Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

12.12.2022 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Вимоги позову мотивує тим, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 18.02.2021 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів із позивача відбувалось у зв`язку із фактичним проживанням спільного із позивачем сина разом із відповідачем у с. Вікторівка Тернопільського району Тернопільської області. Однак, починаючи із серпня 2021 року дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Даний факт підтверджується актом від 01.11.2022, виданим директором ТФ ТОВ «КК Будсервіс». З урахуванням викладеного та вимог ст. 181 СК України, ч. 4 ст. 273 ЦПК України позивач просить суд винести рішення, яким припинити стягнення аліментів з [PERSON] , які стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 23.12.2020 та до досягнення дитиною повноліття відповідно до рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 18.02.2021. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 09.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судові засідання в цій справі призначалися на 31.01.2023, 22.02.2023. Позивач у судові засідання не прибувала, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву (вх. №ЕП-91/23-Вх від 31.01.2023), в якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не прибував, хоча був належним чином повідомлений про місце, час і дату проведення судових засідань, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (ШКІ 4760101377368, 4760101387673). Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається із заяви від 31.01.2023, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив про вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд розглядає справу за відсутності позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.05.2006 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрацій актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 04.02.2019 розірвано. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 18.02.2021 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 23 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Поряд з цим, із Акта за вих. № 798 від 01.11.2022, складеного директором ТФ ТОВ «КК Будсервіс» (а.с. 13) та виданого [PERSON] вбачається, що її син [PERSON] , [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] без реєстрації. Позивач проживає також за цією адресою. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Окрім того Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16) викладений правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Зважаючи на те, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання сина. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з неї аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Стосовно вимог щодо припинення сплати аліментів з 23.12.2020, тобто з часу коли дитина почала проживати разом із батьком, суд вважає, що в задоволенні вказаних вимог слід відмовити з тих підстав, що саме з моменту звернення до суду почали діяти спірні правовідносини, що регулюються нормами чинного сімейного законодавства з приводу припинення стягнення аліментів, що може бути вирішено лише на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з часу звернення позивачем до суду, тобто з 12.12.2022. В іншій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] , а саме, щодо припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 23.12.2020 слід відмовити Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial