Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свій позов мотивує тим, що він є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Зазначає, що шлюб між його батьками розірвано 27 червня 2008 року. Згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області у справі № 167/276/18 з відповідача стягувались аліменти на утримання позивача. Після досягнення повноліття стягнення аліментів припинилось. Проте, з 12 вересня 2022 року позивач навчається в Відокремленому структурному підрозділі «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету» на контрактній формі навчання, термін навчання по 30 червня 2025 року. Позивач вказує, що усі витрати на його утримання на теперішній час здійснює виключно матір, а саме: оплачує проїзд на навчання, харчування, витрати на купівлю канцелярського приладдя. Крім того, матір оплатила його навчання в коледжі в розмірі 7400 грн. Також позивач зазначає, що він здобуваючи освіту, власних доходів не має, а відповідач будь-якої участі в утриманні позивача не приймає, матеріальної допомоги не надає. Вказує, що йому відомо, що з січня 2022 року відповідач офіційно працевлаштований в Республіці Польща, сума заробітку йому невідома, оскільки з відповідачем не підтримує жодного зв`язку навіть по телефону. Вважає, що відповідач має можливість надавати йому матеріальну допомогу. З огляду на наведене позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] в його користь аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання. 24 січня 2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Петрук В. А. подав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач позов визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1000 грн щомісячно. Вказує, що з червня 2008 року за рішенням Рожищенського районного суду Волинської області відповідач в користь [PERSON] сплачував аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. Після досягнення старшим сином [PERSON] повноліття продовжує сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1416,50 грн щомісячно. Аліменти на утримання малолітніх дітей відповідач сплачував і сплачує своєчасно і регулярно, заборгованості не допускав. Проте у травні 2020 року відповідач тяжко захворів та з 16 травня 2020 року по 27 травня 2020 року стаціонарно проходив лікування у Волинській обласній клінічній лікарні у відділенні неврології. Зазначає, що загальні витрати за час стаціонарного лікування склали більше 130000 грн. Після виписки з лікарні відповідач згідно лікувальних і трудових рекомендацій лікаря спостерігався у невролога за місцем проживання у Рожищенській районній лікарні, купував і постійно приймав лікарські препарати. Вказує, що на медичній лікарській комісії у вересні 2020 року відповідачу встановлено другу групу інвалідності загального захворювання строком на один рік, а у вересні 2021 року встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку з цим, відповідачу протипоказана робота з фізичними навантаженнями. Зазначає, що за час лікування син [PERSON] жодного разу не поцікавився здоров`ям відповідача, хоча йому було відомо про хворобу та тривале лікування батька. Вказує, що відповідач з вересня 2020 року отримує державну соціальну допомогу по інвалідності в розмірі 2100 грн і з цієї суми 1461,51 грн сплачує аліменти за виконавчим листом на утримання сина [PERSON] , а коштів в розмірі 683,50 грн, які залишаються не вистачає відповідачу на харчування, оплату комунальних платежів та придбання ліків, які потрібно приймати постійно. У зв`язку з чим, в січні 2022 року відповідач поїхав до Республіки Польща, де працює періодично, постійної роботи немає, а тому сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн щомісячно немає спромоги. Крім того, зазначає, що у відповідача на утриманні знаходиться мати [PERSON] , пенсійного віку. Ураховуючи вищенаведені обставини просить позов задовольнити частково та стягувати аліменти в розмірі 1000 грн щомісячно до закінчення навчання. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 10 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено 30 січня 2023 року о 11 год 00 хв. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав наведених у ній та просив її задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що навчається у коледжі на денній формі навчання на контрактній основі з 12 вересня 2022 року. Вказує, що його мамою самостійно було внесено плату за 1 семестр навчання в розмірі 7400 грн, придбано необхідне канцелярське приладдя. Зазначав, що витрати на проїзд до місця навчання складають орієнтовно 3000-4000 грн щомісячно. При цьому, суду повідомив, що навчання проходить в змішаній формі: 2 тижні онлайн, 2 тижні офлайн. На думку позивача, відповідач має змогу платити аліменти на його користь, оскільки зі слів знайомих, знає, що [PERSON] офіційно працює в Республіці Польща, однак розмір його доходів позивачу не відомий. Вказав, що про хворобу батька та його лікування йому не було відомо та зауважив, що всупереч твердженню у відзиві на позовну заяву про понесенні відповідачем витрати на хірургічну операцію та стаціонарне лікування в розмірі 130 000 грн, відповідною квитанцією підтверджуються такі витрати лише на суму 30 000 грн. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав наведених у відзиві на позовну заяві. В судовому засіданні пояснив, що відповідач усвідомлює про необхідність допомагати сину, однак в силу життєвих обставин має змогу сплачувати в користь позивача аліменти в розмірі 1000 грн. Зазначив, що внаслідок перенесеного інсульту відповідач регулярно проходить лікування, спочатку йому була встановлена друга група інвалідності, а з 2021 року і по даний час - третя, що унеможливлює повноцінно працювати. Вказав, що [PERSON] офіційно не працевлаштований в Республіці Польща, має лише тимчасові заробітки. Єдине джерело його доходів в Україні - це державна соціальна допомога. Крім того, пояснив, що він регулярно сплачує аліменти на сина [PERSON] та на його утриманні перебуває непрацездатна матір. Зазначив, що в зв`язку з наведеними обставинами він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рожищенського районного управління юстиції Волинської області. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27 червня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 27 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рожищенського районного управління юстиції Волинської області. Згідно виконавчого листа, виданого 15 травня 2018 року Рожищенським районним судом Волинської області з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». З 12 вересня 2022 року позивач [PERSON] навчається в Відокремленому структурному підрозділі «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету» (наказ про зарахування № 409-07-14 від 06 вересня 2022 року) на денній формі навчання. Термін навчання по 30 червня 2025 року, що підтверджується довідкою, виданою Відокремленим структурним підрозділом «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету» № 1421 від 15 листопада 2022 року. З договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 06 вересня 2022 року встановлено, що загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання [PERSON] в Відокремленому структурному підрозділі «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету» становить 47250 грн. Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 2022-2023 навчальний рік - 15750 грн, 2023-2024 навчальний рік - 15750 грн, 2024-2025 навчальний рік - 15750 грн. Згідно копії фіскального чека від 20 вересня 2022 року матір`ю позивача [PERSON] було здійснено оплату за навчання в розмірі 7400 грн. Також, встановлено, що позивачем придбано канцелярське приладдя на загальну суму 680 грн, що підтверджується чеками магазину «Дивосвіт» від 29 листопада 2022 року, 04 грудня 2022 року, 07 грудня 2022 року, 09 грудня 2022 року, 10 грудня 2022 року. Відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 22 листопада 2022 року позивач [PERSON] доходів немає. Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від обов`язку його утримувати у зв`язку з тим, що він продовжує навчання, звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі -СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Згідно з ч. 1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно з ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] досягнув 18 років, тобто став повнолітнім, однак продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, проживає разом матір`ю, самостійно не працює у зв`язку з тим, що є студентом денної форм навчання, всі витрати пов`язані з утриманням позивача несе виключно матір позивача. На думку суду, обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, не може бути перекладено винятково на матір, а тому вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача ґрунтуються на вимогах закону. При визначені розміру аліментів суд виходить з такого. З копії виписки № 5530 із медичної карти стаціонарного хворого судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 16 травня 2020 року по 27 травня 2020 року проходив лікування в відділенні нейрохірургії у КП «Волинська обласна клінічна лікарня». Діагноз: субарахноїдальний крововилив на грунті розриву мішковидної аневризми передньої сполучної артерії. Цефалгія. Відповідно до копії рахунка на оплату № 380 від 18 травня 2020 року, виданого ТОВ «П`ятий елемент-медіка» вартість мікроспіралі становить 29960 грн. У період з 28 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року, з 02 березня 2021 року по 10 березня 2021 року, з 06 липня 2021 року по 14 липня 2021 року, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Рожищенської районної лікарні, що підтверджується копіями виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 510, № 1835, № 2121. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 502252 [PERSON] з 23 вересня 2021 року встановлена третя група інвалідності строком до 01 жовтня 2023 року. Протипоказана робота з фізичним перенавантаженням. Відповідач [PERSON] знаходиться на обліку в відділенні № 3 м. Рожище Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації та отримує державну соціальну допомогу по інвалідності. Загальна сума допомоги з вересня 2020 року по січень 2023 року становить 56689 грн. Стаття 199 СК України пов`язує надання матеріальної допомоги для повнолітніх дочки або сина лише з необхідними витратами на навчання і не зобов`язує батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання на тих умовах, що і неповнолітніх дітей. При цьому при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Обґрунтовуючи свої вимоги про платоспроможність відповідача позивач зазначив те, що відповідач офіційно працює в Республіці Польща і має постійний дохід. Судом встановлено та не заперечується позивачем, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , внаслідок захворювання йому встановлено третю групу інвалідності, розмір державної соціальної допомоги складає 2100 грн. Таким чином суд вважає, що позивач не довів належними та достовірними доказми, а суд не встановив наявність інших доходів у відповідача, що не дає підстав вбачати можливість батька надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що продовжує навчання в розмірі 2000 грн з його заробітку. Крім цього, суд бере до уваги, що з початку навчання (12 вресня 2022 року) по день розгляду справи (21 лютого 2023 року) позивачем документально підтверджені витрати на навчання в розмірі 8180 грн (7400 - оплата за перший семестр навчання, 680 грн - витрати на придбання канцелярського приладдя, 100 грн - витрати на поповнення картки на проїзд). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищенаведені обставини, стан здоров`я відповідача, дохід відповідача, витрати на навчання позивача, обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, доходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1300 грн щомісяця, починаючи від дня подання позову до суду. На думку суду визначений розмір аліментів забезпечить належне виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо утримання дитини на період його навчання та забезпечить у повній мірі матеріальні потреби дитини пов`язані з навчанням. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 1073,60 грн необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial