Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним рішення Зборів правління Садівничо-городнього товариства власників «Айстра» (ЄДРПОУ 43841736; 81131, Львівська область Пустомитівський р-н, с. Солонка, вул. Центральна), оформлене Протоколом № 2510 від 25.10.2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 104 257 (сто чотири тисячі двісті п`ятдесят сім) гривень 32 коп.; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.11.2021р. року Садівничо-городнє товариство власників «Айстра» ЄДРПОУ 43841736 здійснило відключення електропостачання житлового будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] ,в якому проживає [PERSON] з трьома неповнолітніми дітьми. Відключенням від електричної енергії порушуються права власника [PERSON] його доньки [PERSON] та її неповнолітніх дітей дітей на належні умови проживання. Позивач обґрунтовує позовні вимоги незаконністю відключення будинку позивача від електропостачання на підставі рішення зборів правління СГТВ «АЙСТРА» № 2510 від 25.10.2021 року. 22.03.2022 провадження у справі відкрито. 31.05.2022 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. 11.08.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, вважає рішення зборів правління СГТВ «АЙСТРА» № 2510 від 25.10.2021 року законним, а відключення будинку позивача таким, що здійснено у відповідності із законом. Свою позицію обґрунтовує тим, що [PERSON] не звертався до правління або голови ГГТВ «Айстра» з письмовою заявою про вступ в члени садівничого товариства, а також на укладання договорів на постачання електроенергії, та користування майном СГТВ «Айстра», покликаючись на Правила внутрішнього розпорядку та привила колективного проживання на території СГТВ «Айстра», прийнятих на загальних зборах членів СГТВ «Айстра» протоколом №85 від 22 червня 2015 року. 16.08.2022 року подано відповідь на відзив. 16.08.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. 23.08.2022 року подано заперечення на відповідь на відзив. 02.11.2022 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 14.02.2023 року представник позивача адвокат Бельдій Н. В. позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. В судове засідання, призначене на 22.02.2023 року позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав заяву, в якій просить розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги в підтримує та просить такі задоволити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Вовчак Р. Я. в судовому засіданні 14.02.2023 року позов заперечив у повному обсязі, дав пояснення аналогічні наведеним у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. В судове засідання призначене на 22.02.2023 року представник відповідача не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності на підставі доказів і пояснень наданих сторонами щодо надані у ході розгляду справи. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоч була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши думку представників сторін висловлену у поданих ними заявах, письмові пояснення третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задоволити частково з таких підстав. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод /1950 року/ ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97ВР, зокрема, статтею першою Першого протоколу до неї /1952 року/ передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майно, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майно відповідно до загальних інтересів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Норма статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку № 1072 від 08.10.2020 року; договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1073 від 08.10.2020 року, [PERSON] позивача є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під даним будинком кадастровий номер 4623686600:04:000:0813, право власності на які зареєстровано у відповідному реєстрі, що вбачається із наявних в матеріалах справи копій вказаних договорів. У вказаному будинку проживає дочка позивача [PERSON] , - третя особа у справі, яка є вдовою, що підтверджується Свіцтвом про шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану 18.09.2004 року згідно актового запису №2271; Свідоцтвом про смерть [PERSON] від 04 вересня 2020 року згідно актового запису №878. В будинку також проживає троє неповнолітніх дітей [PERSON] а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12 квітня 2007 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [INFO] . Факт проживання неповнолітніх дітей у будинку також підтверджується Актом №85 оцінки потреб сім`ї від 13.12.2021, який був проведений за адвокатським запитом від 26.11.2021 року. Факт проживання дітей у такому житлі за період стягнення не заперечується відповідачем, зокрема у заяві № 1 від 23.02.2022 року представника відповідача [PERSON] до Голови Львівської ОДА такий факт стверджений Головою СТГВ «Айстра». \~ \~ \~ \~Садівничо-городнє товариство власників «Айстра» (ЄДРПОУ 43841736) здійснює свою діяльність на підставі Статуту, нова редакція якого зареєстрована згідно Протоколу Загальних зборів членів СГТВ «Айстра» № 1 від 12 лютого 2021 року. Відповідно до Реєстру осіб, які брали участь у зборах СГТВ «Айстра» (додаток до протоколу № 1), [PERSON] являється членом указаного Товариства. Разом з тим судом встановлено та визнано відповідачем, що [PERSON] членом Товариства не являється, заяву про прийняття його у члени Товариства не подавав, таким чином позивача не є членом СГТВ «Айстра». Однак будучи власником житлового будинку [PERSON] є споживачем комунальних послуг (послуги електропостачання) у відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за якою, споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідач є колективним побутовим споживачем, якому послуга з розподілу електричної енергії надається ПрАТ «Львівобленерго» за договором про розподіл електричної енергії який є публічним на умовах договору про постачання електричної енергії №20408 від 22.05.2006 року; Облік електричної енергії за об`єктом СТ «Айстра» здійснюється приладом обліку електричної енергії зав №02510729 типу МТХ 3А10.DH.4Z1-CD4. Даний лічильник був повірений у ІІІ кварталі 2018 року. Указане підтверджується відповіддю ПрАТ «Львівобленерго» №134-07-6100 від 06.12.2021 року на відповідний двокатський запит. Також, ПрАТ «Львівобленерго» не здійснював відключення від електроенергії будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За змістом положень ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до норм ст.641, 642 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Норми ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання, згідно з абз.8 п.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до Постанови НКРЕКП 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», СГТВ «Айстра» є операторам систем розподілу на якого покладено обов`язок укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії з побутовим споживачем, яким є позивач. Разом із тим, п.4 Постанови НКРЕКП 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», встановлено обов`язок оператора систем розподілу (далі - ОСР) укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, та типової форми, встановленої Правилами, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії. У судовому засіданні відповідачем визнано обставину відсутності звернення СГТВ «Айстра» до [PERSON] з приводу пропозиції укладення письмового договору приєднання електропостачання СГТВ «Айстра», що є порушенням указаної норми закону. Разом із тим, знайшла своє письмове підтвердження обставина оплати за електропостачання [PERSON] , у користь СГТВ «Айста», що підтверджується відповідними копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру від 26.01.2021, 03.01.2021, 01.12.2020, банківськими квитанціями від 04.10.2021 №0.0.2289530737.1, від 16.12.2021 №0.0.2381351989.1 та 06.09.2021 №0.0.2255618651.1. З відповіді Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області НПУ вих. № Б-119/Ад/40/01/06/21 на адвокатський запит, будинок позивача був відключений від електропостачання та водовідведення в зв`язку з відсутністю укладених договорів на постачання електроенергії та води та на підставі рішення зборів правління № 2510 від 25.10.2021 року. Відповідно до Протоколу правління СГТВ «Айстра» №2510 від 25 жовтня 2021 року рішення про відключення будинковолодіння [ADDRESS] було прийнято з наступних підстав: жорстоке поводження з твариною; «Реконструкція тераси», яка «порушує» норми відстані від сусідньої ділянки; відсутність укладених договорів між власником будинку [ADDRESS] та СГТВ «Айстра» на електропостачання та водопостачання. Також, відповідно до пояснення СГТВ «Айстра» №16/12 від 02.04.2021 року адресовані поліцейському офіцеру Громади Солонківської територіальної громади будинок №63 був відключений від електро- та водопостачання через наступне: відсутність у списках членів СГТВ №Айстра» [PERSON] (хоч вона і не являється власником ні будинку, ні земельної ділянки); відсутність укладених договорів на водопостачання та електропостачання; протягом 7 місяців на території будинку [ADDRESS] виє собака. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання послуг з електропостачання фактично виконувався сторонами, тому не може вважатись не укладеним. Таким чином, станом на 21.11.2021 рік, тобто на день припинення електропостачання до житлового будинку [ADDRESS] , було виконавцем послуг з електропостачання цього будинку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. За відсутності заборгованости позивача перед відповідачем за спожиту електроенергію, позивач користується комунальними послугами, наданими Товариством, належним чином в повному обсязі сплачував за їх надання, тому мав право на отримання відповідної комунальної послуги. Разом із тим, відповідачем, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано доказів законності припинення електропостачання до будинку позивача. Указане тягне висновок про незаконність припинення такого електропостачання відповідачем. Задоволюючи позов частково суд враховує, що Статутом СГТВ «Айстра» не передбачено відключення електропостачання з підстав, викладених у Протоколі Правління СГТВ «Айстра» № 2510 від 25.10.2021 року. Відповідно до п.7.5 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється: 1) оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі: відсутності персоналу для обслуговування електроустановок споживача або договору на обслуговування електроустановок (на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади); недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача; заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи; несплати вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем цих Правил, визначеної відповідно до законодавства (за умови прийняття судом рішення щодо споживання споживачем необлікованої електричної енергії на користь оператора системи); невиконання припису представника відповідного органу виконавчої влади; закінчення терміну дії, розірвання або неукладення договору між споживачем та оператором системи; закінчення терміну дії договору між споживачем та постачальником "останньої надії" (за умови неукладення споживачем договору з іншим електропостачальником); порушення споживачем під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209 (далі - Правила охорони електричних мереж). Створення неналежних умов експлуатації електричних мереж унаслідок незабезпечення збереження електричних мереж, створення умов, наслідком яких можуть стати нещасні випадки від впливу електричного струму. Відключенню підлягають електроустановки та струмоприймачі споживача, для електрозабезпечення яких використовуються електричні мережі, щодо яких споживачем порушуються Правила охорони електричних мереж (на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади); 2) електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі: заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником; недопущення уповноважених представників електропостачальника до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача. Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження. Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом). Відтак про відключення від електропостачання споживач повідомляється не пізніше ніж за 10 (5) днів. Встановлено, що про відключення від електропостачання будинку [ADDRESS] , садівниче товариство «Айстра» позивача не повідомило. Таким чином, судом встановлено, відсутність заборгованості позивача перед відповідачем за електроенергію станом на день відключення [PERSON] від електромереж доказів протилежного суду не надано. Відтак, [PERSON] споживав надані послуги, оплачував їх на рахунки СГТА «Айстра», не відмовлявся від них у законному порядку, СГТВ «Айстра» не відправляло жодних договорів приєднання водо- та електропостачання то згідно ст.205, 901-903 ЦК України, договір про надання послуг з централізованого водопостачання та договір про надання послуг з електропостачання між сторонами фактично відбулися. Отже, у зв`язку із фактичним наданням послуг з електропостачання відповідачем позивачу, оплатою наданих послуг [PERSON] , неповерненням отриманих коштів за постачання електроенергії, суд приходить до висновку про фактичне виконання відповідного договору сторонами. Така позиція узгоджується позицією Великої палати Верховного суду, висловленої постанові від 05 червня 2018 року по справі №338/180/17, відповідно до якої 74.У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (частина восьма статті 181 ГК України);75. Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.76. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту. А також з позицією Великої палати Верховного суду викладеній у постанові від 04 липня 2018 року у справі №904/7183/17, відповідно до якої, 7.24. відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо),7.25. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг;7.26. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.;7.27. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Отже, позивачі, в порядку встановленим чинним законодавством, сплачували кошти за електроенергію за попередньо виставленими рахунками СГТВ «АЙСТРА», дані кошти, після зарахування на рахунок СГТВ «АЙСТА» останнім не були повернуто позивачам, як помилково сплачені, відтак СГТВ «АЙСТА» визнавало позивача, як належного користувача електроенергії у будинку [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 3.5.16, 3.5.17, 3.5.20, 3.5.21 Статуту СГТВ «АЙСТРА» товариство має право виключати зі свого складу членів Товариства, які не виконують свої обов`язки, та грубо порушують вимоги Статуту і правила внутрішнього розпорядку. Приймати рішення про тимчасове чи повне припинення члену Товариства водопостачання, енергопостачання у разі заборгованості з їх оплати, або не оплати членських внесків. Товариство зобов`язане вести облік своїх членів та видати кожному з них членську книжку. У разі невиконання членом Товариства вимог Статуту, рішень Правління або Загальних зборів членів товариства, несплати вступних, членських та цільових внесків в розмірах та в терміни, які визначаються Загальними зборами уповноважених представників, Правління має повноваження відключити ділянку від електромережі, водопостачання, до усунення порушень. Якщо порушення і в цей термін не буде усунуто, то питання виноситься на Загальні збори членів товариства для прийняття остаточного рішення щодо виключення порушника із членів Товариства. Таким чином встановлено, що жодних договорів приєднання водо- та електропостачання СГТВ «Айстра» в порушення чинного законодавства [PERSON] не надсилала. Разом з тим позивач справно оплачував рахунки за електроенергію до СГТВ «Айста», що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордеру від 26.01.2021, 03.01.2021, 01.12.2020, банківськими квитанціями від 04.10.2021 №0.0.2289530737.1, від 16.12.2021 №0.0.2381351989.1 та 06.09.2021 №0.0.2255618651.1, хоч і не являвся членом СГТВ «Айстра». На день відключення жоднох заборгованості перд відповідачем у позивача не встановлено. Відтак, у зв`язку з вищенаведеним оскільки [PERSON] споживав надані послуги, оплачував їх на рахунки СГТА «Айстра», не відмовлявся від них у законному порядку, СГТВ «Айстра» не відправляло жодних договорів приєднання водо- та електропостачання то згідно ст.205, 901-903 ЦК України, договіри про надання послуг з централізованого водопостачання та договір про надання послуг з електропостачання між сторонами фактично відбулися (конклюдентні договори). Відповідно до позиції Великої палати Верховного суду викладеній у постанові від 04 липня 2018 року у справі №904/7183/17: «7.24. відповідно до статті 13 цього Закону Ураїни «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). 7.25. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. 7.26. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 7.27. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Оскільки, як зазначалось вище, позивач, в порядку встановленим чинним законодавством, сплачували кошти за електроенергію за попередньо виставленими рахунками СГТВ «АЙСТРА», дані кошти, після зарахування на рахунок СГТВ «АЙСТА» останнім не були повернуто позивачам, як помилково сплачені, відтак СГТВ «АЙСТА» визнавало позивача, як належного користувача електроенергії у будинку [ADDRESS] . Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків суд виходить з таких підстав. Позивач вказує, що здійснюючи незаконне відключення від електропостачання та водопостачання будинку [ADDRESS] завдало позивачу значних матеріальних збитків, зокрема зв`язку з відсутністю електропостачання у будинку, позивач [PERSON] змушена була придбати 08.11.2021 року міні електростанцію «Techmann TGG-65 ES» для забезпечення належних умов проживання її трьох неповнолітніх дітей. Вартість даної міні електростанції становить 20\~959 грн. 98 коп. та починаючи з 11 листопада 2021 року і до 23 лютого 2022 року витрати на пальне склали 83\~297 грн. 25 коп. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Як зазначає Касаційний цивільний суд Верховного суду у своїй постанові від 16 серпня 2019 року по справі №329/1276/16-ц, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. У своїй постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 921/377/14-г/7 Касаційний господарський суд Верховного суду вказав відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. Позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Разом з тим стороною позивача суду не доведено, що саме незаконним відключенням водопостачання та електропостачання будинку [ADDRESS] , яке здійснено на підставі рішення правління СГТВ «АЙСТРА», оформлене протоколом № 2510 від 25.10.2021 року позивачам завдано матеріальну шкоду у розмірі 104\~257 (сто чотири тисячі двісті п`ятдесят сім) гривень 32 коп. Зокрема придбана міні електростанція Techm в сумі 20959 грн 98 коп. електростанція перебуває у власності позивача, а тому витрати на її придбання не можуть бути оцінені судом як спричинені збитки зокрема неправомірними діями відповідача. З наданих суду копій квитанцій на придбання палива починаючи з 11 листопада 2021 року і до 23 лютого 2022 року на суму 83\~297,25 грн. не можливо встановити хто і в яких цілях придбавав вказане паливо, а тому встановити безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та заподіяннями збитками позивачу з наданих суду доказів неможливо. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальних збитків, в задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що оскільки обраний позивачем спосіб захисту свого права, зокрема, шляхом визнати незаконним рішення Зборів правління Садівничо-городнього товариства власників «Айстра» про від`єднання будинку № 63 від електроенергії та водопроводу, знайшло своє обґрунтоване підтвердження у представлених суду доказах, та правомірність такого відключення суду не доведено та судом не встановлено, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: dismissed