Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. І.Стислий виклад позиції позивача. Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 02.10.2019 року [PERSON] позичив у неї 15000 доларів США для придбання житлового будинку в [ADDRESS] , безвідсотково із терміном повернення у строк до 01.01.2020 року (з можливістю відтермінування до 01.03.2020 року безвідсотково). В підтвердження даного факту [PERSON] склав розписку, яку засвідчив власним підписом. Однак станом на сьогоднішній день відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання і вказані в розписці кошти в повному обсязі не повернув. До позовної заяви додано «повідомлення» відповідача, за змістом якого він визнає наявність заборгованості за договором позики в сумі 9\~590,85 доларів США, однак без узгодження із позивачем можливості відтермінування повідомляє про свої нічим не підтверджені наміри сплачувати борг у самостійно визначений ним новий строк повернення боргу 01.03.2023 року. [PERSON] зазначає, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Наявність боргової розписки у кредитора, тобто у неї, свідчить про невиконання зобов`язань з боку відповідача. На підставі наведеного, [PERSON] просить стягнути із [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 9 590 доларів 85 центів США, 4003 гривень судового збору. Представник позивача адвокат Щур О.В. згідно письмової заяви підтримав позовні вимоги в повному об`ємі, просить розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача; у випадку неявки в судове засідання відповідача сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. ІІ. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Як вбачається із повідомлення про отримання рекомендованого поштового відправлення, яким відповідачу було надіслано судову повістку (поштове відправлення №3460003096477), [PERSON] 23.02.2023 року вручено судову повістку, про що свідчить підпис на повідомленні. Про причини неявки відповідач не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважних причин неможливості з`явитись в судове засідання не подав. Відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку. На підставі вказаного положення ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач, належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання. Відзиву [PERSON] не подав. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. За змістом ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди сторони позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. ІІ.Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 04.10.2022 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику. 07.10.2022 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 06.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ.Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Згідно положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Із розписки від 02 жовтня вбачається що: «Я, [PERSON] , проживаю [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий Березнівським РВ УМВС України 19 серпня 1998 р., позичив у [PERSON] [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий Березнівським РВ УМВС України 28 жовтня 2010 року, 15000 доларів США (п`ятнадцять\~тисяч доларів\~США) для придбання житлового будинку в [ADDRESS] , безвідсотково, строком до 01.01.2020 року (з можливістю відтермінування до 01.03.2020 року безвідсотково). Мною погашено заборгованість позики в сумі 1500 доларів США (одна тисяча п`ятсот доларів США). Залишок позики в сумі 13500 доларів США (тринадцять\~тисяч п`ятсот\~доларів США) зобов`язуюсь повернути своєчасно, в чому особисто розписуюсь». Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставлять. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Стороною позивача доведено факт виникнення зобов`язальних відносин між [PERSON] та [PERSON] , на підтвердження чого представлено розписку про отримання в борг грошових коштів Стороною відповідача не було представлено будь-яких доказів, що він не отримував грошових коштів за вказаною розпискою чи що вказаний документ було написано не ним. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України). Стороною відповідача також не було представлено суду доказів щодо сплати частини позики у розмірі 9590 доларів 85 центів США [PERSON] чи передачі у рахунок виконання боргових зобов`язань майна. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] отримав в позику від [PERSON] грошові кошти і у строк, що визначений у договорі, їх позикодавцю не повернув. Відповідно до повідомлення від 29.09.2022 року, «Я, [PERSON] м.Березне сплачуватиму [PERSON] кошти в сумі 9590,85 (доларів США) з можливим уточненням суми в сторону зменшення до 01 березня 2023 року з можливістю відтермінування вказаного строку». За змістом ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказане повідомлення не містить підпису [PERSON] як кредитора чи покликання на будь-які обставини, що свідчили б про її згоду на зміну умов договору; у позовній заяві позивач вказує, що зміна строку виконання позичальником [PERSON] відбулась без узгодження з нею. За вказаних обставин, повідомлення не є належним та допустимим доказом зміни строку виконання зобов`язання. Щодо стягнення з відповідача грошових коштів у іноземній валюті, суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, не висловив своє відношення до заявлених позовних вимог шляхом подання письмової заяви, не з`явився в судове засідання і не представив суду будь-яких доказів на спростування обставин, яким обґрунтовуються позовні вимоги. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що внаслідок невиконання зобов`язань по договору позики порушені цивільні права позивача, а тому заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики підлягають до задоволення. Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції від 29.09.2022 року позивач при звернені до суду сплатила 3507,24 грн. судового збору, а тому дані судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved