Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що вони уклали шлюб 24.07.2010р., який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №1. У шлюбі народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] , Діти проживають з батьком. Спільне життя у подружжя не склалося, між ними втрачено взаємопорозуміння та повага, що призводить до постійних сварок. Зазначає, що сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач переконаний, що подальше спільне життя неможливе і збереження шлюбу суперечить його інтересам, сім`я фактично розпалась та існує формально, в зв`язку з чим просить позов задовольнити. Крім того, просить дітей залишити проживати разом із батьком. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з"явилася, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, подала до суду заяву про визнання позову. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 24.07.2010р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). У шлюбі в сторін народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.11.2011р.) та син - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.11.2013р.)(а.с.5-6). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що збереження сім"ї неможливе, подружжя втратило повагу одне до одного, подружжя проживає окремо одне від одного та не підтримує шлюбних відносин та не бажає їх відновити, сім`я дійсно розпалась, неявку сторін суд розцінює як небажання зберегти сім`ю, а тому шлюб слід розірвати. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини, то така підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання по суті позовних вимог, суд приймає до уваги вік та стан здоров`я дитини, ту обставину, що діти проживають із батьком, беручи до уваги відсутність заперечень та визнання відповідачем позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що проживання дітей разом із батьком відповідатиме інтересам дітей. Разом з тим, за матеріалами справи вбачається, що відповідач - мати дітей зареєстрована по місцю реєстрації та проживання позивача, проте фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Суд не стягує судовий збір з відповідача в зв`язку з незаявленням такої вимоги позивачем.

Outcome: approved