Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-21 00:00:00

01 березня 2022 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської області звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого прослалась на те, що сторони з 2013 року по 2017 рік перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких [INFO] народилась спільна дитина сторін донька [PERSON] . Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року у справі №629/5086/17 з відповідача на користь позивача на утримання вказаної дитини вирішено стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 746 гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 26 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягуються у твердій грошовій сумі, оскільки на той час відповідач мав мінливий дохід. Однак наразі позивач дізналась про працевлаштування відповідача, що він є засновником та керівником низки юридичних осіб товариств з обмеженою відповідальністю, а тому оскільки з огляду на збільшення рівня цін наразі стягуваних з відповідача аліментів не вистачає для належного утримання доньки сторін, яка відвідує низку гуртків та додаткових занять, оскілки позивач винаймає няню для дочки, позивач просила суд задовольнити поданий нею позов про зміну розміру аліментів шляхом їх стягування у вигляді частки заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі розпорядження голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» від 06 квітня 2022 року №16/0/9-22 та у відповідності до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» матеріали даної позовної заяви надійшли до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, де 04 липня 2022 року у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України були розподілені та передані для розгляду по суті судді Авраменко\~А.М. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів. В судове засідання сторони повторно не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, позивачем надіслано до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за її відсутності та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони з 2013 року по 2015 рік перебували у фактичному шлюбі без його реєстрації в органах ДРАЦС, від якого мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження, а також встановлені рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року по цивільній справі №629/5086/17 (провадження №2/629/419/18), яке набрало законної сили 18 березня 2018 року, а отже у відповідності до ст.82 ч.5 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи. 15 лютого 2018 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за наслідками розгляду по суті цивільної справи №629/5086/17 (провадження №2/629/419/18) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дитини ухвалено рішення суду, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Зокрема, вказаним рішенням суду вирішено стягувати з [PERSON] ( [INFO] , уродженця с. Михайлівка Актюбінської області, Казахстан, не працюючого, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , уродженки с. Михнівка Теофіпольського району Хмельницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 746 гривень, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 26 грудня 2017 року і до досягнення донькою повноліття. Цим же рішенням суду встановлено, що відповідача на момент розгляду зазначеної справи не працює, має задовільний стан здоров`я, однак регулярно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Викладені обставини підтверджуються копією означеного рішення суду, яке набрало законної сили 18 березня 2018 року. Разом з тим, зі змісту відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 2 кварталу 2018 року по 3 квартал 2022 року судом встановлено, що відповідач по справі після ухвалення вищевказаного рішення суду про стягнення з нього аліментів здійснив продаж нерухомого майна на суму майже 47000 гривень, працевлаштувався до ТОВ «Фора», ТОВ «ВКК «Арія», ТОВ «Геймдев», ТОВ «Сільпо-Фуд», ТОВ «Таймленд», де отримував регулярний дохід в розмірі від 700 гривень до 37000 гривень за звітний період (місяць/квартал). Таким чином, з викладеного беззаперечно вбачається зміна матеріального стану відповідача у вигляді покращення такого стану внаслідок працевлаштування відповідача та появи у останнього нових джерел доходу після ухвалення вищевказаного рішення суду від 15 лютого 2018 року №629/5086/17 (провадження №2/629/419/18). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зміна правовідношення. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, враховуючи зміст норм ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним, його може бути згодом змінено шляхом збільшення або зменшення за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування, і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. В той же час, факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року по справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року по справі №715/2073/20, від 16 червня 2021 року по справі №643/11949/19, від 21 липня 2021 року по справі №691/926/20, від 30 серпня 2021 року по справі №301/2160/20, від 09 вересня 2021 року по справі №554/3355/20, від 20 грудня 2021 року по справі №681/15/21, від 23 травня 2022 року по справі №752/26176/18. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року по справі №682/3112/18, у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі №524/7388/17, від 11 вересня 2019 року по справі №662/64/18, від 05 лютого 2020 року по справі №664/252/19-ц, від 13 лютого 2020 року по справі №466/4009/18, від 19 лютого 2020 року по справі №194/629/17, від 27 травня 2020 року по справі №128/373/18, від 04 листопада 2020 року по справі №601/858/19, від 27 травня 2020 року по справі №128/373/18, від 03 лютого 2021 року по справі №125/2525/18, від 23 травня 2022 року по справі №752/26176/18. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року по цивільній справі №629/5086/17 (провадження №2/629/419/18) вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання спільної дитини сторін аліменти у твердій грошовій сумі 746 гривень щомісяця. В той же час судом встановлено, що після ухвалення означеного рішення суду відбулась зміна у матеріальному стані платника аліментів внаслідок його працевлаштування та отримання регулярного доходу (заробітку) від низки юридичних осіб, в той час як на момент ухвалення означеного вище рішення суду про стягнення аліментів відповідач був безробітним. Таким чином, враховуючи, що після ухвалення рішення суду покращився майновий стан відповідача, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, і таке збільшення розміру аліментів є необхідним для належного утримання спільної дитини сторін, оскільки 746 гривень на місяць, вочевидь, є недостатньо для забезпечення належного рівня життя дитини навіть з урахуванням надання утримання цій дитині з боку позивача, як матері, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, одна частково шляхом збільшення способу присудження і розміру аліментів не з моменту подання позивачем позову до суду, а з моменту набрання даним рішенням законної сили, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості зміни розміру аліментів з бажаного позивачем часу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,4 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial