Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-08 00:00:00

Адвокат Розман С.Ю., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позов мотивований тим, що 06 квітня 1966 року [PERSON] (у деяких документах [PERSON] ) на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради депутатів трудящихся від 16.02.1966 №82 виділено в натурі земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво площею 0,057 га по [ADDRESS] . Після цього, [PERSON] , перебуваючи з 1958 року у шлюбі зі [PERSON] (у деяких документах [PERSON] ) до 1967 року, збудував житловий будинок на вказаній ділянці. Представник позивача вказує, що рішенням народного суду міста Ужгорода від 28.03.1969 у справі №11-280/69 за позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл будинку по [ADDRESS] відмовлено. При цьому, суд встановив сторонам певний порядок спільного користування цим будинком, виділивши в користування кожного з них певну частину. Зауважує, що довідкою суду від 04.07.1990 №21 підтверджено, що згаданим рішенням 1/2 частину будинку виділено в особисту власність [PERSON] . Отже, решта 1/2 частина будинку була передана у власність [PERSON] . У зв`язку з цим, [PERSON] та [PERSON] здійснили реальний розподіл одного житлового будинку, фактично поділивши його на дві окремі частини з двома окремими входами. Внаслідок проведення будівельних робіт по реконструкції будинку з облаштування окремих входів, ступінь його готовності становила 98%. Таким чином, за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва по [ADDRESS] по 1/2 частині за кожним. При цьому, окрім самого будинку, колишнє подружжя [PERSON] збудувало на вказаній ділянці поруч з будинком кілька господарських споруд (сараїв, вбиралень, котельню та навіс). Зазначене підтверджується технічним паспортом від 05.11.2008, згідно з яким загальна вартість зазначеного домоволодіння становить 96 946,00 грн. За весь час існування будинку [ADDRESS] у нього були зареєстровані і проживали наступні громадяни: [PERSON] ( [INFO] ), яка змінила прізвище на [PERSON] ; [PERSON] ( [INFO] ) - чоловік [PERSON] , яка у подальшому двічі змінювала своє прізвище, спочатку на [PERSON] , а згодом на Долгош; [PERSON] ( [INFO] ) - син [PERSON] ; [PERSON] ( [INFO] ), яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ; [PERSON] ( [INFO] ) зі своїм сином [PERSON] . Місце проживання позивача у цьому будинку зареєстроване з 28 грудня 1995 року. Зазначає, що [INFO] [PERSON] помер, а [INFO] помер син колишнього подружжя [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами. 01 вересня 1977 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином [PERSON] , після чого змінила своє прізвище на [PERSON] . Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] (позивач) та [PERSON] , яка після одруження змінила своє прізвище на [PERSON] (відповідач). У даний час, батьки сторін спору померли. Всі зазначені обставини підтверджені відповідними свідоцтвами, копії яких додаються. Відтак, після батьків та [PERSON] , позивач продовжив проживати у будинку, повністю добудувавши його і підтримував його в належному стані. Зазначена обставина підтверджується висновком експерта від 16.06.2022 №Д0014/2022, складеного за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження. З огляду на викладене просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами і господарськими будівлями (домоволодіння) по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився та його представник адвокат Розман С.Ю. подав заяву, згідно якої просив задолити позов та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач визнала позов. Відповідач не скористалася своїм правом на участь у судовому засіданні та подала заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позову. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частині), що підтвреджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №93734844. Судом також встановлено, що [PERSON] ) помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , та [PERSON] ) померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Одночасно, матеріалами справи підтверджено, що діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (по справі позивач та відповідач) продовжують відкрито проживати у приміщенні за адерсою: [ADDRESS] . Більше того, позивач уклав договори від свого імені з установами та організаціями, які надають комунальні послуги, та здійснює їх оплату. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку\~з\~цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.\~81\~ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач визнала позов, суд приходить до висновку, що позовна заява та підлягає до задоволення.

Outcome: approved