Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Л.В. на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс» та скасування запису про право власності на нерухоме майно внесеного на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Джуринської Л.В. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11260000000 від 29.11.2007, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти на умовах кредитного договору в повному обсязі. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 71250, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., зареєстрований в реєстрі за № 14790. В подальшому між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» були укладені відповідні договори згідно якими до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржника за основним договором та за іпотечним договором. Вказує, що за результатами аукціону з продажу права вимоги за кредитним договором його переможцем стало ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс». 28 грудня 2019 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс» укладено договір № 2124/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого АТ «Дельта Банк» відступило шляхом продажу новому кредитору належні банку права вимоги до позичальника. На підставі договору від 28.12.2019 до ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс» перейшли всі права кредитора за кредитним договором та права іпотекодержателя за іпотечним договором. Вимогою від 03.03.2020 за № 03/03/2020-1 про усунення порушень умов кредитного договору № 11260000000 від 29.11.2007 ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс» вимагало від [PERSON] погашення простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 779 015,77 грн. В подальшому ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс» звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] . Зазначено, що позивач [PERSON] у встановлені строки повертає кредит та не має заборгованості за кредитним договором, а сума яку ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс» вимагало погасити підлягає виплаті до 29.11.2028, у зв`язку із чим відповідач ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс» не мало права за звернення стягнення на предмет іпотеки, так як строк на виконання кредитного договору не настав. Жодних повідомлень про те, що ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс» в односторонньому порядку внесло зміни до договору щодо строку повернення кредитних коштів не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2022 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, а також за клопотанням представника позивача витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Л.В. копії документів на підставі яких прийнято рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер: 58775476 від 16.06.2021 (а.с. 70-71 зв.). Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами були отримані відповідачами АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» відповідно 06.01.2023 та 10.01.2023, про що свідчать зворотні поштові повідомлення наявні в матеріалах справи. 27 лютого 2023 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг-Сервіс» Лівак І.М. надійшла заява в якій зазначає, що станом на дату звернення стягнення на майно боржника в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» прострочена заборгованість була відсутня, у зв`язку з тим, що умови кредитного договору № 11260000000 від 29.11.2007 не змінювалися та строк виконання зобов`язання не настав. Також вказано, що станом на дату вчинення оскаржуваних реєстраційних дій [PERSON] здійснювалося щомісячне погашення платежів за кредитом, тому сума заборгованості не відповідала дійсному розміру. У поданій заяві представник відповідача просить визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса, яким проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс», а також скасувати запис про право власності на нерухоме майно внесений на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Джуринської Л.В. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 29 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11260000000 (далі - кредитний договір, а.с. 49-58). Пунктом 1.1.2 кредитного договору визначено, що позичальник у будь якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше «29» листопада 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будь якого з п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 Договору. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: квартира загальною площею 56,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вартість предмету застави складає 737 300 грн. 00 коп. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 307110744 від 11.08.2022, власником квартири [ADDRESS] є ТОВ «ФК «Факторинг-Сервіс» (а.с. 19-24). З вищевказаної інформаційної довідки убачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Факторинг-Сервіс» зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Джуринською Л.В. на підставі договору іпотеки, серія та номер: 4790, виданого 25.11.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.; договору про внесення змін та доповнень, серія та номер: 1338, виданого 04.03.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.; договору № 2124/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, серія та номер: 6578, виданого 28.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Частиною першою ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно із пунктом 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Пунктом 61 вищевказаного порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату. Звертаючись до суду із позовом, позивач стверджує, що він в установлені строки повертає кредит та не має заборгованості за кредитним договором, за виключенням на станом дату подачі позову боргу до п`яти місяців, а сума яку ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс» вимагало погасити підлягає виплаті до 29.11.2028, у зв`язку із чим відповідач не мав права за звернення стягнення на предмет іпотеки, так як строк на виконання кредитного договору не настав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи наявний між сторонами спір, суд бере до уваги те, що стороною відповідача ТОВ «ФК «Факторинг-Сервіс» до суду подано заяву з повідомленням про відсутність у позивача на час звернення стягнення на квартиру простроченої заборгованості за кредитним договором, що виключало можливість у приватного нотаріуса, як державного реєстратора, прийняття рішення про проведення за ТОВ «ФК «Факторинг-Сервіс» державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Джуринської Л.В. на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Факторинг-сервіс». В частині вимог про скасування запису про право власності на нерухоме майно за № 42526741 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно внесеного на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Джуринської Л.В. суд зазначає наступне. Згідно норми частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 викладено у новій редакції. Відповідно до положень п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що закон встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. З 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак є неефективним застосування позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а відтак не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Отже, виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не входить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.04.2022 по справі № 161/9781/20. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин обраний позивачем спосіб захисту - скасування запису державного реєстратора про право власності після внесення змін до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача, є неефективним, а тому у цих правовідносинах такі позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом задоволено частину заявлених позовних вимог, з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг-Сервіс» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 992,40 грн. В свою чергу суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з відповідачів АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», оскільки позивачем не доведено порушення його прав вказаним відповідачами. У частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України) Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Представником позивача у позові зазначено, що доцільним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. В свою чергу, до позовної заяви стороною позивача жодних доказів щодо понесення витрат на правничу допомогу або узгодження між позивачем та адвокатом Цуркою Н.О. розміру такої правничої допомоги не надано, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат пов`язаних із правничою допомогою.

Outcome: partial