Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

23.12.2022 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 2007 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на наступних підприємствах: ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», стаж 10 років 6 місяців; ПрАТ «Запоріжвогнетрив», стаж роботи 4 роки 5 місяців. 04.07.2022 Позивач звільнився з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), наразі не працює. 19.07.2022 року позивачу встановлено професійні захворювання: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, Легенева недостатність першого-другого ступеня; 2. Радикулопатія поперекова-крижова L5-S1 та шийна С6, С 7, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня); 3. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху), що підтверджується медичним висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини». Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.08.2022 р. визнано, що виявлені у нього професійні захворювання виникли внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та ПрАТ «Запоріжвогнетрив». Відповідно до довідки ОМСЕК №12 від 05.09.2022р. позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та встановлено ступень втрати професійної працездатності 50%. Вважає, що внаслідок професійного захворювання позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Окрім цього, позивач має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних вище професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, депресивного стану. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 50000,00 грн. та вважає, що саме така сума, буде адекватною тій моральній шкоді, яка була спричинена в результаті професійного захворювання, а також достатньою і справедливою для хоча б часткового відновлення фізичного здоров`я і приведення його морального стану в норму. Просить, з урахуванням часу роботи на підприємствах відповідачів, стягнути з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» 35195 грн., з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - 14805 грн., а також судові витрати на правову допомогу в процентному співвідношенні від загальної суми витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 27.12.2022 р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 08.02.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - адвоката Єгорової О.Ю. на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що позивач, згідно з наказом № 370 від 31.01.2018 року, був прийнятий на роботу, у зв`язку з переведенням з ПАТ «Запоріжсталь», на зазначеній дільниці позивач працював з 01.02.2018 по 04.07.2022. При прийомі на роботу позивач був ознайомлений з умовами праці, що умови праці є шкідливими. Позивач погодився з даними умовами праці. Відповідач повідомляв позивача при прийомі на роботу та переведенні про наявність в нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд. Згідно з наведеними довідками позивач був визнаний придатним для роботи за професією вогнетривник. Жодної інформації, щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань, довідки не містять, відсутні рекомендації відносно Позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікування. Позивач працював на роботах, передбачених Списком №1.Відповідачем надавалися Позивачу пільги і компенсацій. У 2022 році Позивач звернувся до ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», де в нього було встановлено наявність професійного захворювання. Відповідно до Акту, встановлено, що [PERSON] , до влаштування на ПрАТ "Запоріжвогнетрив" працював в шкідливих виробничих умовах на ПАТ «Запоріжсталь» близько 11 років. А тому, вважає, що необхідним враховувати наявність впливу шкідливих факторів на здоров`я Позивача під чає довготривалої роботи на ПАТ «Запоріжсталь», як підстави виникнення у [PERSON] професійного захворювання, що також підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці. Таким чином, позивач ще до працевлаштування на ПрАТ "Запоріжвогнетрив" мав значний стаж роботи (протягом 10 років 6 місяців) у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, що неодмінно позначилося на виникненні у Позивача професійного захворювання. Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу зазначила, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у відсотковому розмірі не підлягають задоволенню, оскільки саме на цю суму не підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі.При цьому в позовній заяві Позивач надав розрахунок суми витрат, які позивач поніс і очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги у сумі 12 000 грн.Вважає, що суми, вказані у позові, є значно завищеними, витрати на вказану суму не є співмірними зі складністю цієї справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. З урахуванням вищезазначеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 03.03.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - адвоката Бузівської Н.М. на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що як вбачається з трудової книжки, позивач працював на: ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», ПрАТ "Запоріжвогнетрив". Останнє місце роботи ПрАТ "Запоріжвогнетрив". Оскільки останнім місцем роботи є ПрАТ "Запоріжвогнетрив", тому акт розслідування причин отримання професійного захворювання був складений за участю саме ПрАТ "Запоріжвогнетрив", тобто, з наведеного можливо зробити висновок, що професійне захворювання отримано на іншому підприємстві металургійній галузі - ПрАТ "Запоріжвогнетрив. Позивач, при працевлаштуванні на ПрАТ "Запоріжвогнетрив" пройшов медичний огляд, та на момент проходження медичного огляду Позивач буз здоровий та придатний до роботи, професійних захворювань, що виникли раніше при роботі на попередніх виробництвах (у даному випадку на підприємстві Відповідача 1 - ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») виявлено не було. Зазначені обставини, як найкраще свідчать про те, що відсутній зв`язок хронічного професійного захворювання позивача з умовами праці на підприємстві ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», оскільки при працевлаштуванні на ПрАТ "Запоріжвогнетрив" у позивача не було виявлено при проходженні медичного огляду професійних захворювань, що виникли раніше при роботі на попередніх виробництвах (у даному випадку на підприємстві Відповідача 1- ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»), що в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» моральної шкоди у розмірі 53 423,50 грн. спричиненої професійним захворюванням позивачу. Крім того, зазначила, що із матеріалів справи вбачається, що Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) № форми П-4 від 12.08.2022, складений на підприємстві ПрАТ "Запоріжвогнетрив", тобто, виходячи із вимог законодавства, ПКМУ №337 вбачається, що повідомлення за формою П-3 направлялося ПрАТ "Запоріжвогнетрив", як підприємству, на якому органи високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я встановили професійне захворювання позивача, також був встановлений зв`язок вказаного професійного захворювання позивача саме з умовами праці на ПрАТ "Запоріжвогнетрив". Тобто, у даному випадку, саме ПрАТ "Запоріжвогнетрив" і є підприємством, на якому саме і виникло зазначене професійне захворювання, і, яке, є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Також зазначила, що оформляючи трудові відносини, позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я.За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці Позивач, відповідно користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями.Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» буде піддаватися впливу шкідливих факторів.Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно не повідомляв адміністрацію ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про необхідність переведення його на іншу, менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу зазначила, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у відсотковому розмірі не підлягають задоволенню, вважає, що суми, вказані у позові, є значно завищеними. З урахуванням вищезазначеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 13.02.2023 до суду від представника позивача - адвоката Біліченка О.О. надійшла відповідь на відзив ПрАТ «Запоріжвогнетрив», в якій він зазначив, що судження Відповідача 2, про те, що, позивач був обізнаний про шкідливі фактори, що присутні на робочому місці та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу -слід зазначити, що припинити роботу внаслідок наявності шкідливих факторів не є обов`язком, а можливим правом робітника (окрім цього він має знати про таке), в той час, як створення безпечних умов праці - є беззаперечним обов`язком роботодавця. Можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки роботодавця щодо створення для працівників безпечних умов праці та нести відповідальність за відсутність таких умов. До того ж «наявність шкідливих факторів», про які був обізнаний позивач, та «перевищення норм ГДК цих шкідливих факторів», зафіксоване на його робочому місці, що вплинуло на виникнення професійного захворювання - це принципово різні речі.Інші посилання Відповідача 2 з приводу того, що позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці, що позивачу, у зв`язку із наявністю шкідливих умов праці, з боку відповідача надавались пільги, компенсації, спецодяг, засоби індивідуального захисту, у відповідності до вимог чинного законодавства, а також те, що позивач за весь період роботи на підприємстві відповідача жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив - жодним чином не впливає на чинність та вагомість висновків, встановлених Медичним висновком ЛЕК та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Щодо судження Відповідача 2 про розмір витрат на правову допомогу зазначив, що доведеність та обґрунтованість заявлених у позові розмірів витрат за певну дію підтверджується документально, а також сформованою судовою практикою. До того ж, з урахуванням інфляційних процесів у країні, ринкова вартість юридичних послуг також не є виключенням, вона не може бути постійною величиною. На підставі викладеного, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 06.03.2023 до суду від представника позивача - адвоката Біліченка О.О. надійшла відповідь на відзив ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», в якій він зазначив, що він вважає безпідставними судження Відповідача 1, про те, що: «професійне захворювання отримано в іншому підприємстві металургійній галузі - ПрАТ "Запоріжвогнетрив", тому саме на Відповідача 1 має бути покладена відповідальність за спричинення моральної шкоди. Так, причини професійного захворювання встановлені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та Медичним висновком ЛЕК.Будь-якого юридично значимого документу, який можливо було б зіставити по юридичній силі, принаймні, як рівний, із вказаним вище Медичним висновком ЛЕК та Актом (Форма П-4) - немає.Виходячи з комплексного аналізу документів: Медичного висновку ЛЕК, трудової книжки Позивача та Акту розслідування причин виникнення хронічне професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 12.08.2022 року, можна дій висновку, що професійні захворювання, позивач отримав під час роботи, як на ПАТ «Запоріжсталь» так і на ПрАТ "Запоріжвогнетрив". Вважає моральну шкоду, спричинену позивачу, доведеною. Так, вважає очевидним отримання Позивачем моральної шкоди, через наявність професійних захворювань. Також вважає співмірною ціну позову порівняно із глибиною страждань позивача. Інші заперечення Відповідача 1 вважає безпідставними, такими, що не впливають на предмет спору. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у письмовому провадженні. На фіксації процесу не наполягає. Просив позов задовольнити у повному обсязі, а також стягнути витрати на правову допомогу в сумі 13000 гривень. Від представника відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без фіксації судового процесу із врахуванням доводів та аргументів, наведених у відзиві на позов. Від представника відповідача ПрАТ «Запоріжвогнетрив» надійшла заява про розгляд справи без фіксації судового процесу із врахуванням доводів та аргументів, наведених у відзиві на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 12.07.2007р. по 31.01.2018 р. працював на посаді вогнетривника в ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», з 01.02.2018 р. по 04.07.2022р. - на посаді вогнетривника в ПрАТ «Запоріжвогнетрив», звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП (арк.9-11). Згідно з Медичним висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 19.07.2022р., [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання за діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, Легенева недостатність першого-другого ступеня; 2. Радикулопатія поперекова-крижова L5-S1 та шийна С6, С 7, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня); 3. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с. 12-13). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.08.2022 р., а саме у п. 17 зазначено, що виявлені професійні захворювання у [PERSON] виникли внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та ПрАТ «Запоріжвогнетрив». Пунктом 18 визначені причини виникнення професійного захворювання (а.с. 14-19). Згідно висновків санітарно-гігієнічної характеристики умов праці лікаря з гігієни праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 09.06.2022 умови та характер праці [PERSON] відповідають ІІІ класу 3 ступеню умов праці за «Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» № 248 від 08.04.2014 року (з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці), що відповідає Списку № 1 пільгового пенсійного забезпечення (а.с. 20-30). Відповідно до довідки ОМСЕК №12 від 05.09.2022р. [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та встановлено ступень втрати професійної працездатності 50% (арк.31). Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно зі ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно з ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та Кодексу законів про працю України. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності та допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] в період тривалого виконання роботи вогнетривника на підприємствах відповідачів, через перевищення впливу шкідливих виробничих факторів, отримав ряд професійних захворювань, в результаті чого йому 05.09.2022 встановлена 3 група інвалідності з втратою професійної працездатності 50 % із датою переогляду 29.08.2024. Також суд вважає встановленим та доведеним спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідачів ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та ПрАТ «Запоріжвогнетрив». Представниками відповідачів факт встановлення професійних захворювань позивачу [PERSON] внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на їх підприємствах фактично не спростовано. Медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємствами не оскаржувався. Твердження представників відповідачів про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодися на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, і фактично приховав погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, суд відхиляє через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідачів обов`язку виконати вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання. При цьому, суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу. Доводи представників відповідачів про здійснення підприємствами компенсаційних заходів у вигляді безоплатного лікувально-профілактичного харчування, забезпечення спеціальним одягом, взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, не спростовують факту впливу негативних факторів на позивача. Також такі заходи не впливають на право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої у випадку ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Визначення позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів жодним чином не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Як встановлено судом та відображено у медичному висновку ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 19.07.2022 року, позивачу встановлений діагноз професійних захворювань. Інвалідом третьої групи із встановленням 50 % втрати працездатності позивач визнаний 03.09.2022 року. Саме з цього моменту у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені в п.4.1 рішення від 27.01.2004р., справа №1-рп/2004, суд вважає, що вже сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди. Крім того, обставини справи свідчать про те, що позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Окрім цього, позивач має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних вище професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, депресивного стану. Доводи представників відповідачів про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вони об`єктивно спростовуються встановленими вище обставинами. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує характер порушення прав позивача, ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він, будучи до цього працездатним чоловіком у віці 35 років визнаний інвалідом 3 групи з втратою 50 % професійної працездатності, йому протипоказана важка фізична праця, статико-динамічні навантаження, тобто він втратив можливість працювати за обраною професією та мати постійне джерело доходу, щоб належним чином утримувати себе та свою родину, вимушений проходити стаціонарне лікування в лікарняних установах, перебуває під спостереженням лікарів та потребує медикаментозного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди. Суд також враховує значимість здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, бере до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в загальному розмірі 50000,00 грн., розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах. Так, загальний стаж роботи позивача [PERSON] на обох підприємствах із шкідливими умовами праці становить 14 років 11 місяців, з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» 10 років 06 місяців, що становить 70,39%, на ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - 04 роки 05 місяців або 29,61%. Відповідно з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в сумі 35195 грн. (50000,00 грн. х 70,39%), з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - 14805 грн. (50000,00 грн. х 29,61%). Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. На підставі викладеного, позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити у повному обсязі. Доводи представників відповідачів про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При ухваленні рішення суд відхиляє доводи представника відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» про необхідність у випадку стягнення моральної шкоди, визначити її для стягнення з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Так, п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21 Отже, суд прийшов до висновку щодо стягнення суми моральної шкоду без урахування утримання податку з доходів і зборів. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», пропорційно до розміру стягнутої моральної шкоди. Так, з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 698,55 грн., а з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» у сумі - 293,85 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних і з наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вирішуючи це питання, суд виходить з наступного. У заяві від 06.03.2023 представник Позивача вказав суму витрат, які позивач поніс в зв`язку із розглядом справи, а саме витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, у розмірі 13 000 грн. Судом встановлено, що в межах цієї справи позивач [PERSON] отримував правову допомогу адвоката Біліченка О.О., що підтверджується Договором про надання правової допомоги б/н від 21.12.2022, ордером АР № 1107577 від 21.12.2022 року. Згідно з актом приймання виконаних робіт/послуг №1 від 09.02.2023, квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 09.02.2023 та актом приймання виконаних робіт/послуг №3 від 04.03.2023, квитанцією до прибуткового касового ордеру №3 від 04.03.2023 адвокатом надано позивачу послуги на загальну суму 11000,00 грн., які були оплачені позивачем. Тобто, суду не надані документи, що свідчать про оплату гонорару адвокату на суму 3000,00 грн. Крім того, представниками відповідачів ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та ПрАТ «Запоріжвогнетрив» подані заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг. Оцінивши повідомлені представниками відповідачів обґрунтування, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України вважає необхідним стягнути пропорційно з відповідачів на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 7000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial