Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 25 травня 2021 року він перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо позову не заперечував, позовні вимоги визнав частково, не визнав вимоги в частині стягнення з нього на користь позивачки сплачений судовий збір, від надання строку на примирення відмовився. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 травня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис № 38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 травня 2021 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №20. Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Оцінивши надані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки в позовних вимогах позивач просив залишити їй прізвище « [PERSON] », суд вважає необхідним вимогу задовольнити. З приводу вирішення питання про залишення неповнолітню доньку проживати разом з позивачкою, суд зазначає наступне. Як зазначив ВС в постанові від 22.12.2021 року № 339/143/20, в разі відсутності спору між батьками щодо визначення місця проживання, не подання відповідного позову жодним з батьків, суд розриваючи позов може констатувати з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу. При цьому, суд не вирішує позов про визначення місця проживання дитини, а лише констатує те, з ким продовжує проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Отже, для такої констатації місця проживання обов`язковим є надання відповідних доказів, що на час розгляду справи дитина постійно проживає відповідно з батьком чи матір`ю. Однак, позивачкою жодних доказів на підтвердження того, що неповнолітня донька постійно проживає разом із нею суду не надано. В той же час, враховуючи визнання відповідачем позову, що в тому числі свідчить про визнання факту проживання неповнолітньої доньки саме з матір`ю, суд вважає можливим залишити неповнолітню доньку надалі проживати з позивачкою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачa підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.. Доводи відповідача про незгоду щодо стягнення з нього на користь позивачки сплаченого судового збору є необґрунтованими, оскільки, в разі задоволення позову та відповідного клопотання позивачки всі понесені нею судові витрати стягуються з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved