Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернулось з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, відповідно до позовних вимог просило суд: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 112707,93 грн. з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 70000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 18622,18 грн., пеня у розмірі 21985,75 грн.. 3 % річних у розмірі 2100,00 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати які пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2481,00 грн.. та надання професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 грн.. Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду позивач посилається на наступне, що відповідач є винним у ДТП, яка мала місце 04.04.2021 року в м. Києві за участю автомобіля «Dacia», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan» д.н.з. [NUMBER] . На момент вчинення ДТП між власником транспортного засобу «Dacia», д.н.з. [NUMBER] та ТзДВ СК «Оберіг» було укладено Договір обов`язково страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого як Поліс №ЕР/201601129. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 29.04.2021 року між потерпілою особою та ТзДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування у розмірі 70000,00 грн., яка була виплачена на рахунок потерпілої особи. Оскільки відповідач самовільно залишив місце пригоди, позивач набув права регресної вимоги до відповідача. Позивач вказує, що 21.10.2021 року на адресу відповідача направлялась вимога про виплату грошових коштів, однак, вказана вимога залишилась без належного реагування. У зв`язку з тим, що відповідач станом на дату звернення з даним позовом до суду, не повернув грошові кошти, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, три відсотки річних та пеню, яка розрахована позивачем з 27.10.2021 року по 26.10.2022 рік. 27 грудня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», станом на дату ухвалення рішення. Відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмовідокази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено що на підставі постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року [PERSON] визнано винним за ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент винесення постанови становить 340 гривень (а. с. 9) Як зазначено у мотивувальній частині постанови: « [PERSON] 04.04.2021 о 16 год. 54 хв., на вул. Саксаганського, 139 в м. Києві, керуючи автомобілем «Дачія», д.н.з. [NUMBER] , під час руху проявив неуважність, при виникненні перешкоди для руху не вжив заходів гальмування, аж до повної зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , який від зіткнення відкинуло вперед, що призвело до наїзду на перешкоду (клумбу). Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, після чого [PERSON] залишив місце ДТП. Таким чином, [PERSON] порушив п. п. 2.3 (б), 2.10 (а, д), 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення». Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. 19 жовтня 2020 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та [PERSON] укладено Договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого як Поліс серія ЕР №201601129, за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб - автомобіль «Dacia», державний реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с. 10) 29 квітня 2021 року потерпіла особа [PERSON] звернулась до ТзДВ «СГ «оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування пошкодженого транспортного засобу Nissan д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, яка мала місце 04 квітня 2021 року з вини водія [PERSON] (а. с. 16) 12 травня 2021 року ТзДВ «СГ «Оберіг» видало страховий акт №28175/1, яким прийняло рішення про виплату власнику автомобіля Nissan д.н.з. [NUMBER] 70000,00 грн.. Факт виплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 6825 від 13 травня 2021 року. (а.с. 17-18) За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Згідно положень п.38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). За таких обставин, суд вважає, що ТзДВ «СГ «Оберіг» правомірно пред`явило вимоги до [PERSON] , як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 квітня 2021 року, про відшкодування суми сплаченого страхового відшкодування, пов`язаної з виплатою потерпілій особі страхового відшкодування в розмірі 70000,00 грн., внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля Nissan д.н.з. [NUMBER] , оскільки відповідач будучи винним у вчиненні ДТП залишив місце пригоди. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. До обов`язків страховика, у відповідності до ст. 988 ЦК України, входить, зокрема, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором. У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. (ст. 992 ЦК України) Вказане узгоджується з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За таких обставин, обов`язок щодо несвоєчасної сплати страхового відшкодування законодавець покладає саме на страховика, а відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 21985,75 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 625 ЦК встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом стст.524 та 533 ЦК, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання щодо сплати коштів. Статтею 979 ЦК встановлено, що в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, котра розглядається, також є грошовим зобов`язанням. Cтаття 625 ЦК розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» кн.5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання й поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до ст.509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 ЦК. Згідно з ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема й факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на юридичну природу таких правовідносин сторін, як грошові зобов`язання, на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 ЦК. Як встановлено ст. 530 ЦК України, Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. З аналізу викладеного, слід дійти висновку, що страховик набуває право зворотної вимоги до страхувальника з моменту відшкодування шкоди, однак, строк виконання такого зобов`язання виникає з моменту пред`явлення вимоги до винної особи, з цього часу право вимоги страховика переходить в обов`язок страхувальника задовольнити вимоги страховика. В матеріалах справи міститься письмова вимога ТзДВ «СГ «Оберіг» адресована [PERSON] (а. с. 19) про сплату на рахунок страхової компанії суму страхового відшкодування у розмірі 70000,00 грн., однак, матеріали справи не містять як доказів отримання відповідачем вказаної вимоги, так і направлення її на адресу відповідача, за таких обставин, суд позбавлений можливість дослідити з якого моменту починається строк нарахування трьох відсотків річних та інфляційних збитків, а відтак, позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат у розмірі 18622,18 грн., та 3 % річних у розмірі 2100,00 грн. є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 70000,00 грн., в іншій частині - позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду ТзДВ «СГ «Оберіг» уклало із адвокатом Стецюра Ольга Вікторівна Договір №28175 про надання професійної правничої допомоги від 09 грудня 2022 року. Відповідно до п. 1.1 Клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу щодо преждставництва інтересів клієнта в Дніпровському районному суді міста Києва про стягнення на користь клієнта страхового відшкодування з [PERSON] внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 04.04.2021 року в м. Києві з вини водія транспортного засобу Dacia Logan д.н.з. [NUMBER] . Як вбачається з попередньогго розрахунку суми судових витрат, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу складає 5000,00 грн. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Разом з тим, при зверненні з даним позовом до суду, представником позивача не додано до матеріалів справи доказів, які б підтвердили оплату витрат на професійну правничу допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, крім того, в матеріалах справи відсутній акт про виконання робіт, який складається між виконавцем та клієнтом, який би підтверджував вид надання правової допомоги. В порядку ст. 141 ЦПК України, ураховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1540,89 грн. пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial