Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-28 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», на виконання своїх зобов`язань, надало відповідачам послуги з централізованого опалення, але вони неналежно виконують свої зобов`язання щодо здійснення оплати за них, мають заборгованість. Дані обставини є підставою для стягнення боргу у повному обсязі з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2022 року у розмірі 32377,39 грн., суму заборгованості по платі за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2022 року 90,16 грн., інфляційні втрати 2652,70 грн., 3% річних 1349,82 грн., а всього стягнути 36470,07 грн. та сплачений судовий збір 2481,00 грн. Процесуальні дії у справі. 30.11.2022 позовна заява надійшла до суду. 21.12.2022 судом отримана інформація щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів. 22.12.2022 позовна заява\~прийнята\~до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання. Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі відзив на позов не подали, але від них надійшла заява про застосування строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою 30.11.2022 року, тому відповідачі вважають, що позовна давність за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року минувала. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2\~ст.247\~ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з постачання теплової енергії. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , і є споживачами послуг, які надає позивач, але оплату за надані послуги не здійснюють, мають заборгованість. За розрахунком позивача сума заборгованості за період з 01.12.2018 по 31.10.2022 становить 32377,39 грн. На вказану суму позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 2652,70 грн. та 3% річних у розмірі 1349,82 грн. Плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.10.2022 становить 90,16 грн. Правильність нарахування підтверджується відповідними розрахунками. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вказаного Закону). 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч.5 ст.13 вказаного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Частина 5 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, передбачає обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Відповідно п.18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим...». Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст.257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Як зазначено в ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною четвертою цієї статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. \~ \~ \~ \~Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України). \~ \~ \~ \~У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що відповідачі не виконують покладені на них законом обов`язки з утримання житла, оплату за надані житлово-комунальні послуги не здійснюють, своїми неправомірними діями завдають позивачеві збитків, тому право позивача є порушеним і підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідачів на його користь суми заборгованості, плати за абонентське обслуговування, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Водночас, суд враховує, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, а відповідачами заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Як вбачається з позовної заяви Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги 30 листопада 2022 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до позовної заяви та наданого позивачем розрахунку, заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 32377,39 грн. утворилась за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2022 року. \~ \~ \~ \~Оскільки, спірні правовідносини встановлюють обов`язок відповідача - сплату коштів частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи належного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. \~ \~ \~ \~Такий правовий висновок щодо застосування строків позовної давності до щомісячних платежів викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12. \~ \~ \~ \~Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2022 року відповідачі не здійснювали жодного платежу, тобто позовна давність протягом вказаного періоду не переривалась. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, оскільки, під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення позивачем строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з 01.12.2018 по 30.11.2019 у сумі 7735,98 грн., і позивачем не доведено переривання строків давності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаний період слід відмовити, та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з 01.12.2019 по 31.10.2022 у розмірі 24641,41 грн. (32377,39 грн. 7735,98 грн.). Відповідно, підлягають частковому стягненню інфляційні втрати у розмірі 1197,81 грн., та 3 % річних у розмірі 685,35 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі,\~пропорційному розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~а саме\~1810,56\~грн.,в рівних частинах з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial