Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] \~про стягнення\~боргу за\~договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 03 жовтня 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 8000 доларів США із остаточним поверненням суми боргу до 15 жовтня 2019 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача. У визначений договором строк відповідач кошти не повернув. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від про-строченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вважає, що він має право на стягнення з відповідача 3% річних, які визначаються від простроченої суми за весь час прострочення за період з 16 жовтня 2019 року по 25 липня 2022 року у розмірі 666,74 долари США (8000 *1014*3/100/365= 666,74 долари США), де 8000 - це сукупний розмір заборгованості за договорами позики; 1014 - кількість днів прострочення, починаючи з 19 жовтня 2019 року по 25 липня 2022 року. Вказує, що з метою досудового врегулювання спору він усно звертався до відповідача з проханням повернути кошти, однак він жодним чином не реагує та уникає спілкування. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на його користь 8000 доларів США за договором позики від 03 жовтня 2019 року, 3 % річних у розмірі 666,74 доларів США, а всього 8666,74 доларів США, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2022, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/3994/22. Ухвалою суду від 06.09.2022 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач та його представник адвокат Карпов С.О. не з`явилися, до початку адвокат Карпов С.О. направив на електронну адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. Не заперечують проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] вчергове в судове засідання не з`явився, до початку надав заяву від 03.03.2023, в якій вкотре просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку зі складними сімейними обставинами та подальшим пошуком нового адвоката. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зокрема, ч. 2 ст. 210 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Згідно частини 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Враховуючи, що неодноразово судові засідання у справі було відкладено за клопотанням відповідача, у зв`язку з його пошуком адвоката, задля дотримання завдань цивільного судочинства, суд з урахуванням положень статті 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц. При цьому, судом враховані висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, власноручної розписки [PERSON] , [INFO] від 03 жовтня 2019 року, відповідно до якої останній отримав (взяв) у борг у [PERSON] , [INFO] , грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 15 жовтня 2019 року. Однак, відповідач в обумовлений сторонами строк у розписці позику не повернув. Неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням повернути кошти залишені без реагування. Більше того, на час розгляду справи, відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання перед позивачем відповідних зобов`язань за розпискою від 03.10.2019. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачу, про що складено відповідну розписку від 03.10.2019, за якою [PERSON] отримав грошові кошти від [PERSON] у розмірі 8000 доларів США, які й підлягають до стягнення з останнього на користь позивача у примусовому порядку, оскільки у суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів. На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Крім того, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 373/2054/16-ц та справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості в іноземній валюті, що передбачає і нарахування 3% річних саме з розміру заборгованості в іноземній валюті. Оскільки відповідачем не сплачено на користь позивача борг у сумі 8 000 доларів США, на вказану заборгованість нараховано 3% річних. За розпискою від 03.10.2019 на суму 8000 долав США за період прострочення з 16.10.2019 по 25.07.2022 минуло 1014 днів, тож 3 % річних становить 667,74 доларів США, які також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (боргової розписки), відповідачем не було повернуто борг в обумовлені договором строки, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі, до стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають грошові кошти в сумі 8000 доларів США - борг за розпискою, та 3% річних у сумі 666,74 доларів США, а всього 8666,74 доларів США. Що стосується стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне. Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається із матеріалів справи позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу подано ряд документів, а саме: ордер; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 07.07.2022, укладений між адвокатським бюро «Карпов та Партнери» в особі засновника Карпова С.О. та Райновим Г.С.; додаткова угода про надання правничої (правової) допомоги від 07.07.2022; акт виконаних послуг (робіт) № 1 від 28.11.2022 з описом наданих юридичних послуг на суму 6196,20 грн.; копія договору позики наземного самохідного транспортного засобу від 01.06.2019 та акт прийому передачі наземного самохідного транспортного засобу від 01.06.2019. Відповідно до вказаного вище акту виконаних (послуг) робіт № 1від 28.11.2022 зазначено, що АБ «Карпов і Партнер» виконало, а клієнт отримав такі юридичні послуги: підготовка позовної заяви - 2600 грн., участь адвоката у двох судових засіданнях 2600 грн.; витрати адвоката на використання автомобіля для прибуття до суду для участі у судових засіданнях 996,20 грн. (58,6 км *2(кількість поїздок)*08,50 грн. (вартість за 1 км шляху). Сторони своїми підписами підтвердили факт надання зазначених послуг та витрат на суму 6196, 20 грн., які підлягають сплаті на рахунок адвокатського бюро протягом 60 календарних днів з дня складання та підписання сторонами цього акту; З огляду на викладене вище, суд вважає, що стягнення суми коштів у заявленому позивачем розмірі за надану правничу допомогу є обґрунтованим, враховуючи складність справи, час затрачений на надання допомоги, підготовку позовної заяви, такий розмір винагороди є співмірним із складністю справи, що випливають із даних правовідносин, а тому до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати на правову допомогу адвоката у сумі 6196,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у сумі 3169,40 грн., який відповідно підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved