Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легпромімпорт» про визнання припиненими трудових відносин. Позов обґрунтовує тим, що згідно протоколу загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГПРОМІМПОРТ», код ЄДРПОУ 32655156, юридична адреса: 54052, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Артема, 1-а від 08 вересня 2003 року, [PERSON] , був призначений на посаду директора Товариства. З 2003 по 2009 рік, Товариство здійснювало господарську діяльність, згідно Статуту Товариства. Учасниками товариства, згідно Статуту, є [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , ІПН [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , ІПН [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . В 2010 році, учасники Товариства, внаслідок невідомих причин, втратили інтерес до Товариства, не займаються та не опікуються своїм підприємством. Товариство найманих працівників не має, крім директора позивача, а також підприємством не виконуються поставлені економічні завдання та Товариство, фактично, припинило господарську діяльність. В 2010 році, у зв`язку з вищевказаними причинами, позивач подав заяву про звільнення з посади директора Товариства. Після спливу, встановленого чинним трудовим законодавством України, строку на звільнення працівника, він вважав себе звільненим з посади директора Товариства та влаштувався на іншу роботу. Однак, нещодавно, йому стало відомо, що він все ще зареєстрований в органах податкової служби як директор Товариства, тобто, незважаючи на заяву про звільнення, учасники Товариства не провели дій по звільненню його з посади, не попередили протягом більш ніж 10-ти років про те, що він все ще є директором Товариства, що є порушенням Кодексу Законів про працю України. В грудні 2021 року позивач повторно написав заяви про звільнення з посади директора Товариства та направлені за юридичною адресою Товариства. 14 січня 2022року поштове відправлення на юридичну адресу Товариства повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання». На підставі зазначеного, просить трудові відносини [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕГПРОМІМПОРТ», код ЄДРПОУ 32655156, юридична адреса: 54052, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Артема, 1-а, визнати припиненими з 07 грудня 2021 року у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади директора, за власним бажанням. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно,. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГПРОМІМПОРТ», код ЄДРПОУ 32655156, юридична адреса: 54052, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Артема, 1-а на підставі протоколу загальних зборів Товариства від 08 вересня 2003 року. Учасниками товариства, згідно Статуту, є [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , ІПН [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , ІПН [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №2611 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України керівником ТОВ «ЛЕГПРОМІМПОРТ» є: [PERSON] . Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] посилався на те, що на сьогоднішній день жодного зв`язку з ТОВ «ЛЕГПРОМІМПОРТ» не має, тому він позбавлений можливості реалізувати передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України право розірвати трудовий договір. ТОВ «ЛЕГПРОМІМПОРТ» не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення [PERSON] з посади директора товариства. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. У ч. ч. 1, 2\~ст. 43 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Відповідно до вимог\~ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Згідно із приписами ч. 1\~ст. 3 КЗпП України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У ч. 2\~ст. 22 КЗпП України\~встановлено, що відповідно до\~Конституції України\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Підстави припинення трудового договору встановлені у\~ст. 36 КЗпП України. Однією із визначених\~ст. 36 КЗпП України\~підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. ст.\~38,\~39 КЗпП України). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач належним чином, у визначеному законом порядку повідомив відповідача ТОВ «ЛЕГПРОМІМПОРТ» про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи за власним бажанням, про що направив відповідачу відповідну заяву. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Outcome: approved