Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника - адвоката Созонова В.П. звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 24 червня 2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться у неї на утриманні. Позивачка зазначає, що за останні декілька місяців у них з відповідачем стали виникати непорозуміння та сварки, а з осені 2022 року вони почали носити постійний характер, внаслідок чого збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. З вересня 2022 року вона припинила з відповідачем шлюбні стосунки і перестала вести спільне господарство. З відповідачем вони фактично мешкають окремо. Дитина залишається на її утриманні. Подальше збереження шлюбу неможливе. На даний час відповідач матеріально не допомагає в достатньому розмірі (матеріальна допомога, яку відповідач іноді надає носить мінливий, непостійний характер), внаслідок чого позивачка не має можливості самостійно утримувати спільну дитину. За таких обстави просить розірвати шлюб з відповідачем; стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом до повноліття дитини. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2023 року відкрито провадження по зазначеній справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначене судове засідання на 21 лютого 2023 року о 13 год. 00 хв. В судове засідання сторони не з`явилися, від відповідача надійшла письмова заява, в якій позовні вимоги визнає. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи провести без участі позивачки. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Під час судового розгляду встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 24 червня 2016 року, який зареєстровано Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №471 (а.с. 4). Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. В зв`язку з тим, що подружжя втратило почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного, у них виникають конфлікти та сварки, вони вважають, що їх сім`ю зберегти неможливо. На даний час вони не підтримують шлюбних стосунків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому на підставі ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступні обставини. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, та не заперечуються відповідачем (а.с.4-зворотній бік). За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, працює, має задовільний стан здоров`я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, та ним позовні вимоги визнані. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що щомісячний розмір аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача, та інших осіб. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов щодо стягнення аліментів на утримання дитини поданий до суду 29 грудня 2022 року. Таким чином, позов підлягає задоволенню, і з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням вимог про стягнення аліментів, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved