Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , відповідно до якого просив суд здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя, а саме виділити йому у власність автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 150 легковий універсал В, д/н [NUMBER] , трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; виділити у власність [PERSON] автомобіль TOYOTA RAV 4, легковий універсал, д/н [NUMBER] , гараж № [NUMBER] в автокооперативі «Темп» в м. Миколаєві, садовий будинок за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 4823383000:08:000:0070 площею 0,0405 га, розташовану за адресою [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що в період перебування у шлюбі сторони придбали вищеперелічене майно. Добровільно здійснити розподіл спільного майна подружжя відповідач відмовляється. [PERSON] зазначає, що запропонований ним варіант поділу майна подружжя є обґрунтованим і справедливим, оскільки в такому випадку вартість майна, що залишається після розподілу у кожної зі сторін, є рівною та складає по 37 000,00 доларів США. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 03.11.2022 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просила у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову посилалась на те, що позивачем необґрунтовано на власний розсуд визначена вартість спірного майна, яка не відповідає дійсності. Крім того зазначала, що позивачем умисно не зазначено, що кв. [ADDRESS] придбана нею за особисті кошти та кошти її сина [PERSON] , який разом зі своїм сином мешкає у даній квартирі та оплачує комунальні послуги. Відповідач витрат на утримання квартири не несе. Згідно ухвали Ленінського районного суду від 08.11.2022 витребувано у позивача [PERSON] відомості на підтвердження оцінки визначеного ним спільного майна подружжя. 19.12.2022 витребувані відомості надійшли на адресу суду. Також 19.12.2022 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог - з урахуванням вартості спірного майна подружжя. 21.12.2022 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в якому [PERSON] , посилаючись на порушення своїх прав як особи, яка несе витрати на утримання спірного майна, та зокрема квартири [ADDRESS] , а також її неповнолітньої дитини, яка в ній проживає, просила суд здійснити реальний поділ спільної сумісної власності подружжя, визнавши за позивачем право власності на: автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 150 легковий універсал В, д/н [NUMBER] , гараж № [NUMBER] в автокооперативі «Темп» в м. Миколаєві, садовий будинок за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 4823383000:08:000:0070 площею 0,0405 га, розташовану за адресою [ADDRESS] , а за відповідачем право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; автомобіль TOYOTA RAV 4, легковий універсал, д/н [NUMBER] , стягнувши з позивача на користь відповідача 649 907,00 грн. у якості компенсації за зменшення її долі у спільному майні подружжя. 23.01.2023 представник позивача [PERSON] подала заяву про зміну предмета позову та позовну заяву в уточненій редакції, в якій позивач остаточно просить визнати все вищеперелічене майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожним з них по 1/2 його ідеальної частки, залишивши майно у спільній частковій власності. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2023 прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову із уточненою позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнання права спільної часткової власності в редакції від 23.01.2023 31.01.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (уточнена редакція), згідно якого вона просить суд у задоволенні остаточної редакції позовних вимог [PERSON] відмовити; при прийнятті рішення врахувати викладені нею пропозиції щодо реального розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в остаточній редакції в повному обсязі, просила позов задовольнити. Крім того, просила долучити до матеріалів справи оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 210 від 30.11.2022, наданої ТОВ «Благоцен», яке здійснювало оцінку частини нерухомого майна, для стягнення з відповідача витрат у розмірі 6900,00 грн. Вказане клопотання протокольною ухвалою суду було задоволено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково визнала позов. Визнала, що спільною сумісною власністю подружжя є два спірних автомобіля та земельна ділянка разом із садовим будинком в [ADDRESS] . Водночас, вважала своєю особистою приватною власністю спірний гараж № [NUMBER] в автокооперативі «Темп» в м. Миколаєві, оскільки придбала його на товарній біржі, хоч і в період шлюбу, проте її чоловік на час його придбання знаходився у рейсі. А також зазначила, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана на її ім`я за кошти її сина, які він послідовно перераховував на її картку з своєї заробітної плати у доларах США. При цьому, на питання суду та представника позивача [PERSON] підтвердила, що її колишній чоловік (позивач по справі) при оформленні договору купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] від 16.04.2015 надавав при посвідченні приватним нотаріусом ММНО Валієвою В.В. цього договору згоду на придбання квартири за спільні кошти подружжя. Крім того, заявила в судовому засіданні клопотання про поновлення строку на подачу доказів та долучення їх до матеріалів справи, оскільки такі підтверджують: 1) фактичне проживання в квартирі [ADDRESS] її сина (довідка ОСББ); 2) докази часткової сплати нею кредиту за один з спірних автомобілів (квитанції); 3) докази зарахування на її банківську карту коштів у доларах США, за які, з її слів, була придбана спірна квартира [ADDRESS] і які, з її слів, на її картку перераховувала фірма її сина, як його заробітну плату. Заслухавши пояснення представника позивача з приводу заявлених клопотань, суд протокольною ухвалою від 06.03.2023 частково задовольнив клопотання відповідача та долучив до матеріалів справи докази зарахування на банківську карту [PERSON] коштів у доларах США в період з 26.10.2009 по 02.06.2015. В задоволенні клопотання в іншій частині відмовив, оскільки відповідач не заперечувала, що спірні автомобілі є спільним майном подружжя, а тому квитанції про часткову сплату відповідачем коштів за кредитним договором за спірний автомобіль, не спростовують такого факту, а також у долученні до матеріалів справи довідки ОСББ, яка підтверджує фактичне проживання в квартирі [ADDRESS] її сина, оскільки вона не стосується предмета доказування. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.07.1987, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області,актовий запис № 12 (а.с. 44 т. 2). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2022 по справі № 489/2395/22 шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 02.12.2022 (а.с.43 т. 2). В період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали наступне майно: -автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 150 легковий універсал В, 2011 р.в., д/н [NUMBER] ; -автомобіль TOYOTA RAV 4, легковий універсал, 2007 р.в., д/н [NUMBER] ; -трикімнатна квартира [ADDRESS] ; -садовий будинок за адресою [ADDRESS] ; -земельна ділянка кадастровий номер 4823383000:08:000:0070 площею 0,0405 га, розташовану за адресою [ADDRESS] ; -гараж № [NUMBER] в автокооперативі «Темп» в м. Миколаєві. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію власником автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150 легковий універсал В, 2011 р.в., д/н [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, сформованого за допомогою вебпорталу «Дія», власником автомобіля TOYOTA RAV 4, легковий універсал, 2007 р.в., д/н [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 10-11, т. 1). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2022 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу № 326, посвідченого 16.04.2015 ПН ММНО Валієвою В.В. (т. 1, а.с. 42). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2022 [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] - на підставі витягу з рішення № 7 від 19.02.2013 Виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області ( т. 1, а.с. 38-39). У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2022 [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер 4823383000:08:000:0070 площею 0,0405 га, розташована за адресою: земельна ділянка [ADDRESS] - на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЛ № 605699, виданого 12.10.2010 Жовтневою районною державною адміністрацією, відділом Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області (т. 1, а.с. 40-41). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2022 право власності на гараж № [NUMBER] з підвалом загальною площею 24,3 кв.м. в обслуговуючому авто гаражному кооперативі «Темп» в м. Миколаєві, Миколаївської області, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2095 від 16.03.2001, укладеного на Універсальній Біржі «Південь» (т. 1, а.с. 43). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.11.2018 по справі № 489/5527/18 визнано дійсним договір № 2095 від 16.03.2001 купівлі-продажу нерухомого майна гаража № [NUMBER] в авто кооперативі «Темп» в м. Миколаєві, з підвалом, загальною площею 24,3 кв.м., зареєстрований Універсальною біржею «Південь» 16.03.2001, зареєстрований ММБТІ 20.03.2001 за №23, укладений між [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 12-13). В судовому засіданні відповідачем підтверджено, що при посвідченні приватним нотаріусом ММНО Валієвою В.В. договору купівлі-продажу № 326 від 16.04.2015 (тобто в період шлюбу) квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована за нею, [PERSON] надавав згоду на придбання квартири за спільні кошти подружжя. За таких обставин судом встановлено, що сторонами на підставах, не заборонених законом, в період шлюбу було набуто право власності на вищевказане майно. За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Тобто майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК). Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 572 ЦК України. У разі неподільності речі, або якщо ці речі не можуть бути поділені між подружжям відповідно до їх частки, а згода щодо сплати/отримання компенсації відсутня, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (пункт 25 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Враховуючи зазначені норми, суд робить висновок, що автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 150 легковий універсал В, 2011 р.в., д/н [NUMBER] ; автомобіль TOYOTA RAV 4, легковий універсал, 2007 р.в., д/н [NUMBER] ; трикімнатна квартира [ADDRESS] ; садовий будинок за адресою [ADDRESS] ; земельна ділянка кадастровий номер 4823383000:08:000:0070 площею 0,0405 га, розташована за адресою [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] в автокооперативі «Темп» в м. Миколаєві, які придбані в період шлюбу сторін, є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існує, отже ці частки є рівними. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини друга статті 77 ЦПК України). Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. За такого, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про поділ спірного нерухомого підлягає задоволенню, враховуючи, що спірне майно було набуте сторонами в період перебування у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір, будь-яка домовленість про розподіл майна, вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а іншого відповідачем не доведено. А саме необхідно визнати вищезазначене майно об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та в порядку поділу спільного майна визнати за кожним із сторін право власності на його частку, припинивши право власності на 1/2 частку того із подружжя, за яким одноособово зареєстроване спірне майно. Заперечення [PERSON] проти позову, а саме посилання на те, що квартира [ADDRESS] придбана нею за особисті кошти та кошти її сина [PERSON] , не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не підтвердженні жодними доказами. Так у своєму відзиві відповідач посилається на вказані обставини, проте не долучає будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження даних тверджень; нею не було заявлено клопотань про витребування доказів, які вона не має можливості отримати самостійно, тощо. Надані відповідачем в судовому засіданні по суті спору квитанції, меморіальні валютні ордери та виписка з рахунку приватного клієнта (а.с.46-61), строк на подачу яких поновлено судом протокольною ухвалою 06.03.2023, не свідчать беззаперечно про те, що саме ці кошти були витрачені відповідачем на придбання спірної квартири, а тому презумпція спільного майна подружжя відповідачем не спростосвана. До аналогічних висновків неодноразово приходив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема і в постанові від 29.06.2022 у справі № 761/30901/20 (провадження № 61-3524св22). Так, меморіальні валютні ордери взагалі не підтверджують зарахування коштів у долларах США на рахунок відповідача (а.с.46-50), а квитанції та виписка з рахунку приватного клієнта (а.с.51-61) лише свідчать про наявність на рахунку [PERSON] коштів у долларах США, але ніяким чином не підтверджують їх використання при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири. Крім того, в судовому засіданні 06.03.2023, [PERSON] не заперечувалось, що при посвідченні приватним нотаріусом ММНО Валієвою В.В. договору купівлі-продажу № 326 від 16.04.2015 (тобто в період шлюбу) квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована за нею, [PERSON] надавав згоду на придбання квартири за спільні кошти подружжя. Щодо прохання відповідача врахувати запропонований нею варіант реального розподілу спільного майна подружжя, то судом враховано, що відповідного зустрічного позову з подібними вимогами нею заявлено не було (не зважаючи на те, що в ухвалі про відкриття провадження у справ їй було роз`яснено таке право). При цьому, остаточно позивачем було заявлено вимоги про визнання всього вищепереліченого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за кожним з них по 1/2 його ідеальної частки, залишивши майно у спільній частковій власності.

Outcome: approved