Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, в якому просить визнати виконавчий напис № 8588 від 17 грудня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на такі обставини. 09 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено був укладений кредитний договір № ML-501/084/2008 від 09 квітня 2008 року, за умовами якого, Банк надав Позивачеві кредит у розмірі 68 673,20 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Носенком О.В., за реєстровим № 2064, предметом якого стала квартира за адресою: [ADDRESS] . У липні 2022 року з [PERSON] зв`язалися представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» та зазначили, що за Договором факторингу від 23 травня 2022 року та Договором відступлення права вимоги за договором іпотеки, права вимоги до Позивача за кредитним договором № ML-501/084/2008 та договором іпотеки від 09 квітня 2008 року перейшли від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс». Також від представників Відповідача Позивач дізнався, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 17 грудня 2013 року було вчинено виконавчий напис № 8588 про звернення стягнення на належне [PERSON] нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якості погашення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» правонаступником якого є Відповідач, в загальному розмірі 71 130,26 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить суму в розмірі 570 244,17 гривень. Позивач вважає що виконавчий напис № 8588 від 17 грудня 2013 року, вчинений Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому його повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача надала заяву, за якою просив слухати справу за відсутності позивача та представника, позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Компані Фінанс» надав заяву, в якій просив слухати справу за відсутності відповідача, позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити Третя особа приватний нотаріус Дніпровського МНО Бондар І.М. надала заяву, в якій повідомила суд про неможливість бути присутньою у судовому засіданні у зв`язку з тим, що отримала повістку 01 лютого 2023 року, а судове засідання відбулось 02 лютого 2023 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що 09 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено був укладений кредитний договір № ML-501/084/2008 від 09 квітня 2008 року, за умовами якого, Банк надав Позивачеві кредит у розмірі 68 673,20 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Носенком О.В., за реєстровим № 2064, предметом якого стала квартира за адресою: [ADDRESS] . У липні 2022 року до [PERSON] звернулися представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» та зазначили, що за Договором факторингу від 23 травня 2022 року та Договором відступлення права вимоги за договором іпотеки, права вимоги до Позивача за кредитним договором № ML-501/084/2008 та договором іпотеки від 09 квітня 2008 року перейшли від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс». Від представників Відповідача Позивач дізнався, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 17 грудня 2013 року було вчинено виконавчий напис № 8588 про звернення стягнення на належне [PERSON] нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якості погашення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» правонаступником якого є Відповідач, в загальному розмірі 71 130,26 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить суму в розмірі 570244,17 гривень. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють безспірність. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Нотаріусу не було надано з боку стягувача документів, що підтверджують безспірну суму заборгованості, а саме в сумі 570 244, 17 гривень. Підтвердження наявності заборгованості боржника щодо виконання грошового зобов`язання має ґрунтуватись на даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності контрагентів за договором, виходячи з такого. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, то безпосередньо після її закінчення. Згідно з інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою Постановою Правління НБУ від 17.06.2004 р. № 280, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 р. за № 919/9518, до первинних документів відносяться рахунки бухгалтерського обліку банків. Нотаріус повинен мати виписки рахунки бухгалтерського обліку банків, на які перераховуються гроші боржником за виконання основного зобов`язання (кредитного договору. До нотаріуса не було надано документів, згідно яких боржник визнав розмір заборгованості, саме в сумі, зазначеній у виконавчому написі, а саме: заяви боржника про підтвердження ним суми боргу, письмової відповіді боржника стягувачу про причини прострочення сплати заборгованості, письмового прохання боржника про надання відстрочки на виконання, тощо. Все це також свідчить про відсутність підтвердження безспірності заборгованості, а отже й про незаконність виконавчого напису. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2015 року по справі № 521/433/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, позовні Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено в повному обсязі: «Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML- 501/084/2008 від 09.04.2008 року у розмірі 5 019 020,73 грн. (п`ять мільйонів дев`ятнадцять тисяч двадцять гривень 73 копійки); 2). Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за договором овердрафту у розмірі 2 628,45 грн. (дві тисячі шістсот двадцять вісім гривень 45 копійок)». Звертаючись через рік із позовом до суду з метою стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає в якості стягнення іншу суму заборгованості, що прямо підтверджує факт відсутності безспірності заборгованості на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса. З огляду на вищенаведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, виконавчий напис по даній справі є таким, що не підлягає виконанню, адже останній вчинений із недотриманням формальних процедур (неналежність документів за яким той був вчинений), а заборгованість за ним є спірною та неправомірною (відсутні розрахунки, що підтверджують її розмір, зміст договору унеможливлює визначення такого розміру). Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка викладена у постанові від 22 червня 2020 року справа 643/2870/18, судовий збір за даною категорією справ не потрібно сплачувати. Висновок про те, що позивач у спірних правовідносинах є споживачем фінансових послуг і на нього поширюється пільга щодо сплати судового збору, встановлена ЗУ «Про захист прав споживачів», узгоджується з висновком ВП ВС у постанові від 08 вересня 2021 року в справі 160/15864/20. Враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати меті. Ураховуючи обставини справи, норми права та релевантні правові позиції Верховного Суду, суд вбачає підстави для задоволення позову. За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 992,40 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved