Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-23 00:00:00

01 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між сторонами. Позовні вимоги мотивувала тим, що 28 лютого 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування останніх у шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття взаємної поваги та любові. Шлюбні відносини припинені та носять формальний характер, так як сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року року прийнято позовну заяву до розгляду,\~ відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з призначенням судового розгляду на 29 грудня 2022 року. Через неявку позивача в судові засідання призначені на 29 грудня 2022 року та 30 січня 2023 року, судовий розгляд у справі відкладався відповідно на 30 січня 2023 року та 24 лютого 2023 року. 11 січня 2023 року та 30 січня 2023 року на адресу суду надійшли заяви від відповідача [PERSON] про розгляду справи за його відсутності та визнання ним позовних вимог. 24 лютого 2023 року на адресу суду надійшла заява від позивача [PERSON] , в якій остання просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги\~ підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 28 лютого 2009 року сторони уклали шлюб між собою. За час перебування останніх у шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинені, спірне господарство не ведеться. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved