Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу із відповідачем. Позивачка посилається на те, що шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 03 березня 2016 року у виконавчому комітеті Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2. Від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка є малолітньою та проживає разом із позивачкою. Між сторонами подружні відносини не склалися у зв`язку з несумісністю характерів та розбіжністю поглядів на життя. Подружжя втратило одне до одного почуття любові та поваги, між ними постійно виникають конфліктні ситуації. На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони з січня 2021 року проживають окремо. Таким чином позивачка збереження шлюбу вважає недоцільним та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Також, позивачка просить після розірвання шлюбу залишити проживати з нею малолітню дочку сторін [PERSON] . \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка подала заяву в якій позов підтримує, просить його задовольнити та справу слухати у її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки суду невідомі. Відповідачем відзиву на позов до суду не подано. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 223 та частини 1 статті 281 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про день, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин і не повідомив причини неявки та не подав відзив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] слідує, що шлюб між сторонами зареєстрований 03 березня 2016 року у виконавчому комітеті Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2. Згідно зі\~ст.\~24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. За змістом\~ст.\~112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, відтак їх шлюб носить формальний характер та його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України\~шлюб між сторонами слід розірвати. Водночас, згідно ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У відповідності зі ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.1 ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Вирішуючи заяву позивачки про залишення проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю після розірвання шлюбу між сторонами, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15.01.2020. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, відтак суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу між сторонами малолітню дочку сторін [PERSON] слід залишити проживати із матір`ю [PERSON] . В силу вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1073 грн. 60 коп. судового збору. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved