Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , Южноукраїнської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання незаконними та скасування свідоцтв про право власності на житлові будинки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підстав договору дарування від 23 грудня 2005 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилася після смерті [PERSON] , виданого 12 січня 2001 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області, виданого з грубим порушенням чинного законодавства, поскільки останній не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, що вказує на те, що він не прийняв спадщину, у відкритій на підставі заяви спадкоємця спадковій справі відсутні документи, на які посилається нотаріус. Окрім цього, у тексті заповіту, правовстановлюючих документах на будинок, довідках, які були видані Костянтинівською селищною радою та виконкомом неправильно зазначено ім`я спадкодавця « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». За таких обставин підлягає скасуванню і державна реєстрація права власності відповідача [PERSON] на житловий будинок. Крім цього, рішення Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 141 від 27 листопада 1997 року, яким земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану по [ADDRESS] , було передано у власність [PERSON] було прийнято без врахування сформованих 18 березня 1986 року планів земельних ділянок, зазначених в інвентарних справах на житлові будинки за №№ 9 і 11. [PERSON] земельна ділянка по [ADDRESS] не передавалася у власність чи у користування. Відсутні також документи на підтвердження права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , а 10 серпня 2000 року , тобто після її смерті, виконкомом Костянтинівської селищної ради народних депутатів Арбузинського району Миколаївської області було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я [PERSON] , на підставі якого було оформлено свідоцтво на спадщину за заповітом на ім`я відповідача [PERSON] . За таких обставин, вважає, що відповідач незаконно отримав у спадщину після смерті [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0.1636 га, розташовані по [ADDRESS] . Рішенням Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 17 січня 2007 року № 6 і 26 листопада 2007 року № 5 передано у власність [PERSON] - земельну ділянку площею 0.10 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] - земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану по [ADDRESS] . Рішеннями Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 17 вересня 2010 року № 7 і № 8 вказані рішення були змінені, сторонам надано дозвіл на виготовлення технічної документації зі складання Державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0.10 га та 0.15 га відповідно. Незважаючи на те, що житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] мають різну нумерацію, однак земельна ділянка, на якій вони розташовувалась, ніколи відповідними органами не розмежовувалися і не розподілялись у натурі на дві окремі земельні ділянки, рішенням Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 20 від 19.12.2016 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок по [ADDRESS] , надано у власність [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0.1636 га, в т.ч.: 0.15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.0136 га для ведення особистого селянського господарства. 11 січня 2017 року право власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на те, що зазначене рішення створює позивачу перешкоди в реалізації права користування земельною ділянкою, позивач прохала визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] від 01 березня 1979 року, виданого виконкомом Костянтинівської селищної ради народних депутатів на ім`я [PERSON] та свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 10 серпня 2000 року виконкомом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району на ім`я [PERSON] , визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12 січня 2001 року [PERSON] Арбузинською державною нотаріальною конторою, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , визнати незаконним та скасувати рішення XIV сесії сьомого скликання Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області № 20 від 19.12.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою по [ADDRESS] про передачу у власність [PERSON] земельних ділянок площами 0.15 га та 0.0136 га, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельні ділянки площами 0.15 га та 0.0136 га. Розпорядженням голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О.І. від 02 липня 2021 року справу було передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08 липня 2021 року справу передано на розгляд судді Догарєвій І.О. Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Догарєвої І.О. від 21 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Кологривої Т.М. від 27 вересня 2021 року справу прийнято до свого провадження у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Догарєвої І.О. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій вона позовні вимоги не визнала, зазначила, що позивач неодноразово зверталася до судів різних інстанцій з аналогічними позовними вимогами, а також була представником у справах щодо даних предметів спору. 21 жовтня 2014 року Одеським адміністративним судом було винесено постанову по справі № 467/32/13-а, якою у задоволенні позову [PERSON] до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання рішень селищної ради незаконними та скасування їх відмовлено. Рішенням Костянтинівської селищної ради № 20 від 30 березня 1977 року закріплено окремо два житлові будинки по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Рішенням Костянтинівської селищної ради № 126 (114) від 24 травня 1992 року за [PERSON] закріплено земельну ділянку 0.1027 га. У цьому ж рішенні зазначено, що відповідно до записів земельно-шнурової книги розмір земельної ділянки [PERSON] становить 0.10 га. Будучи власником житлового будинку, [PERSON] вказане рішення селищної ради не оспорював. Вважає, що з 1960 року відсутнє спільне використання земельної ділянки та наявні два окремих домоволодіння. Підтвердженням того, що спірна земельна ділянка не є спільною власністю підтверджується також рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2013 року по справі № 22ц/784/582/13. [PERSON] на підставі рішення Костянтинівської селищної ради № 141 від 27 листопада 1997 року перейшло право користування земельною ділянкою у розмірі 0.15 га. [PERSON] , який став власником житлового будинку [ADDRESS] 12 січня 2001 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримав право на користування земельною ділянкою площею 0.15 га на підставі рішення селищної ради, встановленого для попереднього власника. На підставі заяви [PERSON] від 22 грудня 2006 року рішенням Костянтинівської селищної ради Арбузинського району № 6 від 17 січня 2007 року було передано у власність земельна ділянка площею 0.10 га, розташована по [ADDRESS] . Аналогічні позовні вимоги вже було вирішено судом шляхом винесення рішення по справі № 1401/1611/12 05 березня 2013 року апеляційним судом Миколаївської області. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , в якій вона зазначила, що подані нею позови не є тотожними, поскільки мають різні підстави та не співпадає предмет позову. Представником відповідача Южноукраїнської міської ради подано відзив на позовну заяву, в якій він прохав відмовити у задоволенні позовної заяви, зазначив про те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Позивач у позовній заяві не вказала подальшу долю нерухомого майна, державну реєстрацію права власності на яке вона просить скасувати. Позовна заява не містить обґрунтування та доказів порушення законним прав позивача рішеннями Костянтинівської селищної ради, свідоцтвами про право власності на нерухоме майно та державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно. Подав заяву про застосування строків позовної давності. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та прохала їх задовольнити, заперечувала щодо тверджень представника відповідача про застосування строків позовної даності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення, які відповідають змісту відзиву, прохала застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог. Представник відповідача Южноукраїнської міської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 23 грудня 2005 року, укладеного з [PERSON] , є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконкому Костянтинівської селищної ради № 20 від 30 березня 1977 року було закріплено окремо два житлових будинки: [ADDRESS] - за [PERSON] (бабусею відповідача), №11 - за [PERSON] (батьком позивача). 01 березня 1979 року [PERSON] виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради на підставі рішення Костянтинівської селищної ради народних депутатів № 18 від __ березня 1977 року видано свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на будівлю, розташовану по [ADDRESS] . Рішенням виконкому Костянтинівської селищної ради від 05 липня 2000 року № 44 було виправлено описку, допущену у рішенні від 30.03.1977 року у імені останньої та визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . На підставі вказаного останнім рішення селищної ради 10 серпня 2000 року Костянтинівською селищною радою було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок, розташований по [ADDRESS] [PERSON] . Згідно архівної довідки, виданої державним архівом Миколаївської області 18 вересня 2012 року, у метричній книзі Миколаївської церкви м. Костянтинівка Єлисаветградського повіту Херсонської губернії (нині - смт. Костянтиінвка Арбузинського району Миколаївської області ) є актовий запис № 126 від 24 червня 1910 року про народження [INFO] [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ). За змістом запису про шлюб № 14 за 1929 рік 12 лютого 1929 року уклали шлюб [PERSON] та [PERSON] . 26 вересня 1995 року [PERSON] склала заповіт на неповнолітнього онука позивача - [PERSON] , в якому заповіла останньому вищезазначений належний їй житловий будинок. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 14 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області. Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилась після її смерті, виданого 12.01.2001 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області, є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Положенням статті 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Водночас, позивач [PERSON] , заявляючи вимоги про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] від 01 березня 1979 року, виданого виконкомом Костянтинівської селищної ради народних депутатів на ім`я [PERSON] та свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 10 серпня 2000 року виконкомом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району на ім`я [PERSON] , скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 січня 2001 року [PERSON] Арбузинською державною нотаріальною конторою, скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , у позовній заяві не зазначила та у відповідності до ст. 81 ЦПК України не довела наявності порушення її прав видачею вказаних вище свідоцтв на житловий будинок [ADDRESS] . Більш того, з доказів, наданих сторонами, які є в матеріалах справи, в т.ч. і з рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2013 року, ухваленого по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Костянтинівська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Арбузинське районне комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації, про встановлення факту володіння житловим будинком, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок та визнання права власності на 5/12 часток житлового будинку в порядку спадкування за законом, яким у задоволенні позову відмовлено, вбачається, що позивач [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] взагалі не має жодних прав. У будь-якому випадку скасування оспорюваних свідоцтв про право власності в даному випадку не забезпечить відновлення прав позивача як сусіднього землекористувача. За такого, вимоги позивача про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] від 01 березня 1979 року, виданого виконкомом Костянтинівської селищної ради народних депутатів на ім`я [PERSON] та свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 10 серпня 2000 року виконкомом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району на ім`я [PERSON] , скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 січня 2001 року [PERSON] Арбузинською державною нотаріальною конторою, скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Щодо вимог по земельній ділянці. За архівними даними господарської книги Костянтинівської селищної ради 1944-1946 років територія на якій розташовані житлові будинки та господарські споруди сторін, була територією одного домоволодіння та за головою сім`ї [PERSON] була закріплена земельна ділянка площею 0,26 га. В подальшому, 20 березня 1960 року на засіданні правління колгоспу ім. Жовтневої революції смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області було прийнято рішення про задоволення заяви [PERSON] про виділення йому присадибної ділянки біля будинку його батька [PERSON] . Відповідно до рішення Костянтинівської селищної ради № 126 від 24 травня 1992 р. за [PERSON] за даними земельно-шнурової книги закріплено земельна ділянка площею 0,10 га. Згідно рішення № 141 Костянтинівської селищної ради від 27 листопада 1997 року земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , передано [PERSON] для обслуговування індивідуального житлового будинку. Відповідно до п. «ґ» ч. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Суд зазначає, що [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , якому було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] у 2001 році. Таким чином, суд вважає, що на правовідносини стосовно переходу права власності або користування земельною ділянкою [PERSON] розповсюджується дія ст. 30 Земельного кодексу України у редакції від 08.06.2000 року (чинний на момент переходу права власності за заповітом). Відповідно до ст. 30 Земельного Кодексу у редакції 08.06.2000 року (чинний на момент переходу права власності за заповітом) перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду відбувається при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Таким чином, враховуючи, що розмір земельної ділянки [PERSON] був визначений 27 листопада 1997 року, то до її спадкоємця [PERSON] разом з будівлею перейшло і право власності або користування земельною ділянкою під цією будівлею. Рішеннями Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 17.01.2007 року № 6 і від 26.11.2007 року № 5 передано у власність: [PERSON] - земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована в [ADDRESS] , а [PERSON] - земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована в [ADDRESS] . Вказані рішення Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області були змінені за протестами прокурора Арбузинського району Миколаївської області та рішеннями сільради № 7 і № 8 від 17.09.2010 року сторонам було надано дозвіл на виготовлення технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0,10 га та 0,15 га відповідно. Законність вказаних рішень селищної ради підтверджена постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року по справі № 467/32/13-а за адміністративним позовом [PERSON] до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання рішень селищної ради незаконними та скасування їх. У 2016 році на замовлення [PERSON] була складена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, яка відводиться у власність заявника. 19 грудня 2016 року Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області прийнято рішення № 20 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у власність громадянину України [PERSON] » та надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1636 га із якої 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4820355700:02:043:0019 та 0,0136 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4820355700:02:043:0020 по [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 січня 2017 року. На час розгляду справи технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку [PERSON] не складена. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Аналогічні обов`язки мають і землекористувачі земельних ділянок (ст. 96 ЗК України). За положеннями ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, та застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 ЗК України. За змістом вказаної статті (в редакції на час виникнення спірних правовідносин - прийняття Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської рішень від 2007 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Зі змісту наведених норм слідує висновок, що підставою для отримання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки є заява громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, в якій зазначається бажані розміри та мета її використання. В разі розроблення проекту відведення відповідною організацією він погоджується з органами, визначеними в ч. 9 ст. 118 ЗК України, що є підставою для розгляду такого проекту відповідною радою чи місцевою державною адміністрацією, наслідком чого є прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність. Доводи позивача про те, що рішення селищної ради від 27 листопада 1997 року № 141 про передачу земельної ділянки [PERSON] площею 0.15 га було прийнято без урахування планів земельних ділянок, які містяться в інвентарних справах на житлові будинки [ADDRESS] і [ADDRESS] від 1986 року суд вважає необґрунтованими, зважаючи на те, що вказане рішення ніким не оскаржувалось і, окрім цього, розмір земельних ділянок, вказаних у інвентарних справах на житлові будинки, не має ніякого значення для визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) при передачі земельної ділянки у власність громадянину. За таких обставин, суд вважає, що Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області при прийнятті рішення № 20 19 грудня 2016 року, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у власність громадянину України [PERSON] та надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1636 га із якої 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4820355700:02:043:0019 та 0,0136 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4820355700:02:043:0020 по [ADDRESS] , вимог закону не порушено. То ж, доводи позивача про те, що зазначеним рішенням створюються її перешкоди в реалізації права користування належної їй на праві власності земельною ділянкою, є необґрунтованими, тому у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради від 19 грудня 2016 року за № 20 необхідно відмовити. У зв`язку з відсутністю підстав для скасування рішення селищної ради відсутні і підстави для скасування державної реєстрації на належні відповідачу [PERSON] земельні ділянки площами 0.15 га та 0.0136 га.

Outcome: dismissed