Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради (далі - ВК ВМР), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму, у якому просить суд визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] , житловою площею 11,1 кв.м. та зобов`язати ВК ВМР укласти з позивачем договір найму на вказану вище квартиру. Вимоги позову мотивовано тим, що в червні 2009 року на підставі ордера на жиле приміщення виданого чоловіку позивача [PERSON] , між ним та наймодавцем - міським комунальним підприємством житлово - експлуатаційною конторою № 15 (правонаступник - міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Київська») був укладений договір найму, і їх було вселлено до квартири [ADDRESS] , житловою площею 11.1 кв.м. На підставі вказаного договору найму на нього було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для сплати житлово - комунальних послуг. 23 червня 2009 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресую проживання за вказаною вище адресою. З 04 лютого 2009 року по теперішній час позивач зареєстрована за адресую: [ADDRESS] . У липні 2020 року [PERSON] вибув з квартири та знявся з реєстрації свого місця проживання. На даний час, він проживає за адресую: [ADDRESS] . Станом на сьогоднішній день позивач продовжує проживати в квартирі, вона є постійним місцем її проживання та сплачує житлово - комунальні послуги. Так як [PERSON] вибув на постійне проживання в інше жиле приміщення, то він втратив право користування квартирою з дня вибуття. Тому, з огляду на вказані обставини, позивач звернулась до ВК ВМР з проханням укласти договір найму квартири на неї. Однак, відповіді не отримала. Як зазначає позивач, що станом на сьогодні, вона позбавлена можливості оформити право власності на займане житло, тобто приватизувати його, оскільки не зареєстрована в ньому, а у відповідних органах відсутні правові підстави провести реєстрацію її місця проживання, так як ВК ВМР не укладає із позивачем договір найму. За весь час проживання позивача в квартирі ні Вінницька міська рада, ні міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Київська» не пред`являли до позивача жодних претензій, тобто фактично визнавали право позивача на проживання та користування жилим приміщенням, однак дане житло не закріплене за позивачем законодавчо та документально, що позбавляє її права на приватизацію займаного житла. За наведених вище підстав, позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 38). Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просив суд позовну заяву залишити без задоволення (а.с. 52-56). Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року судом витребовувались докази у ВК ВМР, МІСЬКОГО КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «КИЇВСЬКА» (далі - МКП «УК «КИЇВСЬКА») та ДЕПАРТАМЕНТУ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ ВІННИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (а.с. 70). У встановлений судом строк від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 95-100). Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року витребувано з КП «ВМБТІ» відомості, щодо статусу будинку, в якій розташована спірна квартира (а.с. 112). Ухвалою суду від 25 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 125). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бойко Ю.О. вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Мельник С.С. в судовому засіданні вимоги позову не визнав, з підстав викладених у відзиві. Третя особа без самостійних вимог, щодо предмета спору [PERSON] до судового засідання не з`явився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, також у поданій заяві зазначив про те, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Суд у якості свідків за клопотанням позивача допитав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомив, що доводиться сусідом позивача, адже проживає та зареєстрований з 1995 року за адресою: [ADDRESS] . Приблизно з літа 2009 року позивач разом зі своїм чоловіком [PERSON] почали проживати в кімнаті [NUMBER]. Свідок також повідомив, що приблизно у 2020 році [PERSON] та позивач розлучились та після розлучення остання почала проживати із дитиною сама, а [PERSON] почав проживати за іншою адресою, яка свідку не відома. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є подружжям, суду повідомили, що доводяться сусідами позивачу, так як проживають у придбаній свідком [PERSON] кімнаті № [NUMBER]. Постійно зустрічаються з позивачем, гостюють один в одного в помешканнях. Також свідки повідомили, що позивач постійно там проживала разом зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] та їх дитиною, а після розірвання шлюб у 2020 році, чоловік позивача переїхав проживати за іншою адресою. Позивач продовжила проживати разом із дитиною далі. Вислухавши думку позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11 вересня 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року (а.с. 15, 63). Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 64). 10 червня 2009 року [PERSON] видано ордер на жилу площу № [NUMBER], відповідно до якого останньому було надано дозвіл на зайняття жилої площі в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 86). На підставі вказаного ордеру, [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для сплати житлово-комунальних послуг (а.с. 88). З відомостей про відкриття особового рахунку також вбачається, що [PERSON] був зареєстрований у спірному помешканні у період з 23 червня 2009 року по 16 липня 2020 року, крім того, вказане підтверджується відомостями паспорта громадянина України останнього (а.с. 13, 14). Як вбачається із рішення Вінницької міської ради № 1219 від 29 березня 2013 року, що будинок по [ADDRESS] залишено у статусі «гуртожитку» та дозволено законним мешканцям приватизацію житла. Крім того, даним рішенням передбачено укладання між МКП ЖЕК-15 та мешканцями гуртожитку договорів найму житла та договорів на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с. 120). Станом на день розгляду справи в суді, відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] відсутні, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 314015315 від 02 листопада 2022 року (а.с. 66). Згідно відповіді департаменту адміністративних послуг ВМР від 11 листопада 2022 року у Реєстрі Вінницької міської територіальної громади відсутня інформація стосовно осіб зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] (а.с. 90, 91). Згідно акту № 174М від 22 лютого 2022 року, складеного працівниками ОСББ «НАДІЯ-14» позивач [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] з 2009 року по теперішній час. Вказані відомості в акті підтверджено сусідами [PERSON] , [PERSON] [PERSON] (а.с. 17). [PERSON] та [PERSON] , які допитані в суді якості свідків, фактично підтвердили відомості викладені у вказаному акті. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 2 ЖК України завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин. Статтею 64 ЖК України передбачено, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Як передбачено ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то ДОГОВІР найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї,-, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до п. 15 постанови пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосуванню Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Судом не може бути взятий до уваги акт №750м від 22 вересня 2022 року, у відповідності до якого [PERSON] (мешканець квартири [ADDRESS] ) засвідчив відсутність не менш як пів року мешканців у спірному помешканні, оскільки це спростовується відомостями, викладених в акті № 174М від 22 лютого 2022 року, складеного працівниками ОСББ «НАДІЯ-14» та показами осіб, у присутності яких складався даний акт, які були допитані судом під час розгляду справи у якості свідків. Натомість клопотань про допит [PERSON] у якості свідка до суду не надходило. Таким чиним, надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання за позивачем права користування квартирою [ADDRESS] , адже її вселення до помешкання даної квартири відбувалось у встановлений законом спосіб, а саме, як член сім`ї наймача та з моменту вселення по сьогоднішній день, позивач постійно проживає в ньому. Щодо вимоги позовної заяви про зобов`язання укласти договір найму жилого приміщення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Тобто, з наведеної норми вбачається що, сторонами договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є житлово-експлуатаційна організація (а в разі її відсутності - відповідне підприємство, установа, організація) і наймач. Проте, відповідача - Виконавчий комітет Вінницької міської ради, у даних правовідносинах не є належним відповідачем, у зв`язку із чим в задоволенні вимог позовної про зобов`язання укласти договір найму жилого приміщення, слід відмовити. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання права за позивачем на користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: dismissed