Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

21.09.2022 року до суду звернулася представник позивача - адвокат Марина А.О. в інтересах [PERSON] із позовною заявою до відповідача про визнання батьківства. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що починаючи з середини 2013 року [PERSON] перебувала у стосунках та разом проживала без реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , у яких від спільного шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не був присутнім під час реєстрації актового запису про народження дитини, так як приймав участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в складі в/ч пп [NUMBER] з 04.10.2014 року, тому в актовий запис №113 не були внесені відомості про батька дитини. Після народження дитини [PERSON] постійно спілкувався зі своїм сином та проводив час із ним, цікавився його особистим життям, брав участь у його навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу. Представник позивача звертає увагу на те, що дитина зареєстрована по-батькові « [PERSON] », що додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості. З середини 2016 року шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] були припинені. Кожен із подружжя став мешкати окремо один від одного. Так, позивач разом із сином мешкала за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] мешкав разом із своєю матір`ю - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Не дивлячись на непорозуміння в стосунках із колишньою дружиною, [PERSON] допомагав фінансово забезпечувати та приймав участь у вихованні свого сина. З моменту оголошення воєнного стану [PERSON] був призваний по мобілізації [INFO] на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 року, та безпосередньо приймав участь у бойових діях на території Донецької та Луганської областей в складі 93 бригади. [INFO] [PERSON] загинув виконуючи обов`язки військової служби при захисті Батьківщини. Тіло військовослужбовця [PERSON] було поховано 17.07.2022 року. Перед похованням [PERSON] в Лозівському відділенні КЗОЗ ХОБСМЕ 15.07.2022 року була проведена судово-медична експертиза тіла загиблого [PERSON] , висновок судово-медичної експертизи тіла №12-17/417-ЛЗт/22 від 15.07.2022 року. В ході проведеної експертизи був відібраний біологічний матеріал (ребро) для ймовірної подальшої ДНК-експертизи, біологічний матеріал зберігається в архівах біологічних зразків Лозівського відділенні КЗОЗ ХОБСМЕ. Зважаючи на викладене існує можливість у судовому порядку встановити, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . В подальшому це надасть можливість дитині отримати одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця та отримати право на пенсію у разі втрати годувальника. Ухвалою суду від 26.09.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 02.11.2022 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 02.02.2023 року на адресу суду надійшов висновок експерта №2672 від 30.12.2022 року. Ухвалою суду від 03.02.2023 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання на 02.03.2023 року. У підготовче засідання представник позивача та позивач не з`явилися, у заяві просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представники третіх осіб в підготовче засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнала, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.12.2014 виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області встановлено, що [INFO] в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області народився [PERSON] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.14-15). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.18). Відповідно до копії витягу з наказу від 19.07.2022 року №185 командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) та відповіді начальника [INFO] від 01.09.2022 року за вих. №Ф/3569, [PERSON] , який був призваний на військову службу 25.02.2022 року, було виключено зі списків о/с у зв`язку із загибеллю під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини 11.07.2022 року (а.с.22-24). Відповідно до висновку експерта №2672 від 30.12.2022 року, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999 % (а.с.89-95). Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо батьківства. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області народився [PERSON] . В актовому записі про народження дитини №113 від 22.12.2014 та в свідоцтві про народження серії [NUMBER] батьком дитини зазначений [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Висновком експерта №2672 від 30.12.2022 року, встановлена вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999 %. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. За змістом ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Частиною 1 статті 52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. На реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У п.п. 4, 5 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. В силу вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 591/6441/14-ц зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved