Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Кулеба І.І., звернулася до суду із позовною заявою до Підволочиської територіальної громади про визнання за позивачами права власності по частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (до змін адміністративно-територіального устрою Підволочиського) району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що у відповідності до заповіту, посвідченого 17 березня 2020 року, позивачі є спадкоємцями щодо майна померлого [PERSON] , на час відкриття спадщини постійно проживали з батьком, а відтак, вважаються такими, що спадщину прийняли. Дружина померлого - [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку у спадщині, від прийняття спадщини відмовилась. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на по частці житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Враховуючи те, що в позасудовому порядку захистити свої права позивачі не мають можливості,- просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 10 лютого 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивачі не з`явились, представник позивача подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. його відсутності. Представник відповідача - Підволочиської територіальної громади Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечують, просять справу розглянути без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки, виданої бюро технічної інвентаризації Підволочиського району 05 грудня 2022 року №395 та технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будлівлями та спорудами, виготовленого 05 грудня 2022 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 102,9 кв.м, житловою площею 57,0 кв.м, по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , свідоцтво про право власності не зареєстроване. У відповідності до довідки БТІ Підволочиського району Тернопільської області №30 від 02 липня 2020року, виданої [PERSON] станом на 31 грудня 2012 року зареєстрованого будинковолодіння за адресою [ADDRESS] немає. Як вбачається з інформації БТІ Підволочиського району №395 від 05 грудня 2022р. будинковолодіння, загальною площею 102,9 кв.м, житловою площею 57,0 кв.м, по [ADDRESS] належить [PERSON] , свідоцтво про право власності не зареєстроване, рік будівництва житлового будинку - 1962. Як вбачається з довідки про оціночну вартість обєкта нерухомості від 27 січня 2023 року №201-20230127-0005420661 Інвентарна вартість обєкта нерухомості - будинковолодіння по [ADDRESS] -59946 грн. Згідно рішення Підволочиської селищної ради Тернопільської області №5629 від 18 вересня 2020 року - затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості гр. [PERSON] та передано земельну ділянку йому у власність площею 0,2500га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] за кадастровим номером 6124683300:03:001:0049. Гр. [PERSON] рекомендовано зареєструвати речове право на земельну ділянку у встановленому порядку. У відповідності до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власнсоті на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєктів за №314509788 від 08 листопада 2022 року - 06 жовтня 2020 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 6124683300:03:001:0049, власник [PERSON] . Факт належності житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] стверджується також довідкою, виданою Клебанівським старостинським округом Підволочиської селищної ради №1 від 03 січня 2023 року. Із заповіту, посвідченого старостою сіл Клебанівка, Шевченкове виконавчого комітету Підволочиської селищної ради Кульпак П.Я. 17 березня 2020 року вбачається, що [PERSON] заповів житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за [ADDRESS] - в рівних долях: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Належне йому право на земельну ділянку/пай/ на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №705224 від 12 серпня 2002року за №484 - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Шевченкове Тернопільського району, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 2. Згідно довідки, виданої Клебанівським старостинським округом Підволочиської селищної ради №27 від 22 лютого 2022 року, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом з ним, в житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] - дружина, 1955р.н., [PERSON] - син,1976р.н., [PERSON] - дочка, 1989 р.н., [PERSON] - онука, 2020 р.н. Інформація про заборону\\арешт на житловий будинок відсутня. У відповідності до роз`яснення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу від 26 грудня 2022 року № 127/01-16 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведено спадкову справу № 69/2022 на підставі звернення [PERSON] , [PERSON] із заявами про прийняття спадщини. На спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , [PERSON] залишив заповіт на корись [PERSON] , [PERSON] .. Спадкоємцем, який за законом має право на обов`язкову частку, є дружина померлого [PERSON] , яка у встановлений строк подала заяву про відмову від прийняття спадщини за законом. Враховуючи, що [PERSON] , [PERSON] постійно проживали разом з батьком - [PERSON] на час відкритят спадщини, то згідно ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що спадщину прийняли. Для видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом [PERSON] та [PERSON] не подали документів, які підтверджують право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться під [ADDRESS] , у зв`язку з чим спадкоємцям відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з Постановою Верховної Ради Українивід 17 липня 2020року №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» у Тернопільській області ліквідовано Бережанський, Борщівський, Бучацький, Гусятинський, Заліщицький, Збаразький, Зборівський, Козівський, Кременецький, Лановецький, Монастириський, Підволочиський, Підгаєцький, Теребовлянський, Тернопільський, Чортківський, Шумський райони. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17липня 2020року №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» у Тернопільській області утворено Кременецький, Тернопільський та Чортківський райони. При цьому, до Тернопільського району (з адміністративним центром у місті Тернопіль) включено території Байковецької сільської, Бережанської міської, Білецької сільської, Великоберезовицької селищної, Великобірківської селищної, Великогаївської сільської, Залозецької селищної, Збаразької міської, Зборівської міської, Золотниківської сільської, Іванівської сільської, Козівської селищної, Козлівської селищної, Купчинецької сільської, Микулинецької селищної, Нараївської сільської, Озернянської сільської, Підволочиської селищної, Підгаєцької міської, Підгороднянської сільської, Саранчуківської сільської, Скалатської міської, Скориківської сільської, Теребовлянської міської, Тернопільської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (до змін адміністративно-територіального устрою Підволочиського) району Тернопільської області, загальною площею 102,9 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м,. Позивачі, як спадкоємці за заповітом, спадщину прийняли, однак при зверненні до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом їм відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві. З 1950 року питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року « Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) ( втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-11), і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26.08. 1948 року), які, зокрема, визначили умови та правові наслідки будівництва. Згідно ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Згідно п 2 Постанови від 26 серпня 1948 року земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним його додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визначаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалися підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (втратила чинність на підставі наступної інструкції), інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1995 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56) Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстровано в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами.) Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежно від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зважаючи, що на момент виникнення права власності (1962 р.) державна реєстрація не передбачалася, до реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно застосовується законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. На даний час порядок реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року. Відповідно до п.80 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по-господарського обліку, може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Стаття 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1)виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2)документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгодження з ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських(присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95. В зазначеному ДБН АЗ. 1-2-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. За п.3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до п.42 зазначеного порядку для проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1)технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2)документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Таким чином, у разі реєстрації сьогодні збудованого у 1962 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеній в Постанові від 18 грудня 2013 року по справі 6-23339св13: - наявність правових підстав для визнання за спадкоємцями права власності на будинок у порядку спадкування, з огляду на відсутність реєстрації права власності на окреслений будинок за спадкоємцем, пов`язується з такими фактами: 1.Будівництво відбулось на відведеній земельній ділянці; 2.На момент смерті спадкодавця будинок був повністю збудований та введений експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1233,1234,1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності на спадщину, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved