Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою доМикулинецької селищної ради про визнання права власності, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 78,4 кв м, житловою площею 51,1 кв м, що за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушена звернутися з позовом до суду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Пацула В.О. подав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Микулинецької селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника відповідача, позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до довідки виданої комітетом Микулинецької селищної ради № 187 від 13.10.2022 року про те, що житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] був колгоспним двором, вказане домоволодіння належало [PERSON] , [INFO] , в ньому проживали голова двору [PERSON] , [INFO] , та його члени: дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , зать - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № 10 від 19.01.2023 року виданої виконкомом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про те, що згідно записів по-господарської книги №1 на 1986-1990 роки гр. [PERSON] , [INFO] він був зареєстрований у домогосподарстві [ADDRESS] , а вибув у господарство № 157 у зв`язку одруженням 02.1987 року. Відповідно до довідки № 11 від 19.01.2023 року виданої виконкомом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про те, що згідно записів по-господарської книги №1 на 1986-1990 роки гр. [PERSON] , [INFO] він був зареєстрований у домогосподарстві [ADDRESS] , а вибув у господарство № 157 у зв`язку одруженням 02.1987 року. Згідно акту № 1 від 11.01.2023 року кладеного комісією в складі: старости Миролюбівського старостинського округу Криницького Володимира Дмитровича за участю свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали разом з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] в [ADDRESS] , з 1985 - 1998 роки без реєстрації. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що в [ADDRESS] були голова двору [PERSON] , [INFO] , та його члени дружина - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року). Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в [ADDRESS] ,які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності по 1/3 частці вищевказаного будинковолодіння. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , помер [INFO] , що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Після смерті [PERSON] померлого [INFO] залишилася спадщина, яку прийняла його дружина [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] [PERSON] , померла [INFO] , що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. За життя [PERSON] , 11.06.1999 року склала заповіт на належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою [ADDRESS] в користь [PERSON] . Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Таким чином позивачка [PERSON] має право на 2/3 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що у [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , як за спадкоємцем за заповітом, та на 1/3 частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору. Інші спадкоємці в нотаріальну контору не зверталися. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкової Н.Ф.№330/02-31 від 27.03.2021 року було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , через відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Згідно довідки, виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 20.11.2020 року №379 про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON] , але право власності не зареєстроване. Відповідно до спадкування за законом (першої черги) ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за [PERSON] , [INFO] , жителькою [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на житловий будинок загальною площею 78,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] яка померла [INFO] , (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ).

Outcome: approved