Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказував, що 26.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики №26/10/20-13 предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 196365 грн., що за курсом продажу доларів США на день укладення цього договору було еквівалентно 6890 доларів США. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів становить 26 квітня 2021 року включно. Посилалась на те, що у зв`язку з неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 30.04.2021 до договору позики №26/10/20-13 від 26.10.2020 були внесені зміни в п.1,5. Згідно п.1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 192231 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 6890 доларів США. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів становив 26.10.2021 року включно. До теперішнього часу відповідач позику не повернув, про причини невиконання умов договору позики позивача не повідомив, чим взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики №26/10/20-13 від 26 жовтня 2020 року у сумі 559940,84 грн., з яких: 274911 грн. - сума основного боргу, 9221,91 грн. - інфляційні збитки, 2248,43 грн. - 3% річних, 273559,50 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання та судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 44897,04 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 5599,41 грн.. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 20.09.2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, попередньо надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавав, з клопотаннями до суду не звертався, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Ухвалою від 22 лютого 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №26/10/20-13 від 06 жовтня 2020 року. Відповідно до п.1 даного договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 196 365 грн., що є еквівалентом 6890 доларів США, за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» ( 1 долар США =28,50 грн.), у свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику в визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде 6890 доларів США, за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 26.04.2021 року./а.с.16/ Згідно п.2 договору позики №26/10/20/13 від 06.10.2020 року сума позики, встановлено п.1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі./а.с.16/ Також судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу від 26.10.2020 року. Із п.1.1 даного договору вбачається, що забезпечується заставою виконання заставодавцем зобов`язань за договором позики грошей від 26.10.2020 року, що укладений між заставодержателем та заставодавцем за строком виконання 26.04.2021 року, за умовами яких заставодавець зобов`язаний повернути, у строки визначені договором позики, заставодержателю грошові кошти у розмірі 196 365 грн.. Згідно п.1.2 договору застави предметом застави є рухоме майно заставодавця,а саме автомобіль марки Porsche, модель Сayenne, реєстраційний номер [NUMBER] ./а.с.18-19/ 26.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до договору позики №26/10/20-13. Відповідно до умов якої встановлено, що за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п.1,5,6 договору виклавши їх в наступній редакції: «п.1 позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 192 231 грн., що є еквівалентом 6890 доларів США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» ( 1 долар США =27,900 грн.), встановленим на момент укладення даного договору, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума у гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати еквіваленту 6890 доларів США за курсом їх продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 26.10.2021 року./а.с.21/ Отримання грошових коштів підтверджено письмовою розпискою, складеною відповідачем [PERSON] /а.с.89/ Відповідно до ст..509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з статтями 526, 530, 610, частини другої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, сторони в належній формі уклали договір, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти в розмірі 6890 доларів США в строк до 26.10.2021 року. Відповідно до ч.1 ст 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою та другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачені статтею 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Приписами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Будь-яких заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку боргу та встановлених судом обставин справи відповідачем не надано. Приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] у визначений строк не виконав взятого на себе зобов`язання та не повернув грошові кошти, отримані в борг за договором позики, позовні вимоги, щодо стягнення з нього 6890 доларів США грн. в рахунок погашення боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Національний банк України встановлює офіційний курс гривні щодо іноземних валют, а саме станом на 22.02.2023 року 1 долар США становить 36,5686 грн.. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу у розмірі 6890 доларів США, що еквівалентно на час розгляду справи 251957,65 грн., 9221,91 грн. - інфляційних збитків, 2248,43 грн. - 3% річних, 273 559,50 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076 -VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до додатку до договору про надання правової допомоги б/н від 15.09.2020 між [PERSON] та адвокатом Гупалом Р.М. від 02.09.2022 року, встановлено, що у разі прийняття рішення по справі на користь клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних вимог. Згідно рахунку - фактури №б/н від 05.09.2022 року до акту надання послуг від 05.09.2022 року встановлено, що [PERSON] сплатила адвокату Гупал Р.М. за надані послуги 10400 грн.. У постанові Верховного суду від 21.01.2021 року справа №280/2635/20 зазначено, що з 15.12.2017, діє нова процедура відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 37249,37 грн. ( 10400 грн. витрат на професійну правничу допомог + 26849,37 грн. 5% від суми задоволених позовних вимог). Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 37249,37 грн. на правничу допомогу. Крім того, сплачений позивачем судовий збір в сумі 5599,41 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved