Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Чернігівській області про скасування пункту 1.1 наказу №254 о/с від 08.11.2021 Управління поліції охорони в Чернігівській області та пункту 3 наказу №263 о/с від 16.11.2021, яким внесено зміни до наказу №254 о/с від 08.11.2021 про відсторонення від роботи [PERSON] , електромонтера охоронно-пожежної сигналізації 4-го розряду головного пункту централізованого спостереження центру технічної охорони Управління поліції охорони в Чернігівській області; стягнення з відповідача 20 004 грн 89 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу та понесені судові витрати (а.с.1-9, 56-65). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що на підставі наказу Управління поліції охорони в Чернігівській області №254 о/с його, електромонтера охоронно-пожежної сигналізації 4-го розряду головного пункту централізованого спостереження центру технічної охорони Управління поліції охорони в Чернігівській області, відсторонили від роботи з 19 листопада 2021 року на строк до усунення причин, що зумовили відсторонення, а саме: обов`язковість профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Зазначає, що всупереч законодавству про працю його не повідомлено, не ознайомлено з наказом. Вважає вказаний наказ незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки винесений з порушенням законодавства про працю. Він жодним чином не ухилявся віл обов`язкових профілактичних щеплень. Щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, не є обов`язком профілактичним щепленням, а тому законодавством не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи із підстав відсутності у нього щеплення від СОVID-19. Вказує, що відсторонення порушує його право на працю та право заробляти працею на життя, гарантовані Конституцією України. Крім того, його середньоденна заробітна плата за вересень-жовтень 2021 року складала 465 грн 23 коп, у зв`язку з чим середній заробіток за період відсторонення, який склав 43 дні, становить 20 004,89 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 31 січня 2022 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У встановлений строк від відповідача надійшов відзив (а.с.73-76), відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач отримав копію витягу з наказу №254 о/с від 08.11.2021, а тому був попереджений про відсторонення від роботи з 19.11.2021. Він мав 11 днів для того, щоб зробити щеплення, однак проігнорував цей період і умисно ухилився від обов`язкового профілактичного щеплення проти СОVID-19. Крім того, своїми діями або бездіяльністю позивач навмисно і усвідомлено спричинив можливі причини виникнення та/або розповсюдження гострої респіраторної хвороби СОVID-19, що в свою чергу могло призвести до трагічних наслідків, тим самим порушивши свої функціональні обов`язки щодо охорони праці та техніки безпеки, посадові обов`язки, положення про Управління поліції охорони, а також законодавство та Конституцію України. При цьому ніякого тиску, дискримінації, незаконних дій Управління поліції охорони не застосовувало, оскільки діяло в інтересах збереження життя, здоров`я, прав на працю, свобод на справедливі, сприятливі та безпечні умови праці. Представник позивача надіслав відповідь на відзив (а.с.100-102), в якому вказав, що відповідач не надав жодного доказу щодо спростування фактів та обставин, викладених у позові, а також не зазначив, у чому саме полягало порушення позивачем посадових обов`язків. Зазначає, що відповідач свідомо обмежує права позивача, визначені Конституцією України. Лікарські засоби від коронавірусної хвороби СОVID-19 знаходяться в стадії клінічного випробовування на пацієнтах з метою дослідження їх для оцінки на ефективність та безпечність. Виходячи зі ст.ст. 3, 28 Конституції України, клінічні випробування на громадянах лікарських засобів без їх вільної згоди з застосуванням будь-яких засобів примусу є протизаконним. Норми матеріального права містять вичерпний перелік обов`язкових захворювань, проти яких проводяться профілактичні щеплення, а щеплення проти СОVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень, визначених законодавством, і не може бути підставою для відсторонення від роботи особи у разі її обґрунтованої відмови від участі в експериментальному щеплені проти СОVID-19. Крім того, згідно з резолюцією Парламентської асамблеї Ради Європи (ПАРЄ) від 27.01.21р. за № 2361 (2021) «Вакцини проти СОVID-19: етичні, юридичні та практичні міркування», щеплення проти СОVID-19 не є обов`язковим, ніхто не піддається політичному, соціальному чи іншого тиску з метою зробити собі вакцинацію, якщо вони не хочуть робити це самі, ніхто не піддаватиметься дискримінації за те, що він не був вакцинований через можливі ризики для здоров`я або небажання пройти вакцинацію. Ухвалою від 01.07.2022 року суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень працівник не може бути допущений до служби, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх громадян, а й захищає таким чином власне кожну особу, яка не отримала профілактичних щеплень. Управління поліції охорони в Чернігівській області належить до органів виконавчої влади, працівники якого підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19. Відповідач довів до відома позивача про необхідність виконання наказу МОЗ України №2153 з приводу обов`язкового щеплення або надання медичного висновку про протипоказання до проведення вакцинації, а також попередив про наслідки: відсторонення від роботи без збереження заробітної плати (а.с.145-151). Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 26 вересня 2022 року зупинив провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №130/3548/21. Ухвалою суду від 23.02.2023 провадження у справі поновлено та призначене судове засідання. Після поновлення провадження у судове засідання сторони не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача також надав заяву про розгляд справи без його участі, при цьому в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Управління поліції охорони в Чернігівській області є органом державної влади, яке реалізує державну політику у сфері забезпечення публічної безпеки і порядку, надання послуг з охорони об`єктів права державної та інших форм власності (а.с.19, 20-26). [PERSON] прийнятий на роботу електромонтером охоронно-пожежної сигналізації 3-го розряду сектору монтажних робіт центру технічної охорони Управління поліції охорони в Чернігівській області, з випробувальним терміном 1 місяць, з посадовим окладом 2 090 грн в місяць, з 23 липня 2018 року, що підтверджується копією витягу з наказу №169 о/с від 19.07.2018 Управління поліції охорони в Чернігівській області (а.с.14). Позивач ознайомлений з функціональними обов`язками електромонтера охоронно-пожежної сигналізації центру технічної охорони Управління поліції охорони в Чернігівській області, про що свідчить його підпис (а.с.38-39). 16 січня 2019 року між Управлінням поліції охорони в Чернігівській області та Первинною профспілковою організацією Управління поліції охорони в Чернігівській області Професійної спілки працівників державних установ України прийнятий колективний договір на 2019-2021 роки (а.с.27-34). Управління поліції охорони в Чернігівській області листом від 12.10.2021 інформувало про необхідність до 29.10.2021 довести до особового складу підрозділів під підпис вимоги наказу МОЗУ від 04.10.2021 №2153 та активізувати роботу по проведенню щеплення підпорядкованого особового складу (а.с.114). З вказаною інформацією ознайомлений позивач під підпис (а.с.115). Наказом №254 о/с від 08.11.2021 Управління поліції охорони в Чернігівській області відсторонило [PERSON] , електромонтера охоронно-пожежної сигналізації 4-го розряду головного пункту централізованого спостереження центру технічної охорони Управління поліції охорони в Чернігівській області, від роботи з 09 листопада 2021 на строк до усунення причин, що зумовили відсторонення - обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 (а.с.116-119). Водночас на підставі заяви [PERSON] (а.с.120) йому надана щорічна відпустка тривалістю 10 календарних днів з 09 листопада до 18 листопада 2021 року включно, що підтверджується копією наказу №255 о/с від 09.11.2021 (а.с.121). У зв`язку з цим наказом №263 о/с 16.11.2021 внесені зміни до наказу №254 о/с від 08.11.2021, згідно яких [PERSON] відсторонений від роботи з 19 листопада 2021 року (а.с.122-124). Позивачу виданий витяг з наказу по особовому складу, згідно якого датою відсторонення є 19 листопада 2021 року (а.с.13). Сімейним лікарем КНП «Чернігівська міська лікарня №2» ЧМР [PERSON] видані листки непрацездатності з 02.11.2021 до 05.11.2021, з 05.11.2021 до 08.11.2021 (а.с.42-44). У період з 11.01.2022 до 22.01.2022 [PERSON] проходив лікування в КНП «Чернігівська міська лікарня №2» від СОVID-19 (а.с.152). Відповідно до висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 від 24.01.2022 року, [PERSON] рекомендовано відтермінувати вакцинацію до 90 діб, до 11.04.2022 (а.с.66). У зв`язку з усуненням причин, що зумовили відсторонення, [PERSON] допущено до роботи з 24 січня 2022 року, що підтверджується копією наказу №13 о/с від 24.01.2022 (а.с.125-126). З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що останній за період з 01.05.2021 до 31.11.2021 отримав 63 100,25 грн заробітної плати, у тому числі у вересні 2021 - 9 353,57 грн, у жовтні 2021 - 10 186,36 грн (а.с.16). Станом на 19.11.2021 року середньогодинна заробітна плата електромонтера охоронно-пожежної сигналізації 4-го розряду головного пункту централізованого спостереження центру технічної охорони [PERSON] становить 55,75 грн, що підтверджується довідкою Управління поліції охорони в Чернігівській області від 08.02.2022 (а.с.89). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України). Відповідно до ст. 21 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст. 51 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Таким чином, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу, не є вичерпним, а положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, зщо здійснюються з метою запобіганню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій. Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 12 цього Закону профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» № 211 від 11.03.2020 на всій території України з 12.03.2020 запроваджено карантин, який згодом продовжено. Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90), Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який надалі було доповнено. За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. При цьому на період воєнного стану положення цього пункту не застосовуються. Також на період воєнного стану наказом Міністерства охорони здоров`я № 380 від 25.02.2022 зупинений наказ МОЗ від 04.10.2021 № 2153, яким затверджений Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Вищевказане свідчить про те, що на період воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.202 у справі № 130/3548/21 відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника. Проте, слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення працівника від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, в яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням. Відтак, визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони не заперечують, що посада позивача наявна у Переліку № 2153. На час відсторонення від посади позивач обіймав посаду електромонтера охоронно-пожежної сигналізації 4-го розряду головного пункту централізованого спостереження центру технічної охорони Управління поліції охорони в Чернігівській області. Згідно функціональних обов`язків (а.с.38-39) електромонтер, зокрема: проводить монтажні роботи на закріплених об`єктах, направлені на забезпечення безперебійності роботи засобів ОПС, ТС і ТЗО; усуває несправності засобів сигналізації; при необхідності здійснює заявочне та регламентне обслуговування засобів охоронної, тривожної та пожежної сигналізації. Застосування до позивача такого заходу як відсторонення від роботи не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, кількість соціальних контактів позивача на робочому місці (прямих/непрямих). Відповідач не стверджував, що, обіймаючи займану посаду позивач міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників Управління чи інших осіб. Матеріали справи не містять будь - яких доказів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивача від роботи. Тому таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи відбулось з порушенням вимог Закону, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування пункту 1.1 наказу №254 о/с від 08.11.2021 Управління поліції охорони в Чернігівській області та пункту 3 наказу №263 о/с від 16.11.2021, яким внесено зміни до наказу №254 о/с від 08.11.2021, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Положення ст. 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Розрахунок середнього заробітку, за час затримки розрахунку, здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У відповідності до норм абз. 3 п. 2 роз. 2 Порядку у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. У абзаці 4 зазначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно п. 8 постанови КМУ № 100 від 08.02.1995Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При визначенні суми середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд враховує, що середньоденний розмір заробітної плати становить 452 грн 83 коп: 9 353,57 + 10 186,36 = 19 539,93 (заробітна плата за останніх два місяця роботи позивача); 22 дн. + 20 дн. = 42 дн. (кількість відпрацьованих робочих днів за останніх два місяця роботи); 19 539,93/42 дн. = 465 грн 23 коп), що відповідає правилам Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». З матеріалів справи вбачається, що позивач був відсторонений від роботи з 19.11.2021 до 24.01.2022. Водночас у вказаний період з 11.01.2022 до 22.01.2022 позивач перебував на лікарняному. 22 січня та 23 січня 2022 року були вихідними днями, з 24 січня 2022 року позивач допущений до роботи. Таким чином, вимушений прогул позивача склав 34 робочих днів (з 19.11.2021 до 10.01.2022). Середній заробіток з 19.11.2021 до 10.01.2022 складає 15 817,82 грн (465,23х34) (сума визначена без урахування обов`язкових відрахувань до бюджету і державних цільових фондів). Отже, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 1 984,80 грн (а.с.12,54) за вимогами про визнання незаконним, скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1 777,09 грн (992,40 + (992,40х15817,82/20004,89). Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правової допомоги від 09.12.2021 адвокатом Приходько О.С. (а.с.94-95), додаткового договору щодо визначення гонорару (а.с.96) та ордеру (а.с.18). Позивач сплатив на користь адвоката 4 000,00 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується меморіальним ордером №@2PL054737 від 17.12.2021 (а.с.97). Суд, з урахуванням часткового задоволення позову, складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутності клопотання відповідача про зменшення указаних витрат, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 162,79 грн (4000х15817,82/20004,89). На підставі викладеного та

Outcome: partial