Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участь у її вихованні, з дитиною не бачиться, матеріально не допомагає, не сплачує аліменти на її утримання за рішенням суду. На даний час позивачка створила іншу родину з [PERSON] , який, хоча і не є біологічним батьком дитини, однак піклується про її фізичний та духовний розвиток, виховує її як батько, працює та намагається забезпечити її всім необхідним. Позивачка та її представник адвокат Арабаджи І.А. до судового засідання не з`явились, представник направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позову, в якій також просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в особі органу опіки та піклування Мантуліна Ю.А., не з`явилась до судового засідання, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом із рішенням виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 01.06.2022 р. про затвердження висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; копія паспорту громадянина України [PERSON] , № [NUMBER] , орган що видав 5142.; довідки виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] ; рішення Ренійського районного суду Одеської області від 02.10.2018 р. про надання дозволу на виїзд за кордон дитини та дозволу на реєстрацію дитини; рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28.05.2019 р. про розірвання шлюбу та стягнення аліментів; постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2019 р.; розрахунок заборгованості по аліментам станом на 30.11.2021 р. становить 72355,25 грн.; свідоцтво про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу - « [PERSON] »; лист до начальника служби ССД Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 25.06.2016 р. сторони уклали шлюб, від шлюбу [INFO] народилась дитина - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.05.2017 р.). [PERSON] ще до народження дитини почав проживати окремо від доньки, займався своїми життям, донькою не цікавився. 28.05.2019 р. шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області (справа № 510/1294/18) та з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Малолітня дитина залишилась проживати разом із позивачкою. [PERSON] не виявляє жодного бажання займатися вихованням дитини та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки не надає, він не дарував подарунків своїй дочці ні на день народження, ні на День святого Миколая , а ні на Новий рік, або інші свята. Коли дитина хворіє, батько її не провідує, не цікавиться станом її здоров`я та не надає жодної матеріальної допомоги на лікування. Батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. З дня народження доньки позивачка самостійно займалася вихованням та матеріальним забезпеченням доньки. 07.04.2020 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Ренійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №19. У новоствореній родині теплі стосунки, є взаєморозуміння та взаємоповага. [PERSON] хоча не є біологічним батьком [PERSON] , але він піклується про її фізичний та духовний розвиток, виховує її як батько, працює та намагається забезпечити нас усім необхідним. І донька сприймає його як батька і відноситься до нього відповідно. Позивачка не чинить перешкоди у спілкуванні та у зустрічах [PERSON] зі своєю донькою. Проте, [PERSON] не виявляє жодного бажання щодо виховання дитини, не займається її вихованням та не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує та не утримує дитину. Після стягнення з [PERSON] аліментів, він не виконує вищезазначене рішення суду, та має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 30.11.2021 становить 72 355,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, наданого державним виконавцем Кошовей І.Ф. Ренійського ВДВС в Ізмаїльському районі Одеської області ПМУМЮ. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На підставі ч. ч. 2-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) наголошує на тому, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, що передбачено ч. 4 ст. 19 СК України. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку затвердженого рішенням виконкому Ренійської міської ради від 01.06.2022. № 95 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. В розумінні положень цивільно-процесуального законодавства України, висновок органу опіки та піклування є одним з видів та способів доказування. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку вищевказаному висновку, суд погоджується із доцільністю позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , крім того відповідач сам не заперечує проти позбавлення його батьківським прав, про що свідчить заява, яка знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Якщо національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, а тому його поведінка розцінюється судом як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав мають бути задоволені. У відповідності із ст. 141 ЦПК України, суд також задовольняє вимоги позивачки про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved