за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення позики, передбачену умовами договору, 3 % річних та інфляційне збільшення суми боргу за період з 02 березня 2019 року по 01 березня 2021 року. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 16 червня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволення позовної заяви, вказуючи на те, що між [PERSON] та [PERSON] не укладався договір позики (безвідсоткової) від 04 травня 2018 року. Позивачу не надавалась розписка від 04 травня __ року. Зазначені документи відповідачем не підписувались, кошти в розмірі 1 014 636,00 грн., що станом на день укладення договору становить еквівалент 38550 дол. США, відповідач від позивача не отримував. Відповідно до п. 5.2 договору позики (безвідсоткової) договори застави повинні бути укладені не пізніше 14 (чотирнадцяти) днів з дня отримання позичальником позики. У разі не укладення зазначених у цьому договорі договорів застави, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики позичальником. Виходячи зі змісту цього пункту, позивач, нібито, має в наявності договори застави, укладені між нею та відповідачем, які позивач не долучив до позовної заяви, як на підсилення своєї правової позиції, що свідчить про їх відсутність. Відповідач категорично заперечує наявність таких договорів, оскільки такі договори ним не підписувались та не укладались. Відповідач не є і ніколи не був власником торгівельної марки «[INFO]», ніколи не мав відношення до такої торгівельної марки і наскільки йому відомо дана юридична особа не зареєстрована. Представник відповідача також зазначає, що розписка від 04 травня __ року не вказує на дату та момент передачі коштів, оскільки не дає можливості ідентифікувати рік складання; не містить ідентифікуючих даних про особу, яка передала кошти відповідачу; не може бути пов`язана з договором позики; складена не власноручно відповідачем; не містить процедури передачі боржникові боргової розписки після повернення власнику коштів та не містить умов повернення коштів; не містить інформації щодо свідків, які були присутні при її складенні; розписка містить дані паспорта відповідача, які були чинними на момент, коли відповідач брав позику у позивача за договором позики грошових коштів, укладеним 26.06.2014, який на момент 04.05.2018 був недійсним. 01 липня 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він зазначає, що завдяки публічному статусу підприємця, позивачка отримувала багато звернень від різних підприємців щодо допомоги із фінансування їх бізнесів. Відповідач також звернувся свого часу у 2014 році до позивачки із проханням надати йому позику для заснування друкованого журналу «[INFO]». Позивачка надала йому позику, було укладено договір позики від 26 червня 2014 року, відповідно до якого відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 414 750,00 гривень, що станом на день укладення договору становили еквівалент 35 000,00 доларів США. Відповідач тривалий час гроші не повертав, але дружні стосунки підтримував, на вимоги повернути позику, просив дати йому ще трохи часу для розвитку бізнесу, через скрутні часи в Україні. Позивачка ставилась із розумінням до таких прохань, сподіваючись на відповідальність та дружні відносини з відповідачем. На початку 2018 року, відповідач знову звернувся до позивача із проханням надати йому у позику кошти, через те, що він планує заснувати новий бізнес під назвою « [INFO] », який вважав за більш вигідний, ніж вже існуючий бізнес у вигляді друкованого журналу «[INFO]» ([INFO]). В свою чергу відповідач, вказував на те, що свій існуючий бізнес у вигляді друкованого журналу «[INFO] ([INFO]) він виставив на продаж і розуміє, що наразі кон`юнктура ринку склалась не дуже добра для його продажу, але все одно він готовий піти на дисконт у ціні його продажу, для того, щоб розрахуватись за попередню позику, та частково за нову позику. В результаті, так було укладено ще один договір позики (безвідсоткової) від 04 травня 2018 року між позивачем та відповідачем. Відповідач в порушення умов договору позики, після отримання грошових коштів не виконав свої зобов`язання до забезпечення своїх зобов`язань за договором позики та укладення відповідних договорів застави, у зв`язку з цим у позивача виникло про вимоги дострокового повернення позики. Посилання відповідача на те, що не мав відношення до торгівельної марки «[INFO]» та така юридична особа не зареєстрована є хибними, оскільки згідно з даними сайту [INFO] відповідач є засновником «[INFO]». Також, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців відповідач є співзасновником (володіє часткою 50%) ТОВ «СФО КЛАБ ЮКРЕЙН», яке було засновано 04.09.2018 після отримання відповідачем грошових коштів за договором позики. Представник позивача вказує, що в розписці зазначені ідентифікуючі дані, окрім цього розписка містить посилання на договір безвідсоткової позики від 04.05.2018, в якому зазначені адреса реєстрація, паспортні дані тa реєстраційний номер облікової картинки платника податків позивача. Сума позики зазначена у розписці від 04.05.2018 є такою самою, як і у договорі позики i (безвідсоткової) від 04.05.2018, а також строк повернення позики 01.03.2019. Чинним законодавством не встановлено обов`язкових реквізитів для розписки. Вказаний документ має довільну форму і його суть має передавати справжню правову природу укладеного договору. У даному випадку, зміст розписки відповідає критеріям, які у своїй сукупності підтверджують отримання у позивача відповідачем у борг коштів та обов`язок останнього повернути ці кошти у строк до 01.03.2019. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 січня 2021 року у справі № 359/9258/17 (провадження № 61-3665св19). 15 вересня 2021 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він вказує, що відповідач категорично не погоджується з твердженням позивача, звертає увагу суду на недостовірну інформацію, яка зазначається у відповіді на відзив. Так, відповідно до розділу 5 договору позики від 04.05.2018 мова йде саме про право власності на торгівельну марку «[INFO]», в свою чергу позивач надає інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «[INFO]», а не стосовно торгівельної марки, що є істотно різними поняттями. Відповідач звертає увагу суду, що копія розписки доданої до позовної заяви та копія розписки доданої до відповіді на відзив різняться між собою, а саме копія розписки, яка додана самим позивачем до позовної заяви має дату 04 травня __ року, в свою чергу копія розписки, яка додана до відповіді на відзив датована 04 травня 2018 року. На думку відповідача, дані обставини свідчить про суперечливість доказів зі сторони позивача, на які останній посилається, як на підставу для задоволення позовної заяви. Відповідач зазначає, що з тексту розписки неможливо встановити факт надання грошових коштів відповідачу саме позивачем, оскільки відсутні будь-які ідентифікуючи дані. Більш того, посилання в розписці на договір позики не є ідентифікуючою ознакою, крім того в розписці відсилання йде на договір безвідсоткової позики від 04.05.2018. 28.01.2022 до суду від представника відповідача - адвоката Агабалаєвої Я.В. надійшло клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 11 липня 2022 року у вказаній цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Оплату за проведення судової експертизи у справі покладено на відповідача - [PERSON] . 09 серпня 2022 року та 23 серпня 2022 року на адресу суду надійшов супровідний лист від 03 серпня 2022 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з клопотаннями судових експертів. Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року поновлено провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче засідання у справі на 05 вересня 2022 року. Клопотання судових експертів про надання додаткових документів для проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 754/3355/21 задоволено. Витребувано від [PERSON] вільні зразки його підпису та почерку, у тому числі наближені за часом виконання до досліджуваного документа, які можуть знаходитися в оригіналах документів (заява про видачу паспорта /Форма № 1/, нотаріально посвідчені документи, автобіографія, заяви, накази, платіжні документи, посвідчення, записники, листи, листівки, квитанції, тощо). Визнано явку [PERSON] в підготовче засідання обов`язковою для відібрання експериментальних зразків підпису та почерку. У зв`язку з неявкою [PERSON] у підготовчі засідання 05.09.2022, 16.09.2022, 26.09.2022 без поважних причин, суд був позбавлений можливості відібрати у нього експериментальні зразки його почерку та підпису. Окрім того, стороною відповідача не виконано вимог ухвали суду від 25 серпня 2022 року та не надано витребуваних ухвалою суду вільних зразків підпису та почерку [PERSON] . Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року зупинено провадження у справі № 754/3355/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, до закінчення проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2022 року та направлено матеріали цивільної справи № 754/3355/21 та оригінал розписки від 04 травня 2018 року до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 08 листопада 2022 року на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист, згідно з яким станом на 03.11.2022 клопотання експертів не виконано, а проведення експертизи за наявними матеріалами неможливе. Станом на 03.11.2022 відомості про сплату експертизи № 20149/20150/22-32 в бухгалтерії КНДІСЕ відсутні. Також повернуто матеріали цивільної справи № 754/3355/21. Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року поновлено провадження у цивільній справі № 754/3355/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою суду від 23 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі № 754/3355/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, призначено справу до судового розгляду по суті. 28 лютого 2023 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі позивача, в якому він підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. У судове засідання 28.02.2023 сторони не з`явились. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання, проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що: у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 04 травня 2018 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір безпроцентної позики, за яким позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику безвідсоткову позику у сумі 1014636,00 грн. (один мільйон чотирнадцять тисяч шістсот тридцять шість гривень) 00 копійок, що станом на день укладання цього договору становить еквівалент 38550,00 (тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят доларів США) 00 центів, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк (п. 1.1. договору). Сторони домовились, що валютою зобов`язання є долар США, а валютою виконання зобов`язання є національна валюта України гривня (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 2.1 договору позика повинна бути повернута у строк до 01.03.2019. Пунктами 3.1-3.6 договору сторони визначили, що позикодавець зобов`язується невідкладно передати позику одразу після підписання. Позика надається шляхом передачі готівки від позикодавця позичальнику. Підтвердженням отримання позики є розписка видана позичальником позикодавцю. За закінченням строку, вказаного в п. 2.1 цього договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики. Позика повертається шляхом передачі готівки із рук позичальника в руки позикодавця. Підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. Згідно з п. 5.1 договору з метою забезпечення своїх зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язується передати у заставу, шляхом укладення відповідного договору, або договорів, згідно з умовами яких, у якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за цим договором позичальник передає у заставу позикодавцю наступне майно та майнові права: -право власності на торгівельну марку «[INFO]»; -право власності на 25% (двадцять п`ять відсотків) статутного капіталу ТОВ «Фабрика можливостей» (код ЄДРПОУ: 39797990). Відповідно до п. 5.2 договору, договори застави повинні бути укладені не пізніше 14 (чотирнадцяти) днів з дня отримання позичальником позики. У разі не укладення зазначених у цьому договорі договорів застави, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики позичальником. З матеріалів справи не вбачається, що між сторонами було виконано договір в частині забезпечення зобов`язання. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до абзацу першого статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 й підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За умовами договору позивач зобов`язується невідкладно передати позику одразу після підписання, а підтвердженням отримання позики є розписка, видана відповідачем позивачу. На підтвердження передачі вказаних коштів позивачем надано до матеріалів справи копії розписки (а.с. 10 та а.с. 113), в якій зазначено, що громадянин України [PERSON] цією розпискою підтверджує, що отримав від [PERSON] суму позики за договором безвідсоткової позики від 04.05.0218 в розмірі 1 014 636,00 грн. (один мільйон чотирнадцять тисяч шістсот тридцять шість гривень) 00 копійок, що станом на день укладання цього договору становить еквівалент 38 550,00 доларів США, та зобов`язуюється повернути суму позики у національній валюті України, в сумі не меншій ніж еквівалент 38550,00 доларів США у строк до 01.03.2019. У розписці [PERSON] зазначив, що розписку підписав особисто, без будь-якого фізичного та/або психологічного тиску на нього, на вигідних для нього умовах без впливу тяжких обставин. Правові наслідки укладання договору позики та видачі розписки йому відомі та зрозумілі. Вказані копії розписок різняться проставленням в даті документа реквізиту "рік", однак ідентичні за текстом. Однак для проведення судової експертизи представником позивача було надано оригінал розписки, в якій чітко вказано дату - "04 травня 2018 року". Оригінал розписки долучено до матеріалів справи. Оскільки умовами договору сторони передбачили невідкладну передачу коштів, а розписка датована 04 травня 2018 року, як і сам договір, то суд приходить до висновку, що кошти передані позивачем відповідачу 04 травня 2018 року. Твердження відповідача, що сама розписка оформлена сторонами неналежним чином, не приймаються судом до уваги, оскільки в даному випадку розписка є похідною від договору позики, укладеного між сторонами, в якому сторони досягли згоди щодо істотних умов необхідних для даного виду правочину. Водночас стороною відповідача не доведено, що відповідачем не укладався договір позики з позивачем. Доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором позики матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Умовами Договору сторони передбачили, що підтвердженням повернення позики є передача розписки. Суд враховує, що оригінал розписки знаходився в розпорядженні позивача, наданий представником для проведення судової експертизи, яка не була проведена у зв"язку з ухиленням відповідача від явки до суду, не наданням ним додаткових документів та не проведенням ним оплати за експертизу, а, тому, відсутні підстави вважати, що відповідач виконав умови договору позики від 04.05.2018 та повернув позивачу отримані він останнього кошти. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абзац перший частини першої статті 530 Цивільного кодексу України). В силу положення статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевикладена позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Пунктами 1.1-1.2 договору сторони визначили, що позивач передає за умовами договору відповідачу грошові кошти в сумі 1014636,00 грн. (один мільйон чотирнадцять тисяч шістсот тридцять шість гривень) 00 копійок, при цьому валютою виконання зобов`язання є національна валюта України - гривня. Доказів виконання відповідачем умов договору позики від 04.05.2018 матеріали справи не містять, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 1014636,00 грн. основного боргу є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Відповідно до ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Пунктом 4.2 договору сторони визначили, що за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення позики, позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі 0,1% від суми позики за кожен день прострочення. З умов договору вбачається, що відповідач зобов`язався повернути суму позики до 01.03.2019. Тобто, кінцевою датою виконання зобов`язання є саме 01.03.2019. Сума неповернутих відповідачем позивачу коштів становить 1014636,00 грн., заявлений позивачем період прострочення виконання зобов`язання з 02.03.2019 по 01.03.2021. Заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 2032,05 грн. є обґрунтованою, підтверджується наданим розрахунком, а тому підлягає задоволенню. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині другій цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19). За результатами перевірки правильності розрахунку позивача щодо стягнення індексу інфляції у розмірі 91599,21 грн. та 3 % річних у розмірі 60961,55 грн. за весь час прострочення за договором позики від 04.05.2018, а саме з 02.03.2019 по 01.03.2021, суд приходить до висновку, що такі вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 11350,00 грн.

Outcome: approved