Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-22 00:00:00

У грудні 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 08 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №103826642. Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит на споживчі потреби у розмірі 10 100 грн. зі строком користування протягом 30 днів (з можливістю пролонгації вказаного строку), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 07 вересня 2021 року), а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,25 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а в разі пролонгації строку кредитування чи застосування наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання - 5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. 30 листопада 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №30-11-65, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №103826642 від 08 серпня 2021 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 76 507,50 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 10 100 грн.; - заборгованість за договірними процентами на дату відступлення права вимоги - 35 097,50 грн.; - заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги (проценти за порушення грошового зобов`язання) - 31 310 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. Також просив стягнути з [PERSON] понесені ним судові витрати - судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 09 лютого 2023 року представник відповідача [PERSON] надіслав на електронну адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з ненаданням позивачем доказів перебування ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в договірних відносинах, зокрема укладення ними в належній формі кредитного договору, а також доказів отримання відповідачем кредитних коштів та відступлення ТОВ «Мілоан» на користь позивача права грошової вимоги за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №103826642 від 08 серпня 2021 року. Зокрема просив врахувати, що матеріали справи не містять: - доказів того, що відповідач заходив на офіційний сайт ТОВ «Мілоан», залишав заявку на укладення кредитного договору в електронній формі та йому направлявся динамічний пароль, необхідний для укладення кредитного договору в електронній формі; - доказів підписання кредитодавцем та позичальником кредитного договору, складеного в електронній формі, зокрема проставлення ними на договорі електронного цифрового підпису чи підпису одноразовим ідентифікатором; - доказів отримання відповідачем кредитних коштів; - доказів складання між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» акту приймання-передавання реєстру боржників (який є частиною договору факторингу), а також проведення між фактором та клієнтом повного розрахунку за договором факторингу. 15 лютого 2023 року від представника позивача Мальцевої А.В. надійшла відповідь на відзив, в якій представник не погодилася з доводами відзиву, вказуючи на те, що матеріали справи містять необхідні та достатні докази як перебування ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в договірних відносинах, зокрема укладення ними в належній формі кредитного договору, а також докази отримання відповідачем кредитних коштів та відступлення ТОВ «Мілоан» на користь позивача права грошової вимоги за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №103826642 від 08 серпня 2021 року. В судовому засіданні представник позивача Мальцева А.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судовому засіданні, яке проводилося без участі відповідача [PERSON] , його представник [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Також вказував на те, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є завищеним та не відповідає обсягу такої допомоги (позивачем не доведено необхідність отримання ним поглибленої письмової консультації вартістю 3 000 грн.), а тому клопотав про їх зменшення. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Заслухавши пояснення представника позивача Мальцевої А.В. , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 08 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №103826642, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). З матеріалів справи (а.с. 21-22, 75) вбачається, що з метою укладення правочину 08 серпня 2021 року [PERSON] відвідав сайт тengo.ua, де заповнив анкету-заяву №103826642, в якій зазначив інформацію щодо своєї особи (ПІБ, вік, стать, освіту, місце проживання, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти тощо) та щодо бажаного кредиту. В цей же день ТОВ «Мілоан» йому було погоджено умови кредитування за заявою №103826642 та з метою підписання проекту договору про споживчий кредит №103826642 надіслано на зазначений в анкеті-заяві номер мобільного телефону аналог електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора U92187. 08 серпня 2021 року проект кредитного договору, що складався з індивідуальної частини договору про споживчий кредит №103826642, графіку платежів за договором про споживчий кредит, паспорту споживчого кредитування був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором (а.с. 9-20). Таким чином, кредитний договір (в якому викладені усі істотні умови, необхідні для даного виду договорів) було укладено сторонами в електронній формі з дотриманням передбачених законом вимог. За такого, твердження відзиву про те, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що свідчать про укладення ним кредитного договору, не можуть бути прийняті судом до уваги. Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] кредит на споживчі потреби у розмірі 10 100 грн. зі строком користування протягом 30 днів (з можливістю пролонгації вказаного строку), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 07 вересня 2021 року), а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,25 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а в разі пролонгації строку кредитування - 5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. Факт перерахування 08 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у розмірі 10 100 грн. на картковий рахунок [PERSON] підтверджується копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 02 лютого 2022 року за вих. №824/02-02 (а.с. 25). 30 листопада 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №30-11-65, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №103826642 від 08 серпня 2021 року (а.с. 27-39). На виконання умов договору факторингу клієнт передав фактору реєстр боржників, а фактор провів повний розрахунок з клієнтом (а.с. 36-38, 41). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість. Зокрема, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с. 23-24), у позичальника виникла: - заборгованість за кредитом - 10 100 грн.; - заборгованість за узгодженими процентами за встановлений у кредитному договорі період кредитування - з 08 серпня 2021 року по 07 вересня 2021 року, нарахованими за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.3, 1.4, 1.5.2 кредитного договору) - 3 787,50 грн.; - заборгованість за узгодженими процентами протягом пролонгованого періоду кредитування - з 08 вересня 2021 року по 06 листопада 2021 року (включно), нарахованими за ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день пролонгованого строку користування кредитом (п.п. 1.6, 2.3.1.2 кредитного договору) - 30 300 грн. Проте суд вважає безпідставним включення позивачем до заборгованості за договірними процентами комісії за надання кредиту у розмірі 1 010 грн., оскільки вказана комісія має іншу правову природу та призначення, а тому не вважається платою за користування позичальником кредитними коштами. При цьому, з вимогою про стягнення з відповідача будь-яких комісій позивач не звертався. Тому, за період кредитування (з 08 серпня 20221 року по 06 листопада 2021 року (включно)) заборгованість за кредитним договором становить: - заборгованість за кредитом - 10 100 грн.; - заборгованість за договірними процентами - 34 087,50 грн. Що стосується вимоги про стягнення з [PERSON] процентів за період невиконання грошового зобов`язання після завершення періоду кредитування, то суд виходить з наступного. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.п. 1.6, 4.2 кредитного договору кредитодавець після закінчення строку кредитування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має право нараховувати позичальнику проценти за порушення виконання грошового зобов`язання. Вказані проценти нараховуються на рівні передбаченої договором стандартної (базової) процентної ставки, тобто 5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. Вказана заборгованість за період з 30 листопада 2021 року по 30 січня 2022 року (включно), тобто за 62 дні, становить 31 310 грн. (10 100 грн. (сума заборгованості за кредитом) х 5 % (процентна ставка)/100 х 62 (днів користування)). За встановленого, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 75 497,50 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 10 100 грн.; - заборгованість за договірними процентами - 34 087,50 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими за порушення виконання грошового зобов`язання - 31 310 грн. Що стосується розподілу між сторонами судових витрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що факт понесення стороною судових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, які повинні бути подані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду. У своїх постановах (зокрема від 08 грудня 2021 року у справі №454/3919/18 та від 09 лютого 2022 року у справі № 523/3904/19) Верховний Суд неодноразово висловлювався, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу лише у разі наявності клопотання відповідної сторони про зменшення таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2022 року між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про надання правової допомоги №07-10/2022 (а.с. 56-59). Відповідно до умов договору адвокатське об`єднання зобов`язалася надавати позивачу професійну правничу допомогу за узгодженими між сторонами договору розцінками, в тому числі (але не виключно) пов`язану з наданням правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів позивача в судах тощо. Згідно узгодженого між сторонами договору прайс-листа (а.с. 60-62) вартість послуг з надання правничої допомоги сторонами узгоджена наступним чином: вартість усної консультації (з вивченням документів) - 2 000 грн. за одне питання (фіксована ставка) або від 1 500 грн. (погодинна оплата); вартість письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики - 3 000 грн. за одне питання (фіксована ставка) або від 1 500 грн. (погодинна оплата); підготовка позовної заяви - 3 000 грн. за один документ (фіксована ставка) або від 1 500 грн. (погодинна оплата); тощо. Згідно копії платіжного доручення від 10 листопада 2022 року №343550030 (а.с. 63), копії заявки на надання юридичної допомоги від 01 листопада 2022 року №215 (а.с. 64), копії витягу з акту про надання юридичної допомоги від 07 листопада 2022 року №3 (а.с. 65) АО «Лігал Ассістанс» надано ТОВ «Вердикт Капітал», а останнім прийнято та оплачено наступні послуги: письмову поглиблену консультацію (1 година) - 3 000 грн.; складання цивільного позову, підготовку та друк необхідних документів (4 години) - 6 000 грн. Суд (в межах доводів представника відповідача) погоджується з відсутністю необхідності у понесенні позивачем судових витрат за послугу з надання письмової поглибленої консультації адвоката з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики. В ситуації, що склалася, адвокатське об`єднання не лише надало позивачу консультацію (як кінцеву послугу), а й здійснило підготовку позову з подальшим його супроводом в суді. Тобто, консультація була лише одним з етапів підготовки та подачі позову до суду та обумовлена загальним інформуванням позивача про доцільність та подальшу перспективу вирішення спору в судовому порядку з метою прийняття останнім рішення про доцільність вказаних дій. Інших доказів необхідності здійснення саме письмового поглибленого консультування матеріали справи не містять. Тому в цій частині слід вважати доцільним понесення витрат саме на надання усної консультації (з вивченням документів), вартість якої становить 2 000 грн. Таким чином, загальний розмір дійсних та необхідних витрат на професійну правничу допомогу становить 8 000 грн. (2 000 грн. (усне консультування) + 6 000 грн. (підготовка позову)). За встановленого, з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (згідно розміру задоволених вимог) підлягають стягненню: - 7 894,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу (8 000 грн. (дійсні та необхідні витрати на професійну правничу допомогу) х 98,68 % (процент задоволених вимог) / 100); - 2 448,25 грн. судового збору (2 481 грн. (сплачений судовий збір) х 98,68 % (процент задоволених вимог) / 100).

Outcome: partial