Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 04 червня 2009 року, про що в книзі реєстрації шлюбів міського відділу РАЦС Львівського МУЮ зроблено запис № 887. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . На даний час донька проживає з позивачем у спільний квартирі по [ADDRESS] . Протягом травня-серпня 2021 року відповідач виїжджала в Республіку Польща на роботу. До позивача дійшла достовірна інформація про те, що протягом цього часу вона допускала подружню зраду та мала стосунки з іншими чоловіками на стороні. Впродовж січня- травня 2022 року відповідач виїжджала на роботу до Німеччини, де також мала стосунки з іншими чоловіками. За таких обставин збереження сім`ї є неможливим. Окрім вимоги про розірвання шлюбу, позивач вважає за необхідне також поділити спільне подружнє майно, набуте у шлюбі. Зокрема, 13.10.2021 року за договором купівлі-продажу сторони за спільні кошти купили квартиру [ADDRESS] . Половину квартири вони зареєстрували за донькою [PERSON] , а іншу половину - за відповідачем. Таким чином, половина цієї квартири є спільною з відповідачкою власністю, яку позивач просить суд поділити між сторонами. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 14.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2022 року закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили такі задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 3\~ст.223 ЦПК України,\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280\~ЦПК\~України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали позову, заслухавши пояснення сторони позивача, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.06.2009 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 887. В шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ). Згідно з ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112\~Сімейного\~кодексу\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24\~Сімейного\~кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56\~Сімейного\~кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно з приписами частини 3 статті 105\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини недовіри та неприязні, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватись сторони не бажають, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, таким чином, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб з відповідачем слід розірвати. Окрім того, статтею 36 СК України визначено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно із ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2021 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С. за №3552, [PERSON] та малолітня [PERSON] набули у власність по частки квартири [ADDRESS] . Розмір частки відповідача підтверджується також інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №320975817 від 24.01.2023 року, відповідно до якої [PERSON] належить частки квартири [ADDRESS] загальною площею 64,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2482480446060), державна реєстрація права власності здійснена на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2021 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С. за №3552. Суд також враховує, що згідно з п.9 вищевказаного договору купівля частки квартири здійснена за письмовою згодою чоловіка [PERSON] [PERSON] . Відтак, набута відповідачем [PERSON] у власність згідно даного договору купівлі-продажу частина квартири є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така набута в шлюбі. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи належність сторонам на праві спільної сумісної власності спірної квартири, які набуті ними у період їхнього перебування в шлюбі, суд дійшов висновку, що позовна заява в частині поділу між сторонами квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3609 грн. 40 коп., сплачений за подання позовної заяви. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~280-282, 352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: approved