Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою та свої вимоги мотивує тим, що 17.06.2015 він дав в борг 20000 доларів США [PERSON] строком на 15 років, про що свідчить письмова розписка від 17.06.2022 та договір позики. Зазначені кошти передавались ним [PERSON] для дострокового погашення заборгованості по договору іпотеки за придбане ним житло, яке знаходиться, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] повернув частково кошти в сумі 5000 доларів США, про що свідчать підписи на зворотному боці розписки та не заперечуються. Так з розмови з [PERSON] дізнався, що колишня дружина звернулась з позовом про поділ майна подружжя справа № 592/16527/21, а саме вищевказаного будинку та земельної ділянки, тому він попросив його достроково повернути позичені кошти, але він йому повідомив, що вільних обігових коштів в нього немає. Станом на день подачі позовної заяви відповідач не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання. Тому просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на його користь суму в розмірі 15000 доларів США у рахунок погашення боргу за договором позики та розписки від 17.06.2015. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Недведський О.О. позовні вимоги визнав, просив стягнути борг в солідарному порядку, адже кошти бралися для погашення кредитного договору та договору іпотеки на будинок, який є спільною власністю подружжя. Представники відповідача [PERSON] - адвокати: Мазурова К.Д., Мірошниченко А.В. вказали, що [PERSON] заперечує щодо позовних вимог про стягнення грошових коштів в обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. Так, дійсно в період шлюбу подружжя придбало житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами у відповідності до договору купівлі - продажу, за номером ВКЕ/726741 від 12.03.2008, що посвідчений приватним нотаріусом Бурбикою Т.А., реєстраційний номер 1296, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для придбання вищезазначеного житлового будинку був укладений кредитний договір №014/9354/2/11403 від 11.03.2008 та договір іпотеки №014/9354/2/11403 від 12.03.2008. Будь-яких жодних зобов`язань, правочинів, пов`язаних з придбанням та оплатою вищезазначеного житлового будинку не укладалось, [PERSON] невідомо, платежі по кредитному договору оплачувались за спільні кошти, цей факт сторонами не оспорюється та не спростовується, а тому не підлягає доказуванню. Жодних договорів позики Відповідач-2 не укладала, згоду на укладення таких договорів не надавала, про цей правочин їй нічого невідомо, кошти, які нібито отримані по договору позики, який є предметом даної справи на погашення кредитного договору не направлялись. Відтак Відповідач 1 отримував грошові кошти за договором позики на власні потреби, які Відповідачу 2 невідомі. Тому позовні вимоги до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 15 000 доларів США є безпідставними та необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2015 [PERSON] взяв у борг для погашення кредиту за будинок ( [ADDRESS] ) у [PERSON] грошові кошти в розмірі 20000 доларів США терміном на 15 років, 12.12.2017 було повернуто грошові кошти в сумі 3000 доларів США та 03.12.2018 - 2000 доларів США (а.с. 6-7, 20-29). 12.03.2008 між ВАТ "Ерсте Банк" та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 014/9354/211403/2 на кредитний договір № 014/9354/2/11403 від 11.03.2008 (а.с. 20-27). 24.05.2022 [PERSON] звернувся з вимогою про дострокове повернення позичених коштів (а.с. 30-31). Згідно вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Вимоги ст. 1047 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Крім цього вважаю, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, що засвідчує укладення договору та отримання певної грошової суми. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи, що [PERSON] позовні вимоги визнав, то позов в даній частині підлягає задоволенню. З приводу стягнення боргу в солідарному порядку з [PERSON] суд зазначає наступне. У ч. 3 ст. 61 СК України зазначається: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначене законодавче положення кореспондується із ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. За таких обставин, суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі №361/5840/19 (провадження №61-259ск21). Отже, ключовим моментом для визначення того, чи буде майно (грошові кошти), одержане за договором, укладеним одним із подружжя під час шлюбу, належати до об`єктів спільної сумісної власності подружжя та чи підлягатиме заборгованість за таким договором врахуванню під час поділу майна, є з`ясування: 1) чи укладено договір під час шлюбу; 2) чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя; 3) чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя. Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-72цс19, Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 233/4751 /20 від 12.04.2022р. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують те, що отримані грошові кошти за договором позики витрачені в інтересах сім`ї, а також відсутні докази того, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12. Згідно з частинами першою - третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що грошові кошти, одержані за договором позики [PERSON] використав у інтересах сім`ї колишнього подружжя, а тому відсутні підстави для солідарного обов`язку [PERSON] з повернення грошових коштів за договором позики. Згідно ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] було задоволено, тоді з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5611,50 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial