Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

В лютому 2023 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 18 серпня 2003 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 176. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З відповідачкою вони дійшли спільної згоди та вона не проти того, щоб донька залишилася проживати з батьком. Тому позивач [PERSON] просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з ним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити. Пояснив, що вже більше року з відповідачкою спільно не проживають, не підтримують сімейних відносин, так як остання переважно знаходиться за кордоном. Він проживає в [ADDRESS] з неповнолітньою дочкою [PERSON] , яка навчається в 8-му класі школи-інтернату. Він по суті займається вихованням дитини, утримує її, забезпечує всім необхідним. Після розірвання шлюбу просить залишити дочку проживати з ним. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнає. Пояснила, що вона більше часу знаходиться в Польщі, а коли повертається в Україну, то проживає в с. Біла Чортківського району в будинку, який її подарувала мати. З позивачем спільно не проживає, не підтримує з ним сімейних відносин. Вона має інші плани щодо подальшого особистого життя, а тому просить шлюб з позивачем розірвати. Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину залишити проживати з позивачем, оскільки дитина фактично з ним проживає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 18 серпня 2003 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 176. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Сторони спільно не проживають протягом останнього року, не ведуть спільне господарство. Відповідачка переважно перебуває за кордоном. Неповнолітня дитина сторін проживає з позивачем. Такі обставини в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував проживання дитини, не визначаючи його. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітню дочку сторін суд залишає проживати з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1073,60 гривень згідно квитанції АТ «Універсал Банк» № 049Е-С1ХС-5879-ТК66 від 11.02.2023 від 11 лютого 2023 року, що становить 536,80 гривень.

Outcome: approved