Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

Представник Криворізької міської ради Шишко Н.С. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 15 березня 2022 року (надійшла до суду 23 березня 2022 року), в якій просила суд: зобов`язати [PERSON] привести у придатний для використання стан земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 0,0081 га, кадастровий номер 1211000000:06:041:0074, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та повернути її територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі; судові витрати по справі покласти на відповідача. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Криворізька міська рада наділена повноваженнями представляти територіальну громаду міста Кривого Рогу, та здійснювати від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені законом. Територіальна громада є суб`єктом права власності на землі комунальної власності та реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. У свою чергу, відповідно до ст.12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста належить розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин виключно на пленарних засіданнях міської ради, що оформляється рішеннями. Так, рішенням Криворізької міської ради №2276 від 30 жовтня 2013 року [PERSON] було надано право на обмежене платне строкове користування земельною ділянкою площею 0,0081 га, кадастровий номер 1211000000:06:041:0074, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для розміщення тимчасової споруди торгівельного павільйону в складі торговельно-зупиночного комплексу №2 (реєстрація права сервітуарія від 06 грудня 2013 року за №3886622 строком дії до 06 грудня 2014 року). На підставі вказаного рішення між [PERSON] та Криворізькою міською радою 28 листопада 2013 року було укладено договір особистого сервітуту за №12013161, предметом якого є встановлення розпорядником (позивачем) межі дії особистого сервітуту щодо частини земельної ділянки житлової та громадської забудови площею 0,0081 га для розміщення в цих межах сервітуарієм (відповідачем) тимчасової споруди торгівельного павільйону в складі торговельно-зупиночного комплексу №2 по [ADDRESS] . Строк дії договору 1 рік, з можливістю його поновлення на підставі ухваленого розпорядником відповідного рішення. Строк дії договору особистого сервітуту №12013161 від 28 листопада 2013 року, укладеного між Криворізькою міською радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] наразі є таким, що скінчився. Таким чином, в порушення вимог п.п.7.1, 8.4.12 договору та норм чинного законодавства [PERSON] земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 0,0081 га, кадастровий номер 1211000000:06:041:0074, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі не повернула, у зв`язку з чим Криворізька міська рада вимушена звернутися до суду з даним позовом. Окремо представник позивача зазначила, що в ході обстеження спірної земельної ділянки 30 грудня 2021 року представниками Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради в порядку самоврядного контролю було виявлено, що фактично земельна ділянка продовжує використовуватись під розміщення торгівельного павільйону в складі торгівельно-зупиночного комплексу. Зазначені обставини зафіксовано за допомогою фото із складанням акта. Доказів наявності у [PERSON] дозвільних документів на розміщення споруд на землях комунальної власності, що не передавались в користування, остання не надала. Ухвалою суду від 01 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.50). Ухвалою суду від 18 липня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.66). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, викликалася неодноразово у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом направлення повісток за допомогою СМС, поштовою кореспонденцією за адресою її зареєстрованого місця проживання, публікацією оголошень на сайті Судова влада в порядку ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов відповідач протягом встановленого законом строку не подала. З огляду на неявки в судове засідання відповідача та не заявлення нею про свою участь у справі, представник позивача Чернушкіна Г.В. подала через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України №2915-ІХ від 07 лютого 2023 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 Земельного кодексу України). Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди), шляхом укладання договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. У ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю та інше. Згідно з ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування"). Враховуючи викладене, Криворізька міська рада наділена повноваженнями представляти територіальну громаду міста Кривого Рогу та здійснювати від її імені і в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, у тому числі вирішувати відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст.144 Конституції України). Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч.1 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування"). Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пп.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування"). Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування"). Таким чином, Криворізька міська рада має виключне право вирішувати питання встановлення земельних сервітутів щодо земель, які є власністю територіальної громади м. Кривого Рогу, із винесенням відповідних рішень. Судом встановлено, що рішенням Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року №2276, за результатами розгляду звернень суб`єктів господарювання, вирішено надати суб`єктам господарювання (згідно з додатком) дозвіл на укладання терміном на 3 роки договорів особистого сервітуту на земельній ділянці під тимчасовими спорудами для здійснення ними господарської діяльності (а.с.20-зворот). До списку таких землекористувачів включена фізична особа-підприємець [PERSON] (а.с.20). На підставі рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року №2276 між Криворізькою міською радою (розпорядник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (сервітуарій) укладено договір особистого сервітуту №12013161 від 28 листопада 2013 року, відповідно до умов якого розпорядник встановлює межі зони дії особистого сервітуту щодо частини земельної ділянки житлової та громадської забудови, а сервітуарій розміщує в цих межах тимчасову споруду торговельного павільйону в складі торгівельно-зупиночного комплексу №2 (п.1.1 договору) (а.с.15-зворот-19). Відповідно до ст.395, ч.1 ст.401 ЦК України, сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом. Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як слідує зі ст.ст.98, 100 Земельного кодексу України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1.2, п.2.1 договору частина земельної ділянки, щодо якої встановлюється особистий сервітут, розташована на: [ADDRESS] . Площа частини земельної ділянки, щодо якої встановлюється особистий сервітут, складає 0,0081 га. Кадастровий номер частини земельної ділянки, щодо якої встановлюється особистий сервітут 1211000000:06:041:0074 (п.2.3 договору). Як слідує з п.3.1, п.3.2 договору, договір укладено на 1 рік. Після закінчення строку договору сервітуарій, який належно виконував обов`язки, відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово розпорядника про наміри продовжити його дію. Поновлення договору здійснюється на підставі ухваленого розпорядником відповідного рішення. У разі відсутності заперечень з боку розпорядника щодо поновлення строку дії договору на новий термін протягом одного місяця після його закінчення, договір вважається поновленим на тих же самих умовах і на той же термін. Порушення сервітуарієм термінів звернення веде до втрати переважного права щодо поновлення договору. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації права сервітуту, яке поширюється на зазначену земельну ділянку (п.14.1 договору). Частина земельної ділянки житлової та громадської забудови, щодо якої встановлено особистий сервітут, передається у строкове платне користування для розташування тимчасової споруди торгівельного павільйону в складі торговельно-зупиночного комплексу №2 (п.5.1 договору). Як визначено у п.6 договору, передача сервітуарію частини земельної ділянки, щодо якої встановлено особистий сервітут, здійснюється за актом приймання-передачі, який набуває чинності виключно з моменту здійснення державної реєстрації права сервітуту, що поширюється на зазначену земельну ділянку. Відповідно до п.11.2 договору, дія договору припиняється, зокрема, в разі, закінчення строку, на який його було укладено (п.11.2.1); отримання сервітуарієм заперечення розпорядника щодо його поновлення на новий термін (11.2.2). Державна реєстрація права користування (сервітуту) зі строком дії 1 рік за правокористувачем сервітуарієм [PERSON] відбулась 06 грудня 2013 року, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис за номером 3886622, підтвердженням чому є Витяг з реєстру (а.с.14). Таким чином, строк дії права сервітуту до 06 грудня 2014 року. До того ж факт передачі земельної ділянки у користування [PERSON] в особистий сервітут під розміщення тимчасових споруд торговельного павільйону в складі торгівельно-зупиночного комплексу №2 по [ADDRESS] оформлено актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору особистого сервітуту (а.с.23). Судовим розглядом встановлено, що до закінчення строку дії договору [PERSON] не скористалась своїм переважним правом на звернення до Криворізької міської ради із заявою про поновлення дії договору\~\~на новий строк. Відтак, договір особистого сервітуту №12013161 від 28 листопада 2013 року є припиненим з 07 грудня 2014 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Вказаний обов`язок орендаря передбачено і умовами договору, зокрема у п.8.4.12 договору зазначено, що після закінчення терміну користування, припинення чи розірвання договору, сервітуарій зобов`язаний привести частину земельної ділянки, щодо якої встановлений особистий сервітут, у належний для подальшого використання стан та повернути її розпоряднику з оформленням акта приймання-передачі (повернення). Судовим розглядом встановлено, що в порушення Закону України «Про оренду землі», умов договору особистого сервітуту №12013161 від 28 листопада 2013 року, [PERSON] земельну ділянку Криворізькій міській раді не повернуто, акт приймання-передачі (повернення) сторонами не підписано, дозвільних документів на розміщення споруд на землях комунальної власності, що не передавались у користування, відповідач не надавала. Відомості про реєстрацію права власності за відповідачем на об`єкти нерухомості, розташовані на спірній земельній ділянці, в матеріалах справи також відсутні. Поміж іншим, з акта обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0081 га, кадастровий номер 1211000000:06:041:0074, від 30 грудня 2021 року (а.с.24, 25) встановлено, що на момент обстеження земельна ділянка використовувалась в комерційних цілях для здійснення підприємницької діяльності, під розміщення торговельного павільйону в складі торгівельно-зупиночного комплексу. Земельна ділянка не огороджена, при візуальному обстеженні порушення меж не виявлено. Станом на 30 грудня 2021 року земельна ділянка Криворізькій міській раді за актом приймання-передачі [PERSON] не повернута. Слід також зауважити, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] припинила свою господарську діяльність як фізична особа-підприємець з 29 липня 2019 року, запис № 22270060002046336. Таким чином, вказані обставини, на переконання суду, є свідченням того, що відповідач після закінчення терміну дії договору особистого сервітуту №12013161 від 28 листопада 2013 року, продовжувала користуватись об`єктом оренди вже як фізична особа, а відтак допустила умисне невиконання умов договору в частині повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі у відповідності до договірних зобов`язань. Враховуючи, що договір особистого сервітуту №12013161 від 28 листопада 2013 року припинив свою дію, матеріали справи містять докази неповернення земельної ділянки територіальній громаді, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн. (а.с.1).

Outcome: approved