Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~У січні 2023 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 05 квітня 2003 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 49. У шлюбі в них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні. З відповідачкою спільне життя не склалося. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки, що виникають між ними, втрата поваги один до одного. Подружніх відносин не підтримують з вересня 2022 року, разом не проживають. Відповідачка виїхала на роботу в іншу область, а діти залишилися проживати за фактичним місцем проживання позивача по [ADDRESS] . Фактично їх сім`я розпалася, а тому [PERSON] просить шлюб розірвати, враховуючи вік дітей, їх особисту прихильність до нього, просить їх залишити проживати разом з ним. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити з вищенаведених мотивів. Пояснив, що з вересня 2022 року вони з відповідачкою припинили сімейні відносини, малолітні діти залишилися проживати з ним і перебувають на його утриманні. Він займається вихованням дітей, забезпечує їх всім необхідним. Після цього не бачить можливості подальшого спільного проживання з відповідачкою, оскільки остання на даний час проживає в м. Івано-Франківськ з іншим чоловіком. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] позов визнає. В судовому засіданні просить розірвати шлюб з позивачем, оскільки їх сімейні відносини фактично припинилися внаслідок постійних сварок та суперечок, що виникали між ними. На даний час вона проживає з іншим чоловіком і їх умови проживання не дають можливості забрати до себе дітей, а тому в інтересах дітей буде краще залишити їх проживати з батьком. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 05 квітня 2003 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 49. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~З акту обстеження матеріально-побутових умов позивача [PERSON] вбачається, що він проживає в будинку [ADDRESS] . Житловий будинок складається з 5 кімнат, загальна площа будинку 257,6 кв. м., житлова площа 111,9 кв. м. В будинку є індивідуальне опалення. Житловий будинок належить на праві приватної власності [PERSON] . \~ \~ \~ \~В будинку на момент обстеження зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Зі слів сусідів [PERSON] разом з своєю дочкою [PERSON] та сином [PERSON] проживають в будинку з вересня 2022 року. [PERSON] повністю утримує своїх дітей матеріально і займається їхнім вихованням. В будинку зроблений належний ремонт і є всі умови для проживання, фізичного та розумового розвитку дітей. Сторони в вересні 2022 року припинили сімейні відносини, проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Причиною цього стали постійні сварки та суперечки, що виникають між ними, втрата поваги один до одного. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував проживання дитини, не визначаючи його. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. З врахуванням вищенаведених обставин, після розірвання шлюбу малолітніх дітей сторін суд залишає проживати з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АБ «Укргазбанк» № 64583495 від 30 січня 2023 року, що становить 536,80 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved