Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-05 00:00:00

09.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є батьком, а відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позивач вказував, що [PERSON] ухиляється від виховання свого сина - [PERSON] , не виконує свої батьківські обов`язки, матеріально не утримує його та не займається вихованням, розвитком, здоров`ям; не відвідувала дити-ну у дитячому садку, і тепер у навчальному закладі; не забезпечує необхідного харчу-вання, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний та психологічний розвиток. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно не-повнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22.11.2022 року було відкрито провадження по справі, призна-чено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. У подальшому, ухвалою суду від 30.01.2023 року було закрито підготовче про-вадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги під-тримав, наполягав на їх повному задоволенні. Позивач пояснив, що [PERSON] на даний час засуджена за вчинення кри-мінального правопорушення і відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Але, й до засудження [PERSON] дитиною не цікавилася, не спілкувалася з сином, і ніякої участі в його вихованні ніколи не приймала. Позивач також зазначив, що [PERSON] має ще декілька неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, але, не важаючи на наявність дітей, веде антигромадський спосіб життя, не працює, зловживає наркотиками та алкоголем, вчиняє правопорушення. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Представник позивача - адвокат Гавриш Г.А. мала аналогічну позицію. Просила задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги не визнала та пояснила, що неповнолітній [PERSON] , який є її сином, дійсно, тривалий час проживає разом зі своїм батьком - позива-чем по справі. Відповідачка зазначила, що вона, дійсно, тривалий час не спілкується з сином - [PERSON] , оскільки булла зайнята вихованням інших своїх дітей. [PERSON] наголошувала, що іноді вона відвідувала сина в навчальному закладі, а саме на свята, але не мала можливості робити це часто. Тепер не спілкується з дитиною, оскільки відбуває покарання за вироком суду у вигляді позбавлення волі. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачки - адвокат Якубовська Г.Ф. мала аналогічну позицію. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінив-ши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підля-гає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком, а відпові-дачка [PERSON] матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народ-ження серії [NUMBER] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.07.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] -ною було розірвано. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] [INFO] . [PERSON] , відповідно до свідоцтва про його народження, заз-начено [PERSON] . Згідно характеристики Чернівецької загально-освітньої школи №33, [PERSON] навчається у 5-А класі. У навчанні проявляє старанність, має доб-рий загальний розвиток. Протягом навчання відбувається комунікація з бабусею хлоп-чика та батьком. Матір вихованням дитини не цікавиться. У своєму висновку від 17.10.2022 року №01/02-24/3483 Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, дійшов висновку про доціль-ність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в зв`язку із тим, що остання ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з 11.02.2020 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діаг-нозом «Вживання опіноїдів зі шкодою для здоров`я». Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передба-чено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інте-лектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати ди-тину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забез-печена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвен-цією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верхов-ної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дити-ни), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізич-ний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здо-ров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківсь-кого піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебраку-вання бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо ди-тини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до до-сягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім за-ходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясу-вання обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у ви-няткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відпо-відача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча ма-ють таку можливість. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий за-клад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама ди-тина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] , як матері дитини, в про-вину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли під-твердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від ви-конання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без поважних причин залишив-ши його без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрун-тованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідачки підля-гають стягненню судові витрати.

Outcome: approved