Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12149,83 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 287,94 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 40978,79 грн., а також витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судовий збір в розмірі 2481,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» було опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) від 28.03.2018 року. Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. Квартира за адресою: [ADDRESS] під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Проте відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2021 складає 41266,73 грн. Крім того, на підставі договору № 602-18 від 11.10.2018 про відступлення права вимоги КП «Київтеплоенерго» прийняв від ПАТ «Київенерго» право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води в розмірі 12149,83 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.06.2022 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. 12.07.2022 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , в якому він зазначає, що заявлені позовні вимоги він не визнає. Позивачем надано на підтвердження заявлених позовних вимог два примірники розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відносно споживача за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком [NUMBER] . Будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви не додано. З розрахунками наданими позивачем, відповідач не погоджується, оскільки перший розрахунок (далі розрахунок-1) сформовано [PERSON] 10.01.2022 згідно якого за центральне опалення на 31.10.2021 нараховано з ПДВ 33 542,26 грн., сплачено споживачем 33198,73 грн., за послугу з гарячої води нараховано з ПДВ 37096,57 грн., оплата 0 грн., вхідне сальдо 41266,73 грн. Другий розрахунок (далі розрахунок-2) сформовано [PERSON] 11.01.2022, згідно якого за центральне опалення станом на 31.10.2021 нараховано з ПДВ 0 грн., сплачено 0,00 грн., за послугу з гарячої води нараховано з ПДВ 0 грн., оплата 0,00 грн., вхiдне сальдо 12149,83 грн. При цьому у розрахунку-1 вказано показники квартирного лічильника ПГВ, а y розрахунку-2 такі показники зазначені як 0,00 куб. м. У розрахунку-1 зазначено тариф за 1 куб.м ПГВ - 74,49 грн. за травень-липень 2018 р., 80,59 грн. за серпень-грудень 2018 р., 97,89 грн. з січня 2019 р. по жовтень 2021 р. У розрахунку-2 за весь період з листопада 2018 р. по жовтень 2021 р. тариф незмінний 80,62 грн. За наявності вказаних розбіжностей в розрахунках, сформованих з рiзницею в один день, визначити наявність або відсутність заборгованості відповідача, неможливо. Крім цього, з 2015 року в квартирі встановлено лічильники на ПГВ. У червні 2022 р. лічильники пройшли сертифіковану повірку. У додатку до протоколу повірки вiд 27.06.2022 р. зазначено показники обох лічильників з часу їх встановлення у 2015 році. За лічильником № 102213474 показник спожитої гарячої води 00045 куб. м., за лічильником № 00194 - 00194 куб. м. Таким чином з 2015 року по червень 2022 р. загальний обсяг спожитої гарячої води дорівнює 45 куб. м +194 куб. м = 239 куб. м. Якщо застосувати діючий тариф ГВП 97,89 грн., то загальна сума за спожиту гарячу воду становить: 239 куб. м х 97.89 грн. - 23 395,71 грн. Сума має бути меншою, виходячи з того, що тарифи за 2018-2019 роки були нижчими. Між тим, позивач заявляє вимоги по стягненню з відповідача за ПГВ з травня 2018 р. - 40 978,79грн., тобто заявлена сума позову не є обґрунтованою, що має наслідком відмову в позові. Крім того відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. 15.07.2022 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем порушено строк для подачі відповіді на відзив. Щодо пропуску строку позовної давності представник позивача вказує, що позивачем належним чином доведений факт, через який останній не знав про порушення свого права до жовтня 2018 року та зазначає, що строк позовної давності закінчується 11.10.2021. Крім того, починаючи з 12.03.2020 і по сьогоднішній день на території України установлено і діє карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID -19, а тому строки позовної давності було продовжено. Представник позивача зазначає, що Договір цесії на підставі якого КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до споживачів послуг, у тому числi до відповідача було укладено на виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва вiд 10.10.2018 у справі № 910/7807/18, вiдповiдно до якої КП «Київтеплоенерго» стало правонаступником за борговими зобов`язаннями ПАТ «Київенерго» з оплати ПАТ «НАК «Нафтогаз України» спожитих енергоносіїв. Тому, КП «Київтеплоенерго» має відшкодувати суду борг ПАТ НАК «Нафтогаз України». У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, КП «Київтеплоенерго» буде позбавлене можливості виконувати мирову угоду у повному обсязі, що може призвести до неможливості забезпечення сталості функціонування енергетичної системи як у м. Києві, так і в Україні в цілому. Для підтвердження нарахувань помісячно за весь перiод боргу, що переданий за договором цесії та визначення періоду за який утворилась заборгованість, надано розгорнутий розрахунок заборгованості переданої за договором № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Щодо повірки лічильників, представник позивача зазначає, що відповідач виконав повірку лічильників лише після подачі позовної заяви. В спірний період відповідач із заявою до позивача про опломбування лічильника не звертався. Щодо розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, то він відображає нарахування, оплати споживача, спожиті Гкал. та діючий тариф, а тому є належним та допустимим доказом. Відповідач кожного місяця отримував платіжні документи в яких значилось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, суму до сплати, розмір заборгованості. Відповідач не звертався до позивача з приводу неотримання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, тому представник позивача просить позов задовольнити. 26.07.2022 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначає, що відповідачем правомірно подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідач зазначає, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином не впливає на обчислення строку позовної давності по спірним правовідносинам строк дії карантину по гострiй респіраторній хворобі COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Постанова Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" вiд 11 березня 2020 року № 211). Відповідач вказує, що визначити наявність або відсутність заборгованості відповідача не можливо, через розбіжності в розрахунках, сформованих з різницею в один день. Щодо розрахунку 3, який доданий представником позивача та який сформовано 12.07.2022, за період з липня 2015 р. по липень 2022 за послуги центрального опалення позивачем нарахована сума 22148,66 грн., а оплачено споживачем 22284,41 грн, тобто має місце переплата в розмірі 135,75 грн. Тобто будь-яка заборгованість споживача за послуги центрального опалення відсутня. За послугу гарячого водопостачання за розрахунком - 3 нарахований борг в сумі 11640,78 грн. При цьому, розрахунок - 3 містить обсяг спожитої гарячої води лише за періоди липень 2017 р. - серпень 2017 р., жовтень 2017 р., лютий 2018 р. та квітень 2018 р. Обсяг спожитої гарячої води за вказаний період становить 140,55 кв. м на загальну суму 11640,78 грн. Як зазначалось у відзиві на позовну заяву, позивач надав розрахунки заборгованості у яких зазначено, що квартира відповідача має квартирний лічильник ПГВ. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що лічильники не взято на облік, однак наявний лічильник з 2015 р., який встановлено у відповідності з нормативними документами, відповідно акту прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 28.05.2015. Таким чином, позивач не спростував заперечення відповідача за заявленими вимогами. Ухвалою від 05.08.2022 суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, посилаючись на доводи, що викладені в заявах по суті справи. Надала заяву, відповідно до якої, станом на час розгляду справи заборгованість з центрального опалення в сумі 287,94 грн. відповідачем погашена. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову через недоведеність позивачем вимог позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Тобто, з 1 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП ««Київтеплоенерго». Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності (а.с. 75-77). 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 1 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору № 6 02-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги відносно [PERSON] по стягненню заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 2471,55 грн. та заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12149,83грн. (а.с. 9-10). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 291 від 3 квітня 2019 року). Заперечуючи проти заявлених позовних вимог представник відповідачів вказав, що така заборгованість є недоведеною, в матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості, які мають суттєві розбіжності. Поряд з цим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що у нього відсутня заборгованість за вказані послуги станом на 1 травня 2018 року (не надано копії сплачених рахунків, з яких, зокрема можливо встановити чи виставлявся відповідачу попереднім надавачем послуг борг, у якому розмірі та чи не є він меншим від заявленого позивачем), тобто відповідачем не спростовано в цій частині вимоги позивача. Не надано таких доказів і щодо заборгованості, що виникла після 1 травня 2018 року. Крім того, представник відповідачів вказав, що позивачем не враховано наявність у відповідача індивідуального лічильника на постачання води, а величина показників в розрахунках визначена на власний розсуд позивача. На підтвердження наявності індивідуального лічильника у квартирі відповідача, представником відповідача суду було надано Акт прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 28.05.2015. В той же час, представник позивача вказувала, що із заявою про взяття на облік лічильника відповідач до позивача не звертався. Відповідач виконав повірку лічильника після подачі позову до суду, у спірний період покази лічильника відповідачем не передавалися. Згідно із пунктом 11 постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року № 630 (чинна на період спірних правовідносин) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Представником відповідача не надано доказів, що показники лічильника гарячої води передавались відповідачем кожного місяця, а також доказів проходження повірки лічильника гарячої води у спірний період. Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у порядку встановленому чинним законодавством не відмовлявся та не відключався. Постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Відповідно до положення частини четвертої статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до частини п`ятої статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно із статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач, будучи власниками нерухомого майна та отримуючи послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, не виконував покладений на нього договором і законом обов`язок по оплаті послуг, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до умов договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або договору № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене цим договором. Крім того новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних та інфляційних нарахувань. Під час розгляду справи представник позивача повідомила суд, що відповідачем сплачено заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 287,94 грн. Враховуючи вказане, представник позивача зазначила у судовому засіданні, що станом на 01.11.2021 відповідач має заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12149,83 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 40978,79 грн. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача про застосування позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Відповідно до частини першої статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. За таких підстав суд відхиляє доводи позивача про те, що обчислення строку позовної давності повинно розпочинатися з моменту укладення між позивачем та ПАТ «Київенерго» договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11 жовтня 2021 року. Однак, суд бере до уваги доводи представника позивача, що згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначена статтею 257 ЦК України позовна давність продовжена, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з 3 квітня 2017 року. В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем та не спростованого відповідачем, здійснені відповідачем проплати враховувались позивачем, зокрема, станом на вересень 2017 року у відповідача була відсутня заборгованість за попередній період за централізоване опалення, а станом на червень 2017 року за послуги з постачання гарячої води. З вказаного розрахунку встановлено, що заборгованість у відповідачів за опалення виникла у період з жовтня 2017 року по 1 травня 2018 року, та за постачання гарячої води з липня 2017 року по 1 травня 2018 року, а отже до вимог з вказаного періоду позовна давність судом не застосовується, з огляду на те, що вона виникла після 3 квітня 2017 року. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, відсутності заборгованості за отримані послуги чи існування її в меншому розмірі ніж заявлено позивачем та/або доказів ненадання відповідних послуг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за спожиті до 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води в розмірі 12149,83 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги постачання гарячої води в розмірі 40978,79 грн., підлягають задоволенню Водночас, враховуючи, що відповідачем погашено борг за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 287,94 грн., суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також з відповідача підлягають стягненню витрати, пов`язанні з розглядом справи (отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) в розмірі 33 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial