Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про поновлення батьківських прав зазначивши, що рішнням Коростенського міськрайонного суду від 18.09.2014 року вона була позбавленя батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Підставою для позбавлення її батькіських прав було те, що вона не парцювала, не піклувалась про дітей, в будинку де проживали діти були незадовільні санітарно-гігієгічні умови проживаня. В даний час змінились обставини, які були підставою ля прозбавлення її батьківскьих прав і вона має можливість та бажання виконувати свої батьківські права. Вона працевлаштувалась до геріатричного пансіонату, має постійний дохід, на обліку у лікаря-пихіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Згідно висновку органу опіки та піклування умови її прожєивання змінились і її доцільно поновити в батьківських правах. А тому просить поновити її батьківські права відносно дітей. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов, просила його задоволити. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечила. Заслухавши учасників, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що рішнням Коростенського міськрайонного суду від 18.09.2014 року [PERSON] була позбавленя батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також вирішено щомісячно стягувати з [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.05.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] перебуває в Коростенському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей "Віри, Надії, Любові", неповнолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] перебувають в будинку сімейного типу родини [PERSON] . Відповідно до довідок КНП «Коростенська центральна районна лікарня» від 21.11.2022 року, позивач під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався, за медичною допомогою до лікарі-психіатра останні 5 років не зверталась. Згідно характеристики за підписом Директора Коростенського геріатричного пансіонату від 15.11.2022 року, позивач з 19.04.2021 року працює на поаді молодшої медичної сестри. Ввірена їй дільниця роботи завжди в належному стані. Колектив та проживаючи пансіонату з повагою відносяться до працівниці, цінують її працю, за хорошу роботу та добросовісне виконання своїх посадових обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Статтею 169 СК України визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Позбавлення батьківських прав має безстроковий характер. Хоча сімейні правовідносини в цьому випадку припиняються, закон дозволяє можливість поновлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, спонукається тим самим до виправлення. Зв`язки її з дитиною не припиняються, вона може прохати про побачення з дитиною, зобов`язана утримувати її. Прохання батьків, позбавлених батьківських прав, про поновлення батьківських прав має бути підтверджено такою їх поведінкою та способу життя, які б свідчили про те, що відбуваються істотні зміни, щоб суд міг особисто упевнитися, що той з батьків, якого він позбавляв батьківських прав, став іншою людиною, з іншими поглядами на батьківські права та обов`язки, що він може стати або став взірцем для своєї дитини. При поновленні батьківських прав перш за все слід суворо дотримуватися принципу охорони інтересів дитини, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в інтересах дитини, які заслуговують на увагу. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття або була усиновлена і усиновлення не скасоване чи не визнане недійсним. У разі відмови в задоволенні позову про поновлення батьківських прав повторно звернутися до суду з таким позовом можна лише через один рік із часу набрання відповідним рішенням суду законної сили. На підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, але це право не є абсолютним. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.100 рішення Європейського суду з прав людини «Мамчур проти України», Заява №10383/09, 16 липня 2015 року, остаточне - 16 жовтня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини ва рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною 7 ст.7 СК України гарантовано: «дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України». Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Вирішуючи спір по суті суд приходить до висновку, що позов про поновлення батьківських прав є передчасним і поновлення позивача у батьківських правах щодо її дітей на теперішній час не відповідає інтересам дітей. При цьому, судом враховано те, що підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав було фізичне насильство - нанесла тілесні ушкодження своїм малолітнім дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В зв`язку з реальною загрозою життю та здоров`ю дітей на підставі рішення виконкому Малозубівщинської сільської ради від 16.05.2014 року семеро дітей [PERSON] були відібрані з сім`ї та влаштовані в дитячі державні заклади. Вироком Коростенського міськрайонного суду від 16.10.2014 року [PERSON] було засуджено за ст.ст. 125 ч.1, 125 ч.2,166, 70 КК України і призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі. Крім того, вироком суду було встановлено, що [PERSON] , злісно не виконує встановлені законом обов`язки по догляду за своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а саме: згідно картки стану здоров`я і розвитку дитини у малолітнього [PERSON] виявлено наступні захворювання: рахіт другого ступеню, підгострий перебіг, період розпаду; дефіцитна анемія другого ступеню; затримка фізичного розвитку (замалий по віку); ентеробіоз; педикульоз; короста, а також, згідно картки стану здоров`я і розвитку дитини у малолітнього [PERSON] виявлені наступні захворювання: затримка фізичного (занизький по віку, мала вага по віку, індекс маси тіла 14,4) розвитку, психо-мовного розвитку; рахітична деформація черепа, грудної клітки, кінцівок; ентеробіоз; педикульоз; короста, тобто дані захворювання дітей та зміни є незворотніми в результаті неналежного догляду [PERSON] за своїми дітьми, неналежного їх харчування та створення [PERSON] незадовільних соціально-економічних умов для життя своїх малолітніх дітей, що спричинили тяжкі наслідки. На підтвердження позовних вимог [PERSON] надала акт обстеження умов проживання від 18.11.2022 року складеного старостою виконавчого комітету Коростенської міської ради та діловодом, з якого вбачається, що було проведено обстеження умов проживання в будинку [ADDRESS] та встановлено, що в будинку проживають два чоловіка (позивач та її чоловік), є всі необхідні меблі та побутова техніка для ведення домашнього господарства, продукти харчування є в наявності. Разом з тим, вказаний акт не містить даних щодо створення в будинку умов для виховання та розвитку дітей (чи виділено окреме спальне місце для кожної дитини, місце у шафі для одягу, комод для речей, чи є письмовий стіл та інше). Згідно з даними довідки №19 [PERSON] працює молодшою медичною сестрою в КУ Коростенський геріатричний пансіонат та отримує щомісячно заробітну плату. При цьому, попре рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнійх дітей вказана довідка не містить жодних даних про утримання з доходу [PERSON] аліментів, що свідчить про те, що позивач своїх дітей матеріально не забезпечує. Будь-яких інших даних щодо забезпечення та утримання [PERSON] своїх дітей матеріально суду не надано. З висновку органу опіки та піклування Коростенської міської міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №501 від 07.12.2022 року вбачається про доцільність поновлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок містить інформацію про те, що [PERSON] спілкується з сином [PERSON] , відвідує його в закладі, вони мають теплі відносини. Всі інші діти перебувають за кордоном з батьками вихователями, з біологічною матір`ю мають зв`язок в телефонному режимі. Однак, висновок не містить жодних даних про те, з якого часу діти перебувають за кордоном, чи відвідувала їх позивач з часу позбавлення її батьківських прав (2014 рік), чи цікавилась їх життям та здоров`ям, чи утримала дітей матеріально. Також, суд звертає увагу на те, що [PERSON] була позбавлення батьківських прав також відносно дітей: відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Даних про місце перебування дітей суду не надано. Враховуючи обставини на підставі яких [PERSON] була позбавлена батьківських прав, суду не надано висновок психологічного обстеження дітей, які мали травматичний досвід проживання з матір`ю. Крім того, судом враховано, що [PERSON] вже позбавлялась батьківських прав, але згодом була відновлена в батьківських правах, належних висовків не зробила, та була повторно позбавлена батьківських прав. А відтак, суд вважає, що докази надані позивачем в обгрунтування своїх вимог не є достатніми для підтвердження виправлення своєї поведінки. Крім того, жодних даних про те як позивачка виконує на теперішній час свій обов`язок по утриманню дітей матеріали справи не містять. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді спорів щодо поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, незважаючи на те, що орган опіки та піклування надав суду позитивний висновок щодо можливості поновлення батьківських прав, він не має для суду заздалегідь встановленої сили, цей висновок узгоджується з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Суд оцінивши докази у їх сукупності дійшов думки про те, що поновлення позивача у батьківських правах на даному етапі не відповідає інтересам дітей. На переконання суду, позивач має вчиняти належні дії для налагодження стосунків з дітьми, не утримує дітей матеріально. Позивач не позбавлена можливості реалізувати свої наміри та, відповідно до ч.7 ст.169 СК України, через рік повторно звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, надавши відповідні докази реалізації таких своїх намірів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed